Справа № 621/2957/25
Провадження № 1-кп/635/788/2026
УХВАЛА

18 лютого 2026 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі:

прокурора ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у вікритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.5 ст.407, ч.4 ст.187, ч.2 ст.357 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.5 ст.407, ч.4 ст.187, ч.2 ст.357 КК України.

Прокурором у підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 діб, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинення нових кримінальних правопорушень.

На обґрунтування клопотання зазначив, що продовжують існувати ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На думку прокурора, обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за яке передбачено покарання у виді 15 років позбавлення волі, дає підстави вважати, що ОСОБА_3 , враховуючи тяжкість покарання, може переховуватись від суду, тому існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, розуміючи тяжкість вчиненого злочину, він може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, здійснити вплив на потерпілого і свідків, понятих, щоб вони відмовились від своїх показань, з метою уникнення покарання за вчинений злочин, тому продовжує існувати ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Також ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме перебуваючи на волі, може вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи, або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України. Також продовжує існувати ризик п.5 ч.1 ст.177 КПК України -вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_3 неодноразово судимий, відбував покарання, пов`язане із позбавленням волі, вчинив злочин, будучи умовно-достроково звільненим в порядку ст.81-1 КК України. Вказані ризики свідчить про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_3 про клопотання прокурора заперечував, вказав, що дане клопотання є безпідставним, необґрунтуваним та таким, що не підлягає задоволенню. Ризики вказані прокурором в клопотанні про продовження строку тримання під вартою абсурдні і недоведені. Так, ОСОБА_3 зазначив, що має сталі соціальні зв`язки, перебуває у шлюбі та має двох дітей, також має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, де може перебувати під домашнім арештом, тому просив змінити апобіжний захід на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_4 підтримала думку свого підзахисного.

Вислухавши думки учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд зазначає наступне.

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 15.07.2025 року відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12.09.2025 року включно, який згодом неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24 грудня 2025 року до 21 лютого 2026 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 21 лютого 2026 року.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 судом встановлено в тому числі наявність ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ризику можливості обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Щодо ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України - переховуватися від суду суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання його винуватим за вказаним обвинуваченням, у поєднанні з відомостями про попередні судимості, з мірою покарання, яка загрожує йому у разі визнання винуватим, вказує на наявність ризиків переховування від суду, а також і вчинення ним нових кримінальних правопорушень. На ризики переховування від суду вказує і та обставина, що ОСОБА_3 обвинувачується у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 5 статті 407 КК України, вчиненому після того, як він був звільнений умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком у зв`язку із вступом на військову службу. Ризик переховування від суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання, яке може бути призначене ОСОБА_3 у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкриміновано. Отже, усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення, обвинувачений перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду.

Щодо ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України - незаконного впливу на потерпілого і свідків, у цьому кримінальному провадженні суд зазначає, що при встановленні наявності ризику впливу на потерпілого і свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими і свідками у кримінальному провадженні, а саме показання отримуються шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілого і свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Враховуючи, що обвинувальний акт тільки надійшов до суду, справа перебуває на стадії підготовчого засідання, потерпілий і свідки ще не допитувались, а обвинувачений, перебуваючи на свободі, зможе здійснювати вплив на них у вказаному кримінальному провадженню з метою подальшої відмови від наданих вже показань та спонукання надання ними інших показань, суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України продовжує існувати.

В той час існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, прокурором жодним чином не обґрунтоване і базується лише на припущеннях, тому суддя дійшов висновку про відсутність вказаного ризику.

Також продовжує існувати ризик п.5 ч.1 ст.177 КПК України -вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_3 неодноразово судимий, неодноразово відбував покарання, пов`язані із позбавленням волі, вчинив злочин, будучи умовно-достроково звільненим в порядку ст.81-1 КК України.

Зважаючи на тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_3 , суспільну небезпечність та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, доведені прокурором, не зникли та продовжують існувати, та виправдовують тримання особи під вартою.

На підставі вищевикладеного, суд, дійшов висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті його застосування, є пропорційним заявленим прокурором ризикам та запобігає спробам вчинити дії, передбачені статтею 177 КПК України.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, суд задовольняє клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобіганню існуючим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченимм його процесуальних обов`язків.

Щодо посилання обвинуваченого на наявність у у нього міцних соціальних зв`язків, а саме дружини, двох дітей, постійного місця проживання, як на підставу зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, суд приймає до уваги, але вважає, що вказані обставини не мінімізують наявних ризиків і не можуть слугувати безумовною підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

В засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 183, 197, 199, 315, 537, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити.

Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.4 ст.187, ч.2 ст.357 КК України, продовжити на шістдесят днів, тобто до 18 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Встановити строк дії ухвали до 18 квітня 2026 року включно.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали оголошений 20 лютого 2026 року.

Суддя ОСОБА_1