КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 09 березня 2026 року апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2026 року,

за участі:

в режимі відеоконференцзв`язку

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, 10 лютого 2026 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «Nubia V70», модель «Z2459», серійний номер: НОМЕР_1 , із забороною користування, відчуження та розпорядження даним майном.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в яких просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в накладенні арешту на мобільний телефон ОСОБА_5 .

Вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували право власності на майно, а також не наведено об`єктивних підстав відповідності вилученого майна критеріям, визначених вимогами ст. 98 КПК України.

Звертає увагу на те, що власником майна за весь час проведення досудового розслідування не здійснено жодних дій, спрямованих на переховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, а тому ризики, передбачені ст. 170 КПК України, відсутні.

Вказує, що вилучений мобільний телефон 2025 року випуску, тоді як кримінальне правопорушення, за твердженнями сторони обвинувачення вчинено в період з 2021-2022 р.р.

Окрім того, зазначає, що мобільний телефон, яким підозрюваний користувався раніше вже вилучено, згідно протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину та її обшуку від 24.10.2025 року, ще до проведення обшуку.

Також наголошує, що слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не враховано, як саме використовується майно, а також порушення прав власника як суб`єкта підприємницької діяльності.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчими Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 05 листопада 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001952, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку 2022 року власниками ПП «Логро» () ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_2 ), а також ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_3 ) виник злочинний умисел, щодо незаконного заволодіння земельними ділянками комунальної власності на території Київської області.

Встановлено факт незаконного заволодіння земельною ділянкою комунальної власності кадастровий номер :04:019:0065 площею понад 1 га, що розташована у центральній частині м. Васильків, шляхом використання підробленого державного акта на право приватної власності від 05.11.1998 № 027351. Вказаний документ подано для державної реєстрації на підставну особу - ОСОБА_9 , матір дружини директора ПП «Логро» ОСОБА_10 . Подальша реєстрація здійснена 20.12.2021 у відділі 2 Управління у Корюківському районі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області.

Далі, 19.01.2022 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_11 здійснено реєстрацію права власності земельної ділянки за ПП «Логро» на підставі договору купівлі-продажу № 142 від 19.01.2022.

Після чого, зазначені особи, спільно з службовими особами Васильківської міської ради та ГУ Держгеокадастру у Київській області здійснили незаконну зміну цільового призначення земельної ділянки :04:019:0065, а також організували її поділ на нові земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:019:0122 - власник ПП «Логро»; :04:019:0120 - власник ПП «Логро»; :04:019:0121 - власник ОСОБА_12 ; :04:019:0123 - власник ОСОБА_13 (дружина ОСОБА_5 ).

10 лютого 2026 року, в ході проведення обшуку, на підставі ухвали слідчого судді Обухівського районного суду Київської області, за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Nubia V70», модель «Z2459», серійний номер: НОМЕР_1 , який поміщено до спеціального пакету НПУ №ICR0074961.

Згідно постанови слідчого від 10 лютого 2026 року вилучений мобільний телефон визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

11 лютого 2026 року прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на майно, яке тимчасово вилучено під час проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «Nubia V70», модель «Z2459», серійний номер: НОМЕР_1 , який поміщено до спеціального пакету НПУ №ICR0074961, з метою збереження речового доказу.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2026 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001952, про накладення арешту на вказаний мобільний телефон, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, необхідно накласти арешт.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження та його зв`язок із кримінальним правопорушенням.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказаний телефон, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доводи апелянта, про те, що слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не враховано, як саме використовується майно, а також порушення прав власника майна як суб`єкта підприємницької діяльності є необґрунтованими.

Колегія суддів звертає увагу, що застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи власника майна, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, що у цьому випадку і мало місце.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Посилання апелянта на те, що прокурором не доведено відповідність вилученого майна ст. 98 КПК України, не заслуговують на увагу. Прокурором у клопотанні зазначено, що вилучений мобільний телефон може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Окрім того, вказане майно постановою старшого слідчого СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_14 від 10 лютого 2026 року, обґрунтовано визнано речовим доказом у кримінальному провадженні,що слугує підставою для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

Доводи апелянта про те, що вилучений мобільний телефон придбано у 2025 році випуску, тоді як кримінальне правопорушення, за твердженнями сторони обвинувачення вчинено в період з 2021-2022 р.р., а відтак не мже бути речовим доказом у кримінальному провадженні підлягають перевірці органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування, з урахуванням обставин кримінального провадження.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172 КПК України, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням, а відтак доводи апелянта про відсутність правових підстав для арешту майна, є не переконливими.

Доводи апелянта у їх сукупності не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

При цьому колегія суддів також звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2026 року, -залишити без змін, а апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17

Єдиний унікальний № 372/263/26 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_18

Справа № 11сс/824/2681/2026 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК