суддів Великої Палати Верховного Суду
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
на постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2026 року
Велика Палата Верховного Суду (далі - Велика Палата), 25 лютого
За результатами перегляду оскаржених судових рішень Велика Палата винесла постанову, якою касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої та апеляційної інстанцій, задоволено. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 22 серпня 2024 року про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасовано і призначено новий розгляд провадження в суді першої інстанції.
Короткий зміст оскаржених судових рішень та фактичні обставини справи
02 березня 2018 року в порядку, передбаченому статтями 276-278 КПК України, ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (том 8 а.с.68-74), а також ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Надалі, 04.05.2018 року, в порядку, передбаченому статтями 276-278 КПК України, було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 .
Постановою керівника Київської місцевої прокуратури від 24 квітня 2018 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було продовжено до трьох місяців, тобто до 02 червня 2018 року.
08.05.2018 року ОСОБА_5 було повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 306 КК України.
17 серпня 2018 року ОСОБА_5 було повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1, 2 ст. 306 КК України.
17 серпня 2018 року ОСОБА_6 було повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.306 КК України. Також, 17 серпня 2018 року ОСОБА_7 було повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1, 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 серпня 2024 року апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року залишено без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
Підстави передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
Ухвалою від 27 березня 2025 року колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду передала кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на розгляд Великої Палати, оскільки, на переконання колегії суддів, у даному кримінальному провадженні є виключна правова проблема, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Великій Палаті необхідно було сформувати висновки щодо визначення суб`єкта, який уповноважений вирішити питання про продовження строку досудового розслідування у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР до введення в дію положень Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закону № 2147-VIII), та об`єднаних із тими, відомості про які в ЄРДР внесено після набрання чинності цим Законом, тобто застосування приписів ст. 294 КПК з урахуванням вказаних особливостей.
Стислий виклад та основні мотиви постанови Великої Палати
25 лютого 2026 року розглянула касаційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 22 серпня 2024 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дійшла наступних висновків, з якими ми обґрунтовано не погоджуємось.
Так, Велика Палата в своїй постанові зазначила, щовідступає від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові ОП ККС ВС від 31 жовтня 2022 року, у частині твердження про те, що суб`єктом, уповноваженим продовжувати строки досудового розслідування в об`єднаних кримінальних провадженнях, де перше розпочате до 16 березня 2018 року, є винятково слідчий суддя.
Зокрема, Велика Палата вважала, що правова позиція, викладена в постанові ОП ККС ВС від 31 жовтня 2022 року, ґрунтувалася на надмірно широкому тлумаченні ст. 5 КПК без урахування спеціального правила, визначеного в п. 4 § 2 «Прикінцеві положення» Закону № 2147-VIII. Згаданий висновок не враховував, що законодавець свідомо відступив від загального правила дії закону в часі, встановленого ст. 5 КПК, закріпивши в прикінцевих правилах Закону № 2147-VIII спеціальну норму, яка визначає порядок застосування нового правового режиму саме до «справ» (кримінальних проваджень), а не до окремих процесуальних дій.
Крім того, ВП зазначила, що суди попередніх інстанцій, застосовуючи висновок, викладений у постанові ОП ККС ВС від 31 жовтня 2022 року, не врахували спеціального правила дії закону в часі, передбаченого п. 4 § 2 «Прикінцеві положення» Закону № 2147-VIII, та неправильно застосували ст. 5 КПК до правовідносин, які регулюються спеціальною нормою. Передбачивши два різні порядки (підходи) продовження строків досудового розслідування залежно від дати внесення відомостей до ЄРДР, законодавець визначив і суб`єкта, до компетенції якого буде відноситися продовження строків досудового розслідування. Порядок обчислення та продовження строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях, відомості про які внесені до ЄРДР до 16 березня 2018 року (до моменту набрання чинності Законом № 2147-VIII), належить до компетенції прокурора відповідного рівня.
Велика Палата виснувала, що у кримінальних провадженнях, відомості про які внесені до ЄРДР після 16 березня 2018 року, застосовується новий порядок обчислення та продовження строків досудового розслідування з урахуванням нових змін у положеннях статей 219, 244, 294 КПК. У випадку об`єднання матеріалів кількох проваджень (або виділення матеріалів) порядок обчислення та продовження строків досудового розслідування визначається залежно від дати початку досудового розслідування того провадження, яке розпочалося раніше (до 16 березня 2018 року чи після зазначеної дати), а тому і продовження строків досудового розслідування буде віднесено до компетенції відповідних осіб, повноваження яких були передбачені чинними на той момент положеннями КПК.
Зважаючи на наведене Велика Палата виснувала, що:
- суб`єктом, уповноваженим продовжувати строк досудового розслідування, є прокурор або слідчий суддя залежно від дати внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР;
- у провадженнях, розпочатих до 16 березня 2018 року (до початку дії Закону № 2147-VIII), коли діяла попередня редакція ст. 294 КПК, повноваження з продовження строків належать прокурору відповідного рівня. У провадженнях, відомості про які внесені вже після цієї дати, діє новий порядок, що передбачає необхідність звернення (у передбачених законом випадках) до слідчого судді;
- у разі об`єднання кількох проваджень, де перше розпочате до 16 березня 2018 року (до початку дії Закону № 2147-VIII), продовження строків віднесено до компетенції прокурора, тоді як у випадках, коли перше провадження розпочато після цієї дати, такі повноваження належать і слідчому судді у передбачених випадках нової редакції ст. 294 КПК;
- у тому разі, коли за часом початку першого з об`єднаних проваджень (що розпочато до 16 березня 2018 року) уповноваженим продовжувати строк досудового розслідування був прокурор, проте таку процесуальну дію вчинив слідчий суддя, то це не є таким порушенням норм процесуального права, що надалі може бути підставою для закриття такого провадження. Велика Палата такий висновок робить з огляду на те, що вчинення такої процесуальної дії слідчим суддею за формою і порядком надає більші гарантії дотримання прав та законних інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Підстави і мотиви для висловлення окремої думки
Не погоджуючись із ухваленим Великою Палатою рішенням щодо вирішення виключної правової проблеми вважаємо наступне.
Питання уповноваженого суб`єкта продовження строку досудового розслідування в об`єднаних провадженнях (у зв`язку зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року до статті 294 КПК), неодноразово ставало предметом вирішення різних колегій суддів ККС ВС, а також Об`єднаної палати Верховного Суду (далі - ОП ВС).
Так, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року Закон 2147- VIII, яким, зокрема, внесені зміни до статті 294 КПК та надано повноваження слідчому судді на продовження строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях, відомості про які внесені до ЄРДР після введення в дію цього Закону, тобто з 16 березня 2018 року.
Об`єднана палата в постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 755/6898/21, провадження № 51-4645кмо23) сформулювала висновок про те, що у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР до 16 березня 2018 року, а також у тих провадженнях, що були об`єднані або виділені з інших, у яких початок строку досудового розслідування мав місце до вказаної дати, продовження строків досудового розслідування належить до компетенції прокурора відповідного рівня. Втім зазначила, що у випадку продовження строку досудового розслідування слідчим суддею, таке продовження відповідає гарантіям, визначеним кримінальним процесуальним законом, оскільки судовий контроль на етапі досудового розслідування є підвищеною гарантією контролю за дотриманням прав і свобод учасників кримінального провадження.
Не вказавши , що відступає від висновків про застосування норм права, ОП ККС ВС у постанові від 07 жовтня 2024 року фактично дійшла протилежного висновку щодо застосування тих самих норм, що викладено у постанові ОП ККС ВС від 31 жовтня 2022 року, вказавши, лише що продовження строку досудового розслідування в таких провадженнях слідчим суддею відповідає гарантіям, визначеним кримінальним процесуальним законом та забезпечує підвищений контроль з боку суду за доцільністю продовження таких строків, натомість по суті ухвалила фактично протилежне рішення за змістом, - скасувавши рішення судів першої і апеляційної інстанції , які за аналогічних обставин були залишені без змін Об`єднаною палатою ККС ВС, у постанові від 31 жовтня 2022 року.
Вважаємо, що у вказаному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 необхідно було відступити саме від правового висновку Об`єднаної палати, викладеного нею в постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 755/6898/21, провадження № 51-4645кмо23) з огляду на таке.
За матеріалами кримінального провадження, яке передано на розгляд Великої Палати, Дніпровський районний суд м. Києва, з висновком якого погодився й апеляційний суд, ухвалюючи своє рішення про закриття провадження, посилався на приписи ст. 5, п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК, ч. 4 цієї статті, Параграфа 4 Глави 24 цього Кодексу, дійшовши висновку, що суб`єктом, який наділений повноваженнями щодо продовження строку досудового розслідування, за клопотанням про продовження такого строку в об`єднаному кримінальному провадженні, де відомості про перше кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР до введення в дію положень Закону № 2147-VIII (16 березня 2018 року), а щодо наступних - після визначеної цим Законом дати, є слідчий суддя.
