Справа №:755/2184/26
Провадження №: 1-кс/755/552/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000002 від 02.01.2024 року, про арешт майна,

за участю:

слідчого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000002 від 02.01.2024 року, про арешт майна.

Клопотання погоджено з прокурором прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_6 .

Як зазначено у клопотанні, громадянин України ОСОБА_7 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення факту окупації АР Крим та м. Севастополя з боку рф, з власної ініціативи, добровільно вирішив особисто взяти участь у функціонуванні на території АР Крим системи незаконних органів окупаційної влади, у тому числі окупаційної адміністрації держави-агресора на ТОТ АР Крим.

Реалізовуючи свій злочинний умисел на добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, ОСОБА_7 , у невстановлений час та обставинах, однак не пізніше 28.11.2023 року, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, перебуваючи на тимчасово окупованій території АР Крим - в м. Сімферополь, працевлаштувався до незаконно створеного окупаційною владою рф органу, що знаходиться за адресою: АР Крим, м. Сімферополь, вул. Кечкеметська, буд. 198, на посаду «заступника начальника Інспекції по нагляду за технічним станом самохідних машин та інших видів техніки Республіки Крим - заступника головного державного інженера-інспектора Республіки Крим» (мовою оригіналу - «заместителя начальника Инспекции по надзору за техническим состоянием самоходных машин и других видов техники Республики Крым - заместителя главного государственного инженера-инспектора Республики Крым»), пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Так, 28.11.2023 року ОСОБА_7 , добровільно, на підставі власного волевиявлення, розпорядженням Голови Ради міністрів Республіки Крим (мовою оригіналу - «Председателя Совета министров Республики Крым») ОСОБА_8 № 273-рп, призначений на посаду «заступника начальника Інспекції по нагляду за технічним станом самохідних машин та інших видів техніки Республіки Крим - заступника головного державного інженера-інспектора Республіки Крим».

У свою чергу, ОСОБА_7 на вказаній посаді, у зв`язку з перебуванням у його підпорядкуванні структурних підрозділів - відділу аналітичної роботи, інформаційного забезпечення та адміністративної практики (мовою оригіналу - «отдела аналитической работы, информационного обеспечения и административной практики») та сектору державних закупівель та матеріально-технічного забезпечення управління правового, кадрового, фінансового, документального та матеріально-технічного забезпечення (мовою оригіналу - «сектора государственных закупок и материально-технического обеспечения управления правового, кадрового, финансового, документального и материально технического обеспечения»), наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями в межах наданих йому повноважень.

Отже, своїми умисними діями, громадянин України ОСОБА_7 сприяв реалізації політики окупаційної влади рф на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополя.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Викладені обставини та повідомлена ОСОБА_7 підозра підтверджується сукупністю доказів, отриманих в ході здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження, у тому числі: протоколами огляду, висновком експерта, відповіддю Офісу Президента України щодо громадянства України ОСОБА_7 , відповіддю Державної прикордонної служби України щодо перетину державного кордону ОСОБА_7 , відповідями оперативного підрозділу, щодо місця перебування особи, та протиправної діяльності підозрюваного.

Згідно зі ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено йому внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

30.10.2024 року в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» випуск № 220 (7880) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора було опубліковано повідомлення про підозру та повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_7 для вручення письмового повідомлення про підозру та проведення інших слідчих (процесуальних) дій.

Крім того, з метою належного вручення повідомлення про підозру, а також з метою направлення повісток про виклик ОСОБА_7 для проведення процесуальних дій, вказаній особі в соціальних мережах «Telegram» та «WhatsApp» за номером телефону останнього, інформація про який встановлена вході оперативно-розшукової діяльності, направлено скан-копію повідомлення про підозру, а також повістки про його виклик.

Однак, ОСОБА_7 , на вказані виклики не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, жодних заяв чи клопотань про перенесення часу проведення процесуальних дій до органу досудового розслідування не надав, у зв`язку із викладеним, у органу досудового розслідування існують вагомі підстави вважати, що він переховується від органу досудового розслідування та суду.

Повідомлення про підозру ОСОБА_7 , особисто не вручено, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 9 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою - агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

На даний час встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 переховується від органів досудового розслідування на тимчасово окупованій території АР Крим, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що підтверджується, відомостями Державної прикордонної служби України та матеріалами оперативного підрозділу.

У зв`язку з тим, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме, 08.11.2024 року ОСОБА_7 оголошено у розшук.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У свою чергу, санкція ч. 1 ст. 111-2 КК України, передбачає конфіскацію майна, як вид додаткового покарання.

Документами, які підтверджують право власності на майно, що арештовується, є відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відомості з Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Згідно відомостей з Державного реєстра транспортних засобів, у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності перебувають наступні транспортні засоби:

- автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER», рік випуску 2006, vin НОМЕР_1 ;

- автомобіль «TABBERT 710», рік випуску 1988, vin НОМЕР_2 ;

- автомобіль «КАМАЗ 43101», рік випуску 1992, vin НОМЕР_3 ;

- автомобіль «TOYOTA PRADO», рік випуску 2006, vin НОМЕР_4 ;

- автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER 4.2», рік випуску 1996, vin НОМЕР_5 .

Отже, на думку органу досудового розслідування, накладення арешту на вказане майно надасть змогу зберегти майно, унеможливить його подальше приховання, відчуження, та забезпечити конфіскацію майна як виду покарання.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, накласти арешт на вказане майно, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Захисник заперечував щодо задоволення клопотання.

Власник майна підозрюваний ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином у встановлений законом спосіб, за таких обставин, суд прийшов до висновку про можливість розгляду вказаного клопотання без участі власника майна.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально - правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч. 10 ст. 170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст .9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання слідчого про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення, та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч. 5 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя вважає необхідним накласти арешт на вказане майно, шляхом заборони розпорядження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності, із забороною розпорядження вказаним майном, а саме:

- автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER», рік випуску 2006, vin НОМЕР_1 ;

- автомобіль «TABBERT 710», рік випуску 1988, vin НОМЕР_2 ;

- автомобіль «КАМАЗ 43101», рік випуску 1992, vin НОМЕР_3 ;

- автомобіль «TOYOTA PRADO», рік випуску 2006, vin НОМЕР_4 ;

- автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER 4.2», рік випуску 1996, vin НОМЕР_5 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: