Справа № 953/377/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2026 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

власника майна - ОСОБА_4 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001438 від 23.12.2024 за ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України, про арешт майна, -

встановив:

17.02.2026 о 13.56 год. до Київського районного суду м. Харкова поштою надійшло клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , в якому прокурор просить накласти арешт шляхом заборони володіння, користування та розпорядження на майно, вилучене 02.02.2026 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Samsung S-25 Ultra, IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 , шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження зазначеного майна до прийняття остаточного процесуального рішення у кримінальному провадженні; визначити місце зберігання речових доказів - ІНФОРМАЦІЯ_1 , з покладенням обов`язку щодо забезпечення його належного зберігання на уповноважених службових осіб відповідно до вимог ст. 100 КПК України та Інструкції про порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення; роз`яснити, що арешт накладається з метою збереження речового доказу, запобігання його втраті, зміні або знищенню, а також забезпечення можливості його подальшого використання під час досудового розслідування та судового розгляду.

На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, зокрема, що СУ ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001438 від 23.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України, за фактом незаконного придбання з метою збуту, зберігання з метою збуту, транспортування з цією метою, а також збуту незаконно виготовлених алкогольних напоїв, а також легалізації (відмивання) коштів, одержаних від такої незаконної діяльності.

02.02.2026 у період часу з 13:00 до 15:08 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , що є адресою проживання ОСОБА_4 , у фактичному володінні якого перебувало виявлено та вилучене майно.

Зазначений обшук проведено на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, з подальшим зверненням до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на проведення зазначеного обшуку та отримано ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20.01.2026 (справа № 953/377/26, н/п 1- кс/953/414/26), яким надано дозвіл на проведення вказаного обшуку.

Під час проведення вказаного обшуку в присутності понятих у ОСОБА_4 вилучено та в подальшому 02.02.2026 визнано речовими доказами речі, які мають значення для кримінального провадження, а саме: мобільний телефон Samsung S-25 Ultra, IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 та перебуває у його фактичному користуванні.

Право володіння та користування мобільним телефоном підтверджується: протоколом обшуку від 02.02.2026, фактичним знаходженням телефону за місцем його проживання.

У ході досудового розслідування встановлено, що вказані предмети, речі і предмети мають доказове значення за даним кримінальним провадженням та необхідні для встановлення істини під час досудового розслідування, а також для подальшого призначення судових експертиз, оскільки вони зберегли на собі сліди кримінальних правопорушень та містять на собі відомості, які можливо використати як доказ.

Арешт майна необхідний з метою (п. п. 1 - 3 ч. 2 ст. 170 КПК України): збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання.

Вилучене майно містить відомості, що можуть бути використані як докази.

Мобільний телефон використовувався як засіб зв`язку та координації протиправної діяльності, а інформація, що в ньому міститься, підлягає подальшому огляду та експертному дослідженню.

Орган досудового розслідування має достатні підстави вважати, що вилучене майно відповідає вимогам ст. 170 КПК України з наведених вище підстав.

Крім того, не застосування заходу арешту зумовить труднощі в частині встановлення істини по кримінальному провадженню, внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене, пошкоджене чи знищене.

При цьому, в даному випадку майно, стосовно якого ставиться питання про накладення арешту, не відноситься до майна/коштів банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, а також майна/коштів ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Вилучення вищевказаних предметів було метою проведення обшуків згідно ухвал слідчого судді Київського районного суду міста Харкова, у зв`язку із чим із відшукуванням вказаних речових доказів у кримінальному провадженні часткового досягнуто мету проведення обшуку і вони повинні бути використані під час досудового розслідування, та згідно ст. 98 КПК України містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Сторона обвинувачення зазначає, що в ході досудового розслідування виникла необхідність накладення арешту, а саме позбавити осіб права на відчуження, розпорядження, володіння та користування на зазначене майно, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно є доказами злочинів.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.

