Провадження №11-кп/801/229/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2026 про продовження у кримінальному ровадженні №0000009, внесеного до ЄРДР 03.01.2025 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.1,п.7 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.185 КК України

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2026 року клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 задоволено.

Продовжено ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 13.03.2026 включно.

Захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2026 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що у своєму клопотанні стороною обвинувачення взагалі не вказано та не доведено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів ОСОБА_7 .

Також прокурор обмежився виключно переліком ризиків, передбачених ст.177 КПК України, без посилання на докази, що їх підтверджують.

На думку захисника, суд при продовженні запобіжного заходу посилається лише на тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та суворість покарання, що не може бути єдиними підставами для продовження строку тримання під вартою.

Слідчим суддею проігноровано той факт, що стороною обвинувачення не надано доказів причетності ОСОБА_7 до вчинення ним інкримінуємих йому кримінальних правопорушень.

Судом при винесенні ухвали не прийнято до уваги ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод та проігноровано низку рішень Європейського суду з прав людини щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, захисника ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, просив задоволити, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження убачається, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження № 0000009 внесене до ЄРДР 03.01.2025 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України, триває судовий розгляд.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочином, усвідомлюючи, що йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі, у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, обвинувачений може переховуватись від суду, може продовжувати вчинювати злочини, оскільки ОСОБА_7 до затримання не працював, не мав стабільного джерела доходу, може чинити тиск на потерпілих та свідків, оскільки йому відомі їх місця проживання, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 належним чином немотивовані.

З матеріалів судового провадження вбачається, що при вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування обвинуваченого від суду, впливу на потерпілих та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігти ризикам, доведеним прокурором, а також забезпечити безпеку суспільства від нових протиправних посягань обвинуваченого, враховуючи ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому він обвинувачується.

Встановлені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі.

Твердження захисника про відсутність ризиків, можуть вказувати лише на те, що їх відсутність була попереджена шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою забезпечить не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, в скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_7 .

Підстави для скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2026 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні.

Керуючись ст.422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4