ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/333/26 Справа № 201/1046/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу заявниці ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 29 січня 2026 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі-ЄРДР), -

В С Т А Н О В И Л А :

27 січня 2026 року до Соборного районного суду міста Дніпра, в порядку ст.303 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК), надійшла скарга заявниці ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 29 січня 2026 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі заявниця порушує питання про скасування рішення слідчого судді у зв`язку з незаконністю, необґрунтованістю, порушенням норм матеріального та процесуального права, а також обмеженням права на справедливий суд.

Вказує на помилковість висновків слідчого судді щодо характеру заяви та «процесуальної незгоди», оскільки нею було повідомлено про вчинення старшим слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у місті Полтаві ОСОБА_7 самостійних кримінальних правопорушень, які за своїми ознаками підпадають під склад злочину, передбаченого ст. 366 КК (Службове підроблення). Вказані дії не є предметом розслідування у справі №0008893, а були вчинені слідчим безпосередньо під час винесення процесуального документа, а саме постанови від 21.11.2025 року.

При цьому, слідчим суддею не враховано внесення завідомо неправдивих відомостей про топоніми, оскільки у тексті постанови слідчий зазначив, що подія відбувалася на перехресті «заїзду Грейдерного та вулиці Грейдерна», якої згідно з офіційним Переліком топонімів м. Марганець не існує.

Тобто внесення старшим слідчим ОСОБА_8 до офіційного процесуального документа відомостей про неіснуючий географічний об`єкт (вулицю «Грейдерна») є умисною фальсифікацією даних з метою штучного створення обставин події, яких не було в реальності, що має чіткі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК.

Таким чином, на переконання заявниці, слідчий суддя дійшла хибного висновку, запропонувавши оскаржувати ці дії в порядку ст. 303 КПК, як «незгоду з закриттям провадження», оскільки процесуальне оскарження постанови не може замінити собою розслідування факту службового підроблення, так як ці правовідносини мають різну правову природу: в одному випадку йдеться про законність закриття справи, в іншому про вчинення слідчим нового злочину під час виконання службових обов`язків. Тому, відмовляючи у внесенні відомостей до ЄРДР, слідчий суддя фактично заблокувала можливість перевірки факту фальсифікації, що прямо суперечить вимогам ст. 214 КПК та позбавляє її права на доступ до правосуддя.

Також в поданій апеляційній скарзі заявниця зазначає про помилковість висновків суду про те, що захист її прав має відбуватися шляхом оскарження постанови про закриття кримінального провадження №0008893, так як предметом розгляду скарги на постанову про закриття справи є виключно повнота розслідування щодо дій дільничного інспектора ОСОБА_9 . Однак, в межах такого розгляду слідчий суддя не наділений повноваженнями надавати правову оцінку новим злочинним діям самого слідчого ОСОБА_8 , зокрема факту службового підроблення.

Крім того, будь-який слідчий суддя, розглядаючи незгоду із закриттям провадження, зауважить, що питання фальсифікації назви вулиці («Грейдерна») або внесення завідомо неправдивих даних слідчим це окремий склад злочину, який не був предметом розслідування у справі № 0008893. Отже, законний розгляд цих фактів можливий лише в межах нового окремого кримінального провадження.

Відтак, заявниця вважає, що слідча суддя ОСОБА_1 фактично створила умови для уникнення слідчим ОСОБА_8 кримінальної відповідальності, запропонувавши їй завідомо неефективний спосіб захисту, так як оскарження процесуального рішення (постанови) не може замінити собою обов`язок держави розслідувати факт вчинення злочину службовою особою (підробку офіційного документа). Тому висновок суду про те, що ці обставини можуть бути перевірені під час оскарження закриття справи, є юридично необґрунтованим, оскільки ст.214 КПК зобов`язує реєструвати будь-яку заяву, що містить ознаки злочину, незалежно від наявності інших проваджень.

Поміж іншого в поданій апеляційній скарзі заявниця вважає посилання слідчого судді на постанову Верховного Суду від 30.09.2021 року у справі № 556/450/18 нерелевантним та таким, що свідчить про вибіркове застосування судової практики, через те, що у зазначеній справі Верховний Суд розглядав питання неможливості початку розслідування на підставі анонімного повідомлення, яке не містило жодних конкретних обставин. Натомість її заява від 21.01.2026 року подана ідентифікованою особою та містить посилання на конкретний документ: заява базується на офіційному процесуальному документі постанові слідчого ОСОБА_8 , у якій зафіксовано об`єктивні ознаки злочину (внесення неіснуючої адреси ст. 366 КК). Отже, порівняння її заяви з «анонімкою» є маніпулятивним та юридично необґрунтованим.

При цьому, обґрунтовуючи «право прокурора на оцінку» її заяви, суддя послалася на Наказ Генеральної прокуратури України № 139 від 06.04.2016 року, який втратив чинність ще 30.06.2020 року на підставі Наказу Офісу Генерального прокурора №298. Тому використання нечинного акта для обмеження її права на доступ до правосуддя є грубим порушенням принципу законності.

Разом з тим, на переконання заявниці, посилання слідчого судді на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 818/1526/18, щодо права суду та прокурора «з`ясовувати мотиви» та «оцінювати зміст» заяви до її реєстрації, є хибним та не відповідають правовій позиції, викладеній у зазначеній постанові.

Більше того, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі фактично підмінила собою орган досудового розслідування, зробивши передчасний висновок про «відсутність складу злочину» та «процесуальну незгоду», що прямо суперечать нормам матеріального та процесуального права.

Крім того, слідчий суддя грубо порушила право заявниці на доступ до правосуддя та імперативні вимоги ст.214 КПК, а її висновки про те, що повідомлення про внесення неіснуючих даних до офіційного документа є лише «суб`єктивним сприйняттям», суперечать закону та фактичним обставинам, оскільки факт відсутності вулиці підтверджується діючим переліком топонімів додатку 2 до проекту Рішення Марганецької міської ради №51-51/VІІІ.

Водночас, апелянтка наголошує на тому, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя проігнорувала той факт, що дії старшого слідчого ОСОБА_10 містять ознаки порушення фундаментальних прав людини, зокрема, порушення презумпції невинуватості, оскільки слідчий публічно назвавши її «порушником» в офіційному документі до винесення відповідного вироку, та публічне таврування в офіційному документі.

З огляду на викладене заявниця просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 29 січня 2026 року та постановити нову, якою задовольнити скаргу та зобов`язати уповноважену особу Дніпропетровської обласної прокуратури внести відомості до ЄРДР за її заявою про вчинення кримінального правопорушення від 21.01.2026 року, зобов`язати уповноважену особу Дніпропетровської обласної прокуратури надати їй витяг з ЄРДР та пам`ятку про процесуальні права потерпілої.

У судове засідання апеляційного суду заявниця ОСОБА_6 не з`явилася, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, надала заяву про розгляд справи без її участі, що відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано у повному обсязі, з огляду на таке.

Відповідно ст.55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування регламентовано главою 26 КПК.

До повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні (п.18 ч.1 ст.3 КПК), а згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

У межах процедури оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий, дізнавач, прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого, дізнавача або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, слідчий суддя у своєму рішенні, посилаючись на положення ст.214 КПК, правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 30.09.2021 року (справа №556/450/18, провадження №51-4229км20), від 30.01.2019 року (справа №818/1526/18) зазначив, що підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР. Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Слідчий суддя дослідивши подану скаргу встановив, що в поданій до Дніпропетровської обласної прокуратури 21 січня 2026 року заяві ОСОБА_6 зазначила, що 21 листопада 2025 року старший слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у місті Полтаві, ОСОБА_11 виніс постанову про закриття кримінального провадження №0008893, зміст якої свідчить про умисне невиконання слідчим своїх обов`язків та порушення конституційних прав заявниці: 1) службова недбалість (ст. 367 КК України) протягом пів року слідчий не провів жодної необхідної слідчої дії: не допита заявницю, не допитав понятих, свідків, не призначив експертизу фотознімків (які суд визнав ідентичними знімкам за інший рік), не вилучив та не дослідив речові докази, що знаходяться в поліції м.Марганця, єдиною дією слідчого став допит фігуранта справи поліцейського ОСОБА_9 , на свідченнях якого базується закриття справи; 2) порушення презумпції невинуватості (ст. 372 КК України) у тексті офіційного процесуального документа (постанови) слідчий ОСОБА_11 , діючи всупереч ст. 62 Конституції України та маючи на руках рішення судів про невинуватість заявниці (справи №180/55/25, №180/56/25), прямо назвав заявницю «порушником», таке формулювання в офіційному документі є формою незаконного обвинувачення особи, чия невинуватість встановлена законом; 3) службове підроблення слідчий вказав у постанові неіснуючу назву вулиці «Грейдерна», що свідчить про внесення до офіційного документа завідомо неправдивих відомостей без виїзду на місце події.

