Справа № 304/535/25 Провадження № 1-кс/304/213/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про відвід слідчої судді ОСОБА_5 від розгляду клопотання старшого детектива підрозділу детективів ТУ БЕБ у Закарпатській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна,

У С Т А Н О В И В:

адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_4 як власника майна, подала заяву про відвід слідчої судді ОСОБА_5 у кримінальному проваджені № 0000008, в якій просила задовольнити її заяву про відвід вказаної слідчої судді у справі № 304/535/25 та передати таку для визначення іншого слідчого судді у порядку ст. 35 КПК України.

Вказує, що у провадженні слідчої судді перебуває клопотання старшого детектива ТУ БЕБ у Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором, про накладення арешту на майно у кримінальному проваджені № 0000008.

При цьому захисник встановила обставини, що свідчать про наявність як об`єктивних, так і суб`єктивних підстав для сумніву у неупередженості слідчої судді ОСОБА_5 .

Так, автомобіль «Peugeot RCZ» було фактично вилучено 09 січня 2026 року, що підтверджується протоколом обшуку та постановою про визнання речовими доказами від 09 січня 2026 року, а відтак граничний строк подання прокурором клопотання в силу положень абзацу 2 частини 5 статті 171 КПК сплив 11 січня 2026 року о 18.24 год.

Натомість згідно із штампом вхідної кореспонденції суду клопотання зареєстроване лише 13 січня 2026 року, тобто поза межами процесуального строку, а відтак у відповідності до імперативної вимоги ч. 5 ст. 171 КПК, тимчасово вилучене майно повинно бути негайно повернуте особі.

Захисник вважає, що суддя ОСОБА_5 , будучи обізнаною про пропуск строку, не виконала обов`язок щодо негайного повернення майна та продовжила розгляд завідомо простроченого клопотання, що є порушенням пп «а» п. 1 ч. 1 ст. 106 Закону № 1402-VІІІ.

Також вказує на те, що за адресою: м. Перечин, пл. Народна, 15, розташовані одночасно дві різні установи Перечинський районний суд та Перечинський відділу Ужгородської окружної прокуратури, а відтак вважає, що зазначення на поштовому відправленні в якості отримувача приватної особи ОСОБА_1 , замість офіційного найменування суду, унеможливлює ідентифікацію цього відправлення як кореспонденції, адресованої органу правосуддя.

За позицією захисника, направлення документів за адресою: пл. Народна, 15, на ім`я фізичної особи без вказівки назви суду як адресата, не може вважатися поданням клопотання відповідно до вимог ст. 171 КПК та, як наслідок, не перериває перебіг строку встановленого законом для подання клопотання про арешт майна. В обґрунтування цьому наводить позицію Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, що висловлена у постанові від 15 серпня 2024 року у справі № 380/18997/21.

Крім цього вказує на порушення слідчою суддею засад гласності, відкритості та технічної фіксації (ст. 107 КПК), оскільки під час судового засідання, коли стороною захисту було заявлено про необхідність дослідження пропуску прокурором (детективом) 48-годинного строку для подання клопотання про накладення арешту, суддя ОСОБА_5 безпідставно зупинила технічну фіксацію процесу (аудіозапис). Вважає, що зупинення запису було використано суддею для вчинення дій, що не відображені у протоколі (зокрема, збирання інформації через особистий мобільний пристрій), що є прямим порушенням засади гласності судового процесу та пп «в» п. 1 ч. 1 ст. 106 Закону про судоустрій.

Відтак суддя ОСОБА_5 фактично перебрала на себе функції обвинувачення самостійно ініціювала перерву в засіданні з метою надання прокурору можливості «донести» додаткові докази (експертизу), яких бракувало на момент подання клопотання, та окрім цього суд за власною ініціативою здійснював пошук доказів у мережі «Інтернет» (трекінг ТОВ «Нова пошта») для усунення процесуальної недбалості прокурора, що є порушенням засади рівності сторін та змагальності (пп «г» п. 1 ч. 1 ст. 106 Закону № 1402-VІІІ).

Додатково повідомила, що ОСОБА_4 подано скаргу до Вищої ради правосуддя відносно судді ОСОБА_5 (справа № П-1052/0/7-26), що у свою чергу посилює сумніви у об`єктивності та неупередженості слідчої судді ОСОБА_5 під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно у справі № 304/535/25, а тому просить задовольнити заяву.

Заявник у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд відводу слідчому судді без її участі, вимоги заяви підтримує у повному обсязі.

Прокурор у судове засідання також не з`явився, однак направив суду заперечення на заяву про відвід слідчої судді, в якому спростовуючи обставини заяви сторони захисту, просив у задоволенні заяви про відвід слідчої судді ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000008 від 25 листопада 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України, відмовити, а також провести розгляд заяви без його участі.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Суд, вивчивши заяву, а також матеріали клопотання про арешт майна та заперечення прокурора, прийшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом. З метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження наділені правом заявити судді відвід, який повинен бути вмотивованим (ст. 80 КПК України).

Так само у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» наголошував, що суду потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Як на підставу для задоволення заяви про відвід захисник ОСОБА_3 посилається на невиконання слідчим суддею ОСОБА_5 обов`язку щодо негайного повернення майна та продовження розгляду клопотання, поданого органом досудового розслідування з пропуском встановленого законом строку, про що слідчій судді було достеменно відомо; втручанні у процес доказування, самостійному пошуку доказів, не поданих стороною обвинувачення, а також розгляді клопотання, яке згідно з поштовим відправленням було адресовано іншому судді, а не суду як адресату.

Перевіряючи доводи захисника, викладені в заяві про відвід слідчій судді, судом оглянуто матеріали клопотання про арешт майна (справа № 304/535/25, провадження № 1-кс/304/141/2026, а також долучену до заяви про відвід копію звукозапису судового засідання.

Суд вважає, що доводи заяви адвоката ОСОБА_3 очевидно зводяться до незгоди з організацією ведення судового процесу слідчим суддею ОСОБА_5 (незгода з процесуальними діями головуючого судді) та ухвалених нею процесуальних рішень, в тому числі протокольно.

Так, посилання захисника на те, що на поштовому відправленні з вмістом клопотання про арешт майна в якості отримувача зазначений суддя суду, замість офіційного найменування суду, що у свою чергу унеможливлює ідентифікацію цього відправлення як кореспонденції, адресованої органу правосуддя, суд вважає помилковими з огляду на наведену ж захисником правову позицію Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, що висловлена у постанові від 15 серпня 2024 року у справі № 380/18997/21.

У вказаній постанові Суд вказав, що для встановлення судом факту направлення, зокрема юридичній особі, поштового відправлення у встановленому законодавством порядку, підлягають з`ясуванню такі обставини: вид поштового відправлення, яким було надіслано лист; наявність/відсутність опису вкладення листа (залежно від виду поштового відправлення); відповідність адреси одержувача, зазначеної у поштовому відправленні, місцезнаходженню юридичної особи; наявність у відповідача повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в якому, серед іншого, зазначено найменування та його поштова адреса, причини невручення поштового відправлення.

Окрім цього посилання адвоката ОСОБА_3 на втручання слідчої судді ОСОБА_5 у процес доказування, самостійному пошуку доказів, не поданих стороною обвинувачення, та переривання з цього приводу технічної фіксації процесу (аудіозапису), суд вважає неспроможними з огляду на наявність у матеріалах клопотання копії поштового відправлення (поштового конверту), та такими, що відповідно до статті 75 КПК України, не можуть бути підставою для відводу судді (слідчого судді), а навпаки були спрямовані на дослідження неодноразово заявленого самим же захисником клопотання стосовно порушення органом досудового розслідування строків на подання клопотання про арешт майна, визначених абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК.

Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Водночас, такий інститут не є інструментом перегляду судового рішення чи додаткового роз`яснення мотивів його ухвалення.

Незгода з судовим рішенням має втілюватися у його апеляційному оскарженні або, якщо рішення окремому оскарженню не підлягає у включенні заперечень проти таких рішень до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суд звертає увагу, що вирішуючи заяву про відвід слідчої судді, суд не вправі надавати оцінку законності та обґрунтованості судового рішення, ухваленого під час розгляду кримінального провадження (як протокольного судового рішення, так і ухваленого у нарадчій кімнаті), оскільки такими повноваженнями наділені лише суди апеляційної та касаційної інстанції. Суд лише вправі оцінити чи таке судове рішення дійсно може викликати сумніви в неупередженості та об`єктивності головуючого судді, при цьому не надаючи оцінку його законності та обґрунтованості.

Всі заявлені стороною захисту обставини можуть бути перевірені під час апеляційного перегляду судового рішення, постановленого за наслідками розгляду вказаного клопотання слідчим суддею.

Оцінюючи доводи, викладені в заяві про відвід в їх сукупності, суд вважає висловлені адвокатом ОСОБА_3 доводи щодо відводу слідчої судді ОСОБА_5 такими, що не ґрунтуються на вимогах ст. 75 КПК України, тобто є сумнівними, а наявність таких сумнівів не узгоджується із критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978), що застосовується при оцінці доказів.

Доводи заяви захисника ОСОБА_3 зводяться до незгоди з організацією ведення судового процесу, незгоди з процесуальними діями слідчої судді ОСОБА_5 та ухваленням процесуальних рішень у кримінальному провадженні як таких, що суперечать позиції сторони захисту.

Посилання захисника як на ще одну підставу для відводу на невиконання слідчим суддею ОСОБА_5 обов`язку щодо негайного повернення майна та продовження розгляду клопотання, що подане органом досудового розслідування з пропуском встановленого законом строку, суд не може вирішувати при розгляді заяви про відвід, оскільки таке питання є предметом дослідження під час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна.

Інших обставин, які б викликали сумнів у необ`єктивності та упередженості слідчої судді не виявлено.

Повідомлення захисником у заяві про відвід щодо подання її підзахисним скарги до Вищої ради правосуддя відносно судді ОСОБА_5 також не є підставою для відводу слідчої судді, оскільки заявлення відводу судді є процесуальним правом учасників справи, і така позиція відповідає рішенню Ради суддів України від 08.06.2017 № 34, яке встановлює, що наявність скарги щодо судді у провадженні ВРП не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді щодо розгляду конкретної судової справи.

З огляду на викладене суд вважає, що заява адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчої судді задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 30, 75, 80-82, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про відвід слідчої судді ОСОБА_5 від розгляду клопотання старшого детектива підрозділу детективів ТУ БЕБ у Закарпатській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:ОСОБА_1