ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 674/334/26

Провадження № 11-кп/820/295/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» кримінальне провадження № 0000747, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 червня 2025 року за ч. 2 ст. 307 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2026 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дунаївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, що зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , учаснику бойових дій, раніше не судимому,

обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 травня 2026 року включно та визначено заставу у розмірі 35 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 116 480 грн.

Продовжуючи ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких; ризики, які були враховані під час обрання запобіжного заходу, продовжують існувати; більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти таким ризикам та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Стверджує, що суд не врахував, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, ініціював в усному порядку укладення з прокурором угод про визнання винуватості.

Крім того, обвинувачений з 2016 року брав участь у антитерористичній операції, в 2025 році отримав травму під час захисту Батьківщини, нагороджений відзнакою Президента України «За участь в антитерористична операції», медаллю «Захиснику Вітчизни»; його батько є особою з інвалідністю І групи; територіальна громада міста Дунаївці не володіє жодними компрометуючими відомостями щодо нього.

Також, зазначає, що іншому обвинуваченому ОСОБА_8 було зменшено розмір застави та згодом змінено запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 4 цієї статті передбачено якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За змістом ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як вбачається з матеріалів справи, на розгляді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 червня 2025 року за № 0000747, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 за попередньою змовою із ОСОБА_9 здійснював придбання, зберігання, пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено канабісу, та особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої обмежено PVP.

23 вересня 2025 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 615 КПК України.

Того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2025 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2026 року.

24 лютого 2026 року до Дунаєвецького Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000747, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

17 березня 2026 року до початку підготовчого судового засідання прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки 20 березня 2026 року він закінчується.

Подане до суду першої інстанції клопотання відповідає вимогам ст. 184 КПК України. В обґрунтування клопотання прокурор послався на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КПК України, існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконний вплив на свідків та іншого обвинуваченого; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні, пересиланні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів та психотропних речовин, вчиненому потворно за попередньою змовою групою осіб.

При вирішенні питання щодо існування обґрунтованої підозри у розрізі наявності підстав для застосування запобіжного заходу, оцінка наданих матеріалів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи недоведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначення вірогідності та достатності підстав причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати застосування до неї відповідного запобіжного заходу.

Обґрунтованість такої підозри підтверджується фактичними даними, які містяться у долучених до клопотання слідчого документах, зокрема: висновками експертів від 05 вересня 2025 року, 11 вересня 2025 року, 12 вересня 2025 року; протоколом обшуку від 23 вересня 2025 року за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 ; матеріалами проведення негласних слідчих (розшукових) дій (візуальне спостереження за особою від 26 серпня 2025 року, огляд і виїмка кореспонденції від 16 серпня 2025 року, 21 серпня 2025 року, 13 вересня 2025 року); протоколами проведення оглядів речових доказів, вилучених під час проведення санкціонованих обшуків за місцем проживання ОСОБА_6 від 09 жовтня 2025 року, 17 жовтня 2025 року, 21 жовтня 2025 року; іншими матеріалами кримінального провадження.

Разом з тим, варто зазначити, що на даному етапі провадження суд не вирішує питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого усіх ознак складу кримінального правопорушення, з огляду на те, що обставини вчинення ним конкретних дій, їх кваліфікація та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, зібраними під час досудового розслідування.

Відомості, які містяться у наведених матеріалах, узгоджуються з обставинами, зазначеними у повідомленні про підозру та обвинувальному акті, в цілому підтверджують їх та у своїй сукупності дають вагомі підстави для обґрунтованого припущення, що кримінальне правопорушення було вчинене.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КПК України.

Колегія суддів також враховує і наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна. Тому, усвідомлюючи суворість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винуватим, підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органу досудового розслідування чи суду.

Також слід зазначити, що з огляду на триваюче повномасштабне вторгнення рф на територію України, держава не має змоги належним чином контролювати державний кордон у місцях активних бойових дій, у тому числі його перетин, що у свою чергу збільшує ймовірність ухилення особи від суду.

При оцінці ризику впливу на свідків чи іншого обвинуваченого суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, із матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений систематично здійснював збут наркотичних засобів та психотропних речовин, що свідчить про те, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що в ході апеляційного перегляду ухвали слідчого судді прокурором доведено існування обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_6 є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання, згідно з характеристикою Дунаєвецької міської ради жодних компрометуючих відомостей щодо нього немає.

Разом з тим, ОСОБА_6 є учасником бойових дій, з 2016 року брав участь у антитерористичній операції, у 2025 році отримав травму під час захисту Батьківщини, нагороджений відзнакою Президента України «За участь в антитерористична операції», медаллю «Захиснику Вітчизни».

Батьки обвинуваченого є особами похилого віку та потребують допомоги. Зокрема, його батько ОСОБА_10 є особою з інвалідністю І групи, а мати ОСОБА_11 нагороджена відзнакою «Орден матері бійця АТО».

Окрім того, обвинувачений тримався під вартою з 24 вересня 2025 року по 23 березня 2026 року (майже півроку). За вказаний період жодних відомостей про його неналежну процесуальну поведінку не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Натомість, прокурором не доведено недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суд свої рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції не врахував усіх обставин, передбачених ст. 178 КПК України та дійшов до передчасного висновку про необхідність застосування щодо обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Його застосування, на переконання колегії суддів, є надмірним втручанням у права підозрюваного.

А тому, до обвинуваченого ОСОБА_6 буде достатньо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням заходів електронного контролю із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1-3, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам, буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки на даній стадії провадження він зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

За таких обставин, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою клопотання прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 слід задовольнити частково, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням заходів електронного контролю із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194-196, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2026 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 травня 2026 року включно, із визначенням застави в розмірі 116 480 грн, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням заходів електронного контролю, який полягає у забороні останньому залишати житло за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , окрім необхідності пройти до найближчого укриття під час оголошення сигналу «повітряна тривога», а також звернення до медичного закладу за медичною допомогою, на строк до 15 травня 2026 року.

Покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- носити електронний засіб контролю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3