З огляду на вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновків, що зміст заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінальних правопорушень від 21 січня 2026 року не містить конкретних фактичних даних щодо дій, які б свідчили про вчинення зазначених можливих кримінальних правопорушень. Натомість вказана заява містить припущення про ймовірне вчинення протиправних дій зазначеною особою, яке ґрунтується лише на суб`єктивному сприйнятті обставин, викладених у вказаній заяві, що позбавляє орган досудового розслідування провести перевірку конкретних фактів на предмет наявності/відсутності у діях/бездіяльності осіб складу кримінальних правопорушень.

При цьому слідчий суддя зазначив, що з обставин, зазначених у заяві, вбачається лише незгода заявниці із проведеним слідчим досудовим розслідуванням і закриттям кримінального провадження №0008893 від 20.05.2025, яке може бути оскаржене у встановленому законом порядку. У той же час достатніх відомостей та ознак, які вказували б на реальність події кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 366, 367, 372 КК заява не містить, а отже підстави для внесення за нею відповідних відомостей до ЄРДР були відсутні.

З такими висновками слідчого судді погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Однак, до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

При цьому зміст ч.1 ст. 214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача, прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема, ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого чинним КК України.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Як слідує зі змісту матеріалів судового провадження, в заяві від 21 січня 2026 року поданої до Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 зазначала, що 21 листопада 2025 року старший слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке розташоване у місті Полтаві, ОСОБА_11 виніс постанову про закриття кримінального провадження №0008893, зміст якої свідчить про умисне невиконання слідчим своїх обов`язків та порушення конституційних прав заявниці: 1) службова недбалість (ст. 367 КК України) протягом пів року слідчий не провів жодної необхідної слідчої дії: не допита заявницю, не допитав понятих, свідків, не призначив експертизу фотознімків (які суд визнав ідентичними знімкам за інший рік), не вилучив та не дослідив речові докази, що знаходяться в поліції м. Марганця, єдиною дією слідчого став допит фігуранта справи поліцейського ОСОБА_9 , на свідченнях якого базується закриття справи; 2) порушення презумпції невинуватості (ст. 372 КК України) у тексті офіційного процесуального документа (постанови) слідчий ОСОБА_11 , діючи всупереч ст. 62 Конституції України та маючи на руках рішення судів про невинуватість заявниці (справи №180/55/25, №180/56/25), прямо назвав заявницю «порушником», таке формулювання в офіційному документі є формою незаконного обвинувачення особи, чия невинуватість встановлена законом; 3) службове підроблення слідчий вказав у постанові неіснуючу назву вулиці «Грейдерна», що свідчить про внесення до офіційного документа завідомо неправдивих відомостей без виїзду на місце події (а.с.12-13).

Однак, як вірно зазначив в ухвалі слідчий суддя, викладених в заяві ОСОБА_6 обставин недостатньо для того, щоб розпочати кримінальне провадження стосовно слідчого, адже досудове розслідування розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, і не може слугувати механізмом для безпідставного переслідування лише з огляду на суб`єктивні припущення заявника про вчинення протиправних дій, що на переконання колегії суддів, дозволяє зробити висновок про відсутність правової підстави для виникнення обов`язку вчинити певні дії за такою заявою щодо початку досудового розслідування кримінального провадження, відповідно до положень ст. 214 КПК.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується із правовою позицією Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.09.2021 року (справа № 556/450/18), згідно якої слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Тобто, підставою для початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР. При цьому, виходячи зі змісту ст. 214 КПК повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Відтак, на переконання апеляційного суду, висновки слідчого судді про відмову у задоволенні скарги заявниці ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, належним чином мотивовані, ґрунтуються на змістовному дослідженні усіх обставин кримінального провадження та доводів апелянта.

Поміж тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість посилання слідчого судді в своєму рішенні на Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого Наказом Генерального прокурора ОСОБА_12 від 06.04.2016 №139, який відповідно до п. 3 Наказу Генерального прокурора ОСОБА_13 від 30.06.2020 №298 Про затвердження Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення втратив чинність, проте вважає, що таке посилання не впливає на правильність прийнятого по суті рішення.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається заявниця, не впливають на правильність прийнятого місцевим судом рішення.

Отже, перевіркою матеріалів даного провадження, судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких порушень слідчим суддею вимог КПК щодо процесуального порядку судового розгляду скарги, які, згідно ст.412 КПК, слід було визнати істотними та які б тягнули за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновків, що апеляційна скарга заявниці ОСОБА_6 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 29 січня 2026 року є законною, обґрунтованою, належним чином вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заявниці ОСОБА_6 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 29 січня 2026 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4