Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1295/26 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/204/26
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року. Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі судове провадження №285/1295/26 в межах кримінального провадження №0006396 від 19.07.2024 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 05.03.2026,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0006396 від 19.07.2024.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0006396 від 19.07.2024 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України, та застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, тобто до 05.05.2026 включно. При цьому, зазначає, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 є особливо тяжким та містить безальтернативну санкцію - позбавлення волі на тривалий період часу. Звертає увагу, що вік підозрюваного, його соціальні зв`язки, майновий стан та стан здоров`я дозволяють останньому переховуватись від органів досудового розслідування та суду тому може безперешкодно покинути своє місце проживання та оселитися в іншому місті, що у свою чергу підтверджує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Вважає, що підозрюваний, з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджанню всебічного, повного та неупередженого встановлення обставин вчиненого злочину, може вчиняти спроби протиправного впливу на учасників кримінального провадження, в тому числі на свідків з метою нерозповсюдження інформації про вчинення ним кримінального правопорушення. Наголошує, що оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, яка потребує з`ясування обставин вчинення злочину шляхом, зокрема, проведення допитів свідків, все коло яких наразі не встановлено, що у свою чергу підтверджує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, оскільки ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості є особливо тяжкими, тому існують всі ризики того що останній може вчинити інші кримінальні правопорушення, тому ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є повністю обґрунтованим. Звертає увагу і на те, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тобто тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд вправі обрати підозрюваній менш суворий запобіжний захід.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні.

Норми ст.177 КПК України передбачають, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

При цьому, ч.1 ст.183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відмовляючи у застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження №285/1295/26, в провадженні СВ Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0006396 від 19.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України. Згідно клопотання слідчого, 15.02.2024 року солдат ОСОБА_8 вибув з пункту тимчасової дислокації у щорічну відпустку, з дозволу командування, залишив місце несення військової служби - територію місця тимчасової дислокації підрозділу В/Ч НОМЕР_1 в населеному пункту АДРЕСА_1 , та зобов`язаний був прибути після завершення щорічної відпустки 27.02.2024 року до 08 години 00 хвилин до території місця тимчасової дислокації підрозділу В/Ч НОМЕР_1 в населеному пункту АДРЕСА_1 . У невстановлений час, але не пізніше 27.02.2024 року, солдат ОСОБА_8 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішив ухилитись від проходження військової служби та не з`являтись на службу з щорічної відпустки. Реалізовуючи свій умисел, солдат ОСОБА_8 , під час дії воєнного стану, діючи умисно, маючи на меті ухилитись від військової служби, в порушення статутних вимог, 27.02.2024 року не з`явився з щорічної відпустки на службу, а саме до території місця тимчасової дислокації підрозділу В/Ч НОМЕР_1 в населеному пункту АДРЕСА_1 , таким чином ухилився від військової служби. З 27.02.2024 року солдат ОСОБА_11 обов`язки військової служби не виконував, до місця служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд. При цьому, солдат ОСОБА_8 не вживав заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього, до 11.12.2025 року коли був виявлений за місцем проживання працівниками Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області.

05.03.2026 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальному правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

05.03.2026 слідчий СВ Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 звернувся до відповідного слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 . За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.8 ст.408 КК України.

Наявні у провадженні докази, також на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, у об`ємі, як того вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити вище зазначене кримінальне правопорушення.

В свою чергу, як вважає апеляційний суд, в даному випадку, слідчим суддею правильно встановлено доведеність слідчим відповідних процесуальних ризику, зокрема можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, з огляду на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років.

Разом з цим, як слушно зазначає слідчий суддя та з чим погоджується суд апеляційної інстанції, цей ризик мінімізується тим, що ОСОБА_8 був виявлений за місцем проживання 11.12.2025, а клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо останього було подане 05.03.2026 року.

Крім того, в суді першої інстанції, що підтверджено і в апеляційному суді, ОСОБА_8 не заперечував факту самовільного залишення ним військової служби, зазначивши, що командування в/ч його відправило у відпустку, з якої він не повернувся, для підшукування іншої в/ч, враховуючи наявну у нього епілепсію.

Відповідно до позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Разом із тим, в п. 58 рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови» («Becciev v. Moldova») ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

При цьому, що стосується посилань сторони обвинувачення в апеляційній скарзі на наявність в даному провадженні інших процесуальних ризиків передбачених, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає їх безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження у наданих стороною обвинувачення матеріалах.

Апеляційний суд звертає увагу, що підозрюваний ОСОБА_8 був мобілізований за власним бажанням до лав ЗСУ, має тяжку хворобу - епілепсію, але при цьому проходив службу десантно-штурмовому батальйоні, як вище зазначалось командуванням в/ч його було направлено додому (у зв`язку з наявністю захворювання) для пошуку військової частини, яка б його прийняла для проходження служби, однак таку в/ч він не знайшов, при тому, що весь час з моменту залишення в/ч перебував за місцем свого проживання. Крім того, останній має постійне місце проживання та є раніше несудимим.

В свою чергу, згідно норм ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тобто тримання під вартою.

Таким чином, процесуальне законодавство фактично не передбачає застосування альтернативного запобіжного заходу за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 КК України, котре інкриміноване підозрюваному ОСОБА_8 .

Тобто, під час розгляду клопотання слідчий суддя обґрунтовано відмовив в застосуванні щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді у вигляді тримання під вартою, оскільки в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження (що підтверджено за результатами апеляційного аналізу всіх фактичних обставини в своїй сукупності) така відмова в повній мірі відповідає практиці Європейського суду з прав людини та статті 5 Конвенції, положення якої вказують, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

За наведених обставин, а також матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, слід прийти до висновку, що відмова в застосуванні в даному конкретному випадку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, на думку суду апеляційної інстанції є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду дійшов висновку про відмову в застосуванні щодо ОСОБА_8 зазначеного запобіжного заходу та належним чином мотивував своє рішення.

Апеляційний суд звертає увагу і на те, що прокурором не надано жодних доказів, які б свідчили про порушення ОСОБА_8 процесуальної поведінки в статусі підозрюваного під час досудового розслідування кримінального провадження, що підтверджено і явкою останнього до суду для участі в апеляційному розгляді апеляційної скарги прокурора, в якій ставиться питання про погіршення його становища.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтвердив належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 під час досудового розслідування кримінального провадження, хоча до останнього не було застосовано жодного запобіжного заходу.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає процесуальних та фактичних підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

При цьому, апеляційна скарга не містить та прокурором не наведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та особи підозрюваного, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам.

Натомість, сама лише тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак в даному випадку не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених підстав, у тому числі, й найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 05.03.2026, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0006396 від 19.07.2024, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :