Справа № 157/408/26
Провадження №1-кс/157/115/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2026 рокумісто Камінь-Каширський

Слідчий суддя Камінь-Каширського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , що погоджене з прокурором Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 жовтня 2024 року за № 0001057, про надання дозволу на затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодружений, військовослужбовець Збройних Сил України, судимий вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі із звільненням, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

Заступник начальника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області з клопотанням, у якому просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, та, крім того, одночасно просить надати дозвіл на затримання останнього з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування зазначеного запобіжного заходу. В обгрунтування зазначає, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», Мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 №32/321/501/13т, солдата ОСОБА_5 , 18.04.2024 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 під час загальної мобілізації. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2024 №№ 169 (по особовому складу) останнього зарахованого до списків особового складу, на всі види забезпечення та призначено на посаду заступника-командира бойової машини-навідника-оператора 1 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 . На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, дія якого продовжена на цей час. Будучи військовослужбовцем по мобілізації військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника). Згідно з п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань. Так, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), близько 06 год. 00 хв. 21.07.2024 самовільно залишив тимчасове розташування 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , населений пункт АДРЕСА_2 . У період часу з 21 липня 2024 року по 21 січня 2025 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України і не звільнений з військової служби, без поважних причин був відсутній на службі та не виконував свої службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд. 21 січня 2025 року солдат ОСОБА_5 з метою припинення вчинення ним триваючого кримінального правопорушення та продовження проходження військової служби самостійно прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 та продовжив військову службу, чим припинив вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється в тому, що він під час проходження військової служби у Збройних Силах України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), в порушення вимог ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, близько 06 год. 00 хв. 21.07.2024 самовільно залишив місце служби, зокрема тимчасове розташування 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , населений пункт АДРЕСА_2 , та в період часу з 21.07.2024 по 21.01.2025 був відсутній на службі без поважних причин і не виконував службові обов`язки в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Обґрунтованість підозри повністю підтверджується зібраними доказами та матеріалами кримінального провадження, а саме: матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 щодо самовільного залишення місця несення служби ОСОБА_5 , витягом з наказу про призначення на посаду ОСОБА_5 до в/ч НОМЕР_1 , показами військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності. З урахуванням наведеного і того, що ОСОБА_5 тривалий час відсутній за місцем свого постійного проживання та реєстрації, на виклики слідчого по телефону та на повістки не з`явився, активно переховуючись від органу досудового розслідування, 13 лютого 2026 року відповідно до ч. 1 ст. 278 та ч. 2 ст. 135 КПК України повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, вручено дорослому члену сім`ї останнього, а саме його батьку ОСОБА_9 . Не зважаючи на те, що ОСОБА_5 належним чином повідомлявся про дату з`явлення до слідчого для проведення слідчих дій, в тому числі були вручені повістки про виклик дорослому члену сім`ї підозрюваного, з яким він проживає (батьку ОСОБА_9 ) на 16, 17, 18 та 19 лютого 2026 року, останній до слідчого не з`явився, про причини неявки не повідомив. Надалі слідчим в порядку ст. 40 КПК України було надано доручення оперативному підрозділу з метою встановлення місцезнаходження підозрюваного. Вжитими оперативно-розшуковими заходами місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_9 встановити не вдалося, за наявною оперативною інформацією останній переховується від органу досудового розслідування іншій області. 21.02.2026 постановою слідчого, яку погоджено із прокурором, підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук та досудове розслідування відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України зупинено. По теперішній час слідству місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 не відоме, він активно переховується від органу досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, чим перешкоджає кримінальному провадженню. Таким чином, своїми кримінально-карними діями підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України запроваджено воєнний стан строком на 30 діб. Станом на теперішній час воєнний стан триває. Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою. З метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, запобігання продовженню злочинної діяльності та визначеним законодавством ризикам виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа. Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може продовжувати переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення цього покарання. Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно зі ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства. Крім того, підозрюваний, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування, тобто наявний ризик того, що останній може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підозрюваний самовільно без дозволу командира залишив місце несення служби, а відтак, у випадку не обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній продовжить свою протиправну поведінку. Крім цього, підозрюваний ОСОБА_5 є особою раніше судимою за вчинення умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та не відбувши передбачене вироком суду покарання, вчинив новий умисний, тяжкий злочин. Неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів пов`язана з вступом в силу Закону України № 2531-ІХ від 16.08.2022 «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо обрання запобіжного заходу до військовослужбовців, які вчинили військові злочини під час дії воєнного стану», відповідно до якого під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Прокурор Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та заступник начальника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримали з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України визнав та пояснив, що бажає та має намір повернутися на військову службу, однак в іншу військову частину, та проінофрмований про те, у якій спосіб це реалізувати.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні, посилаючись на те, що підозрюваний вину визнав повністю, не заперечив проти задоволення клопотання, а також пояснив, що підозрюваному повідомив про порядок повернення на військову службу.

Заслухавши доводи прокурора, слідчого, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши додані до клопотання матеріали досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

На підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, дія якого продовжена на теперішній час.

Отже, з огляду на положення ч. 8 ст. 176 КПК України, під час введення воєнного стану в Україні до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Встановлено, що СВ Камінь-Каширського РВП здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відомості про зазначене кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за № 0001057, з коротким викладом обставин про те, що з військової частини НОМЕР_1 надійшло повідомлення, згідно з яким заступник командира бойової машини навідник-оператор 1 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , самовільно залишив розташування підрозділу поблизу с. Милорадове Полтавської області.

Постановою заступника керівника Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_10 від 24 грудня 2024 року досудове розслідування доручено здійснювати Відділенню поліції № 1 Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області, та визначено Волинську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону як орган, який має здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінального провадження.

14 березня 2026 року о 09 год ОСОБА_5 особисто повідомлено про підозру у вчиненні вищезазначеного злочину, а саме про те, що він підозрюється у самовільному залишенні близько 6 год 21 липня 2024 року місця служби, зокрема тимчасового розташування 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , населений пункт АДРЕСА_2 , та в період часу з 21.07.2024 по 21.01.2025 був відсутній на службі без поважних причин і не виконував службові обов`язки в умовах воєнного стану.

Ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04 березня 2026 року було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах зазначеного кримінального провадження.

Згідно з протоколом затримання від 13 березня 2026 року ОСОБА_5 на підставі зазначеної ухвали слідчого судді було затримано фактично о 19 год 30 хв 13 березня 2026 року у АДРЕСА_3 , за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується наявністю вагомих доказів, зокрема, копією витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 169 від 06 червня 2024 року ОСОБА_11 , згідно з яким солдата ОСОБА_5 вважати таким, що з 6 червня 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, копією повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 від 25 серпня 2021 року № 693/20386, згідно з яким останній повідомив, що з 06 год 21 липня 2024 року солдат, призваний по мобілізації, ОСОБА_5 відсутній на військовій службі, службові обов`язки не виконує, про причини невиконання та своє місце перебування нікого із командування не повідомляв; письмовими поясненнями свідків військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ОСОБА_12 від 23 липня 2024 року та ОСОБА_13 від 13 серпня 2024 року, згідно з якими було виявлено відсутність солдата ОСОБА_5 о 06 год 21 липня 2024 року під час контрольного шикування особового складу у н.п. Милорадове; копією доповіді № 693/15377 від 21 липня 2024 року оперативного чергового в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_14 про самовільне залишення місця служби військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , солдатом, призваним по мобілізації, ОСОБА_5 ; копією наказу № 3744 від 20 серпня 2024 року командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) ОСОБА_11 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом, призваним по мобілізації, ОСОБА_5 », згідно з яким на солдата ОСОБА_5 накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» за самовільне залишення військової частини, припинено відповідні виплати; копією акта службового розслідування від 15 серпня 2024 року за підписом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 , згідно з яким в ході службового розслідування було встановлено, що солдат ОСОБА_5 самовільно залишив місце служби без поважних причин в умовах воєнного стану.

Встановлено, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів та знову підозрюється у вчиненні під час іспитового строку злочину, скоєного в умовах воєнного стану, має постійне місце проживання, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, є військовослужбовцем.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься, згідно зі ст. 12 КК України, до категорії тяжких злочинів і за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Зазначене кримінальне правопорушення за своїм характером пов`язане із самовільним (без дозволу) залишенням місця служби у період воєнного стану та відповідно подальшим уникненням (переховуванням) від служби.

Вищезазначені обставини у сукупності з тяжкістю злочину, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 , свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду і продовжити вчинення кримінального правопорушення, у скоєнні якого він підозрюється.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на імперативні вимоги ч. 8 ст. 176 КПК України, і продовження на території України строку дії правового режиму воєнного стану, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, який обчислювати, відповідно до ст. 197 КПК України з моменту затримання останнього, тобто з 13 березня 2026 року

Частиною 2 ст. 197 КПК України встановлено, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З урахуванням зазначених положень закону слідчий суддя не визначає ОСОБА_5 розмір застави, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193-194, 196-197, 369, 372 КПК України, -

постановив:

Клопотання заступника начальника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, тобто до 11 травня 2026 року (включно).

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 19 години 30 хвилин 13 березня 2026 року.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1