У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 936/1380/25

Провадження № 1-кп/936/156/2025

03.02.2026 селище Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

особа, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Воловець клопотання про застосування заходів медичного характеру по кримінальному провадженні №0000136 від 19.07.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, розлученого, не працюючого, раніше не судимого, інваліда ІІ групи, пенсіонера, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки передбаченого ст.126-1 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 в період часу із 12.02.2025 по 19.07.2025, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, на грунті неприязних відносин, систематично вчиняв психологічне насильство над своєю рідною сестрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої.

Зокрема, 12.02.2025 біля 00:30 год ОСОБА_4 знаходячись за своїм місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї рідної сестри ОСОБА_6 дії психологічного насильства, а саме виганяв з будинку та висловлювався у її сторону нецензурною лайкою, за що Воловецьким районним судом Закарпатської області 26.02.2025 ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Крім цього, 15.07.2025 біля 22:30 год ОСОБА_4 знаходячись за своїм місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї рідної сестри ОСОБА_6 дії психологічного насильства, а саме висловлювався у її сторону нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, за що Воловецьким районним судом Закарпатської області 06.08.2025 ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 гривень.

Крім цього, 18.07.2025 біля 17:20 год ОСОБА_4 знаходячись за своїм місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї рідної сестри ОСОБА_6 дії психологічного насильства, а саме висловлювався у її сторону нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та пошкодив вхідні двері господарської будівлі.

Також, 19.07.2025 біля 15:20 год ОСОБА_4 знаходячись за своїм місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї рідної сестри ОСОБА_6 дії психологічного насильства, а саме висловлювався у її сторону нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою.

Крім цього, 19.07.2025 біля 18:10 год ОСОБА_4 знаходячись за своїм місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї рідної сестри ОСОБА_6 дії психологічного насильства, а саме висловлювався у її сторону нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою.

За таких обставин вказаними насильницькими діями ОСОБА_4 заподіяв своїй рідній сестрі ОСОБА_6 систематичних психологічних страждань, що виразилися в словесних образах, погрозах, приниженні, які викликали у потерпілої побоювання за свою безпеку, спричинивши емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоди її психічному здоров`ю.

Дії ОСОБА_4 мають ознаки суспільно-небезпечного діяння, яке кваліфікується як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних та близьких відносинах, що призводить до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи, за що відповідальність передбачена ст. 126-1 КК України.

Слідчий, за погодженням із прокурором, звернувся до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, оскільки під час досудового розслідування встановлено, що в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння і в теперішній час виявляє ознаки психічного захворювання у вигляді Параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу (F20.0), що позбавляла його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру, а саме примусового лікування у спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги.

Під час судового розгляду особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_4 психічний розлад якого не перешкоджає його участі в судовому засіданні, у присутності захисника, свою вину визнав та не щодо застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру.

Захисник ОСОБА_5 клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу психіатричної допомоги із звичайним наглядом, в зв`язку з вчиненням ним суспільно-небезпечного діяння, підтримала.

Потерпілі ОСОБА_6 та законний представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви в яких не заперечили щодо задоволення клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру.

Крім того, під час судового розгляду прокурором надані письмові докази, які безпосередньо досліджені судом та у повній мірі підтверджують обставини вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.126-1 КК України, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, протоколом заяви про кримінальне правопорушення ОСОБА_4 ; висновком судово-медичного експерта №357 від 04.09.2025.

Відтак у судовому засіданні, шляхом дослідження доказів, встановлено, що в період часу із 12.02.2025 по 19.07.2025 ОСОБА_4 було вчинено суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст.126-1 КК України, а саме домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних та близьких відносинах, що призводить до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи .

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини викладеної у п.18 справи "G.v.France", п.39 "Halilovic v.Bosnia and Herzegovina", відповідно до якої почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 0306.2005 за №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», які суд застосовує як приклад сталого правозастосування (в якості правової визначеності як елемента верховенства права), примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів - психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №357 від 04.09.2025 ОСОБА_4 в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння і в теперішній час виявляє ознаки психічного захворювання у вигляді Параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу (F20.0), що позбавляла його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру, а саме примусового лікування у спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Наведені у вищевказаному висновку експертизи обставини надають суду достатні підстави визнати ОСОБА_4 неосудним.

Відповідно до дослідженого судом висновку судово-психіатричної експертизи №357 від 04.09.2025, на час вчинення суспільно небезпечного діяння та на час проведення експертизи ОСОБА_4 страждав на психічний розлад, що позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними.

На підставі вказаних обставини, суд доходить висновку про вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння у стані неосудності та, як наслідок, необхідність застосування щодо останнього примусових заходів медичного характеру.

Разом із тим, враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутню у особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин вчиненого та наслідків, що настали.

Відповідно до ч.2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії, або керуватися ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Статтею 513 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Відповідно до 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є, зокрема госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, тобто поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно з статтею 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб:1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Статтею 94 КК України регламентовано, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Відповідно до положень ст. 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів із звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Якщо не буде визнано за необхідне застосування до психічно хворого примусових заходів медичного характеру, а також у разі припинення застосування таких заходів, суд може передати його на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом.

Суд встановив, що суспільно-небезпечне діяння, передбачене статті 126-1 КК України мало місце за встановлених обставинам і це суспільно-небезпечне діяння вчинив ОСОБА_4 .

Під час досудового розслідування було встановлено відповідно до дослідженого в судовому засіданні висновку судово-психіатричної експертизи №357 від 04.09.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння і в теперішній час виявляє ознаки психічного захворювання у вигляді Параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу (F20.0), що позбавляла його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру, а саме примусового лікування у спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги.

Відповідно до ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, за ознаками ст. 126-1 КК України, яке, відповідно до ст.12 КК України, класифікується як нетяжкий злочин, у стані неосудності, при цьому, за своїм психічним станом потребує амбулаторного примусового лікування, суд вважає за необхідне застосувати щодо нього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази відсутні.

Керуючись вимогами ст. ст. 93, 94 КК України, ст.ст. 395, 503, 506, 512-513 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні зі звичайним наглядом, а саме комунальне некомерційне підприємство «Прикапатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» (76011, Україна, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, вулиця Медична, будинок 15).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 05.02.2026

Суддя ОСОБА_1