Так, положеннями ч. 2 ст. 294 КПК в редакції, яка діяла з дня набрання чинності Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» до 16 березня 2018 року, передбачалося, що, якщо досудове розслідування злочину (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у п. 2 ч. 1 ст. 219 цього Кодексу, він може бути продовжений в межах строків, встановлених пунктами 2 та 3 ч. 2 ст. 219 цього Кодексу: до трьох місяців - керівником місцевої прокуратури; до шести місяців - керівником регіональної прокуратури або його першим заступником чи заступником; до дванадцяти місяців - Генеральним прокурором чи його заступниками.
Таким чином, продовження строків досудового розслідування кримінальних правопорушень здійснювалося лише прокурорами різних рівнів.
Натомість, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі- Закон України № 2147-VIII).
Зокрема, з 16 березня 2018 року введені в дію положення ст. 294 КПК у редакції Закону № 2147-VIII, відповідно до яких, якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у п. 4 ч. 3 ст. 219 цього Кодексу, такий строк може бути продовжений у межах строків, встановлених пунктами 2 і 3 ч. 4 ст. 219 цього Кодексу: до трьох місяців - керівником місцевої прокуратури, заступником Генерального прокурора; до шести місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з керівником регіональної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступниками Генерального прокурора; до дванадцяти місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим із Генеральним прокурором чи його заступниками.
Зазначеними змінами фактично запроваджено судовий контроль за продовженням строків досудового розслідування які обчислюються не тільки з моменту повідомлення особі про підозру а й з моменту внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Водночас, зі змісту положень частини третьої статті 295-1 КПК Українислідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку досудового розслідування за участю слідчого або прокурора, а також підозрюваного та його захисника, у разі розгляду клопотання про продовження строку досудового розслідування після повідомлення особі про підозру.
Таким чином, з системного аналізу кримінально процесуального закону випливає, що підозрюваний набув ширших процесуальних прав на участь у судовому розгляді під час здійснення судового контролю за дотриманням вимог досудового розслідування щодо встановлення підстав продовження його строків, що свідчить про зміцнення гарантій прав, свобод і законних інтересів особи, а також про підвищення рівня захисту прав людини у сфері кримінального судочинства.
Отже, ми вважаємо, що з огляду на положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 58 Конституції України, статей 5, 8, 9 КПК та приписів Закону № 2147-VIII неправомірним є вирішення питання про продовження строків досудового розслідування на строк понад 3 місяці не слідчим суддею, а прокурором, незалежно від того, чи були в подальшому кримінальні провадженні об`єднані з тими, відомості про які внесені до ЄРДР до 16 березня 2018 року.
Положення статей 217, 219 КПК не спростовують обґрунтованості такого висновку.
Законом № 2147-VIII статтю 217 КПК було доповнено частиною сьомою, де зазначено, що днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше.
Відповідно до пункту 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII, зміни щодо судового контролю за продовженням строку досудового розслідування не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін.
Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це положення має фундаментальне значення для правової системи держави, оскільки воно відображає один із базових принципів верховенства права - принцип незворотності дії закону в часі.
Нормативно-правові акти (закони, підзаконні акти, інші регулятивні документи) регулюють лише ті правовідносини, які виникають після набрання ними чинності. Відповідно, вони не можуть змінювати чи скасовувати правові наслідки дій або подій, що відбулися до їх прийняття, оскільки це суперечило б принципам правової визначеності, стабільності та довіри громадян до держави. Виняток стосується законів, які пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Така норма ґрунтується на загальних засадах права і спрямована на забезпечення справедливості в умовах зміни кримінальної чи адміністративної політики держави. Якщо новий закон встановлює м`якшу відповідальність або звільняє особу від неї, його дія поширюється на минулі правопорушення, оскільки застосування більш суворого закону було б несправедливим і порушувало б гарантовані права людини.
Приписи закону, яким до КПК внесені зміни, із набранням чинності є нормами кримінального процесуального закону, а отже мають віддзеркалювати своїм змістом загальні положення і засади цього закону і застосовуватись у тій частині, яка узгоджується із ними, оскільки вони є невід`ємною складовою системи кримінальних процесуальних гарантій (способів і засобів забезпечення здійснення правосуддя), що по суті включає в себе можливість реалізації прав та обов`язків усіма суб`єктами кримінального процесу для досягнення його мети та ефективного вирішення завдань кримінального провадження.
КПК є систематизованим зведенням кримінальних процесуальних норм, які регулюють порядок досудового розслідування та судового провадження. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади такого провадження, визначені положеннями ч. 1 ст. 7 КПК (ч. 6 ст. 9 КПК).
За приписами ст. 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.
Питання незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі неодноразово розглядалося Конституційним Судом України, який висловлював відповідну правову позицію у своїх рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/201), за висновками якого: закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).
Відповідно до ч. 6 ст. 219 КПК загальний строк досудового розслідування при об`єднанні кримінальних проваджень у порядку, передбаченому статтею 217 цього Кодексу, визначається:
1) у провадженнях, які розслідувалися в один проміжок часу, - шляхом поглинання меншого строку більшим;
2) у провадженнях, які розслідувалися в різні проміжки часу, - шляхом додавання строків досудового розслідування по кожному із таких проваджень, які не пересікаються, в межах строків досудового розслідування злочину, який передбачає найбільш тривалий строк досудового розслідування з урахуванням можливості його продовження, передбаченої частиною другою цієї статті.
Отже, норми кримінального процесуального законодавства, викладені у статтях 217 та 219 КПК, визначають день початку досудового розслідування в об`єднаних і виділених провадженнях, а також особливості обрахування загального строку досудового розслідування таких проваджень.Водночас, Велика Палата вважає, що ці статті не містять жодних положень, що встановлювали б інший, ніж передбачений статтею 294 КПК, порядок вирішення питання про продовження строків досудового розслідування.
Таким чином, ми вважаємо, що з введенням в дію Закону № 2147-VIII скасовано дію кримінального процесуального закону, який діяв до 16 березня 2018 року (в частині застосування приписів ст. 294 КПК) , а з урахуванням вищенаведених положень Конституції України, КПК та юридичних позицій Конституційного Суду України можна стверджувати, що Закон № 2147-VIII застосовується лише до тих правовідносин, які продовжили існувати або виникли після набрання ним чинності.
Отже, Закон № 2147-VIII розповсюджує свою дію на кримінальні провадження, відомості про які внесено до ЄРДР як до 16 березня 2018 року, так і після.
Інший підхід не заснований на приписах КПК та суперечить вимогам Конституції України, КПК не містить підґрунть до встановлення всупереч приписам ст. 5 КПК окремих правових режимів здійснення кримінальних проваджень, відомості про які внесені до ЄРДР як до, так і після 16 березня 2018 року, які діють одночасно відносно різних проваджень.
Порядок і підстави проведення процесуальної дії і прийняття процесуального рішення визначаються положеннями КПК, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення, а не датою внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР.
КПК не містить підґрунть до встановлення всупереч приписам ст. 5 КПК окремих правових режимів здійснення кримінальних проваджень, відомості про які внесені до ЄРДР як до, так і після 16 березня 2018 року.
Незастосування положень Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року у справах, де відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію відповідних змін, а також у тих випадках, коли вказані провадження об`єднані із тими, де відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР до 16 березня 2018 року, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону через недотримання встановленої законом форми здійснення судового контролю за вирішенням питання про продовження строків досудового розслідування.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до п.10 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Спираючись на приписи ст. 5, п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК, ч. 4 цієї статті, параграфа 4 глави 24 цього Кодексу суди першої та апеляційної інстанцій у цьому провадженні правильно встановили, що суб`єктом, який наділений повноваженням щодо продовження строку досудового розслідування за клопотанням про продовження такого строку в об`єднаному кримінальному провадженні, де відомості про перше кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР до введення в дію положень Закону № 2147-VIII, а щодо наступних - після визначеної цим Законом дати (16 березня 2018 року), був слідчий суддя, а отже, продовження строку досудового розслідування, здійснене першим заступником прокурора м. Києва, що не відповідало вимогам Закону № 2147-VIII.
Таким чином, враховуючи, що матеріали провадження не містили даних про те, що слідчим суддею із підстав та в порядку, передбаченому законом, був продовжений строк досудового розслідування, ми вважаємо висновки суду першої і апеляційної інстанції про наявність підстав для закриття кримінального провадження у відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України законними та обґрунтованими.
Вважаємо правильним наступний висновок:
Продовження строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР до 16 березня 2018 року, у разі їх об`єднання з кримінальними провадженнями, внесеними після цієї дати, здійснюється виключно слідчим суддею, у межах повноважень, визначених Законами № 2147-VIII і № 2617-VIII.
Отже, на нашу думку, Велика Палата мала б касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвали суду першої та апеляційного інстанції - без зміни.
Судді: ОСОБА_1