В судовому засіданні власник майна ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання, зазначили, що вказаний мобільний телефон був тільки придбаний 18.12.2025 та не моє жодного відношення до даного кримінального провадження. Просили відмовити в задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, встановив, що в провадженні Головного управління Національної поліції в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0001438 від 23.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України (а.с. 6-7).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20.01.2026 надано дозвіл слідчому, який здійснює досудове розслідування, чи прокурору, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, на проведення обшуку території, будівель, споруд та приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 та перебуває у користуванні ОСОБА_4 , з метою відшукання підакцизних товарів (спирту етилового; спиртовмісних рідин; алкогольних напоїв кустарного виробництва, у тому числі розфасованих у споживчу тару; залишків та зразків вказаної продукції для проведення судових експертиз); сировини та обладнання, що використовуються для виготовлення алкогольних напоїв (ємностей різного об`єму (каністр, бутлів, бочок, пляшок); пристроїв для змішування, переливання, фасування; харчових добавок, ароматизаторів, барвників); документів та записів, що підтверджують протиправну діяльність (чорнових записів, зошитів, блокнотів; списків клієнтів, обсягів виготовлення та реалізації; записів щодо розподілу прибутку між учасниками злочинної групи); електронних носіїв інформації та засобів зв`язку (мобільних телефонів, сім-карток, комп`ютерної техніки, флешнакопичувачів, електронних пристроїв, що містять інформацію про злочинну діяльність); грошових коштів, одержаних злочинним шляхом (готівкових коштів у національній та іноземній валюті), які можуть мати доказове значення у даному кримінальному провадженні (а.с. 22-24).

02.02.2026 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20.01.2026 проведено обшук території, будівель, споруд та приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 13.00 год. до 15.08 год., в ході якого, згідно протоколу обшуку від 02.02.2026, вилучено вказане в клопотанні майно (а.с. 25-28).

Засобами поштового зв`язку 03.02.2026 до Київського районного суду м. Харкова направлено клопотання прокурора про арешт вказаного майна, вилученого в ході проведення обшуку 02.02.2026 (а.с. 29-30, 31, 33).

05.02.2026 до Київського районного суду м. Харкова поштою надійшло клопотання прокурора ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001438 від 23.12.2024 за ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України про арешт вказаного в клопотанні майна.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2026 клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001438 від 23.12.2024 за ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України про арешт майна, повернуто прокурору та встановлено строк в сімдесят дві години для усунення недоліків (а.с. 33-34).

Згідно копії розписки прокурора, прокурором ОСОБА_3 отримано копію ухвали слідчого судді про повернення клопотання прокурора про арешт майна 11.02.2026 о 17.00 год. (а.с. 35).

Порядок тимчасового вилучення майна врегульовано у ст. 168 КПК України. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у випадках, передбачених частиною 5 статті 171 КПК України.

За правилами абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Тобто, згідно норм чинного законодавства, розглядаючи клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя, суд повинні з`ясувати, чи відповідає таке клопотання вимогам ст. 171 КПК України, а частиною 3 ст. 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без дотримання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, стороною обвинувачення протягом 48 годин після вилучення в ході обшуків 03.02.2026 майна, як того вимагає абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, з дотриманням вимог ст. 116 КПК України, клопотання про арешт майна надійшло до канцелярії Київського районного суду м. Харкова.

За змістом ч. 3 ст. 172 КПК України, у такому випадку, тобто в разі повернення клопотання про арешт майна прокурору для усунення недоліків, тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Як встановлено слідчим суддею, 13.02.2026 до Київського районного суду м. Харкова, після усунення недоліків в межах встановленого строку, засобами поштового зв`язку направлено клопотання про арешт вказаного в клопотанні майна, та 17.02.2026 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора, в якому сторона обвинувачення просить накласти арешт на вище зазначене майно, вилучене в ході обшуку 02.02.2026 за вище зазначеною адресою.

Таким чином, згідно зі ч. 3 ст. 172 КПК України, передбачений законом строк в сімдесят дві години для усунення недоліків прокурором не порушено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно вимог ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Відповідно до ч.1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Більш того, в статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Таким чином, в