ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1107/26 Справа № 204/17/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 09 січня 2026 року про задоволення подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» про застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України , -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 09 січня 2026 року задоволено подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» про застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 81 КК України звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.06.2021 за ч. 2 ст. 289, ч. 5 ст. 72 КК України у виді 5 років позбавлення волі, умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 7 місяців 11 днів.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд врахував позитивні відомості про особу засудженого та його поведінку за весь час відбування покарання, наявність 8 заохочень, відсутність стягнень, каяття у скоєному, готовність до змін, та дійшов висновку, що ОСОБА_7 довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обгрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржена ухвала є необгрунтованою у зв`язку з неправильним застосуванням закону Країни про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом першої інстанції не обґрунтовано висновку про те, що на момент судового розгляду в повній мірі реалізовано мету покарання, виправлення засудженого та запобігання вчинення ним злочинів в подальшому; недостатньо враховано ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що засуджений відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Вказує, що засуджений не має критичного ставлення до наслідків скоєного ним злочину, що є однією з умов самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку із чим вважає, що засуджений не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та працею.

Крім того вказує, що судом першої інстанції не було з`ясовано у засудженого: його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці після звільнення; майбутнє його місце проживання та засоби до існування; відношення засудженого до вчиненого ним злочину та висновки, які він для себе зробив.

В письмових запереченнях засуджений ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу залишити без змін.

В обгрунтування заперечень вказує, що він за час відбування покарання працював у складі господарчої обслуги установи, не має жодного стягнення та має 8 заохочень у вигляді подяк за сумлінну працю, які були оголошені керівництвом установи, а 9 подяка була оголошена після направлення клопотання до суду.

Зазначає, що він за весь період відбування покарання працював, дотримувався вимог закону під час відбування покарання, має позитивну характеристику та не порушував режим, у зв`язку із чим вважає, що в повному обсязі довів своє виправлення.

Крім того вказує, що в повному обсязі визнав свою провину, щиро розкаявся та під час досудового розслідування повністю відшкодував завдану шкоду потерпілій стороні. Зазначає, що під час судового розгляду у суді першої інстанції у нього з`ясовувались всі питання, які необхідні для винесення обґрунтованого рішення, у зв`язку із чим вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; засудженого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

На переконання колегії суддів, наведених вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Так, з фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі перебуває з 05.09.2022, будучи засудженим вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31.03.2022 за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На час звернення установи відбування покарання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 щойно відбув 2/3 частини призначеного покарання, а невідбута його частина склала 1 рік 7 місяців та 27 днів.

Погоджуючись з апеляційними доводами прокурора, колегія суддів приходить до переконання, що фактично відбутий ОСОБА_7 строк позбавлення волі об`єктивно не є достатнім для досягнення щодо нього мети кримінального покарання, а невідбута цим засудженим частина покарання є значною за тривалістю.

Крім того, будучи на всьому протязі відбування покарання, з 05.09.2022, утримуваним в умовах слідчого ізолятору - ДУ «Дніпровська установа відбування покарань (№ 4)», ОСОБА_7 перше заохочення отримав 24.08.2023, тобто лише через рік, що не вказує на його зразкову поведінку на протязі всього строку відбування покарання.

На переконання колегії суддів відомості, якими підтверджується виправлення останнього до повного відбуття ним призначеного покарання, мають бути надзвичайно вагомими, втім таких обставин щодо цього засудженого не вбачається.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про безумовну доведеність виправлення засудженого ОСОБА_7 та наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки наявні в матеріалах справи відомості свідчать про те, що останній лише стає на шлях виправлення, втім не вказують на те, що мета кримінального покарання щодо цього засудженого поза розумним сумнівом є вже досягнутою.

У зв`язку із викладеним, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, із постановленням нової ухвали, якою у задоволенні подання установи відбування покарання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 09 січня 2026 року про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України відносно ОСОБА_7 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» про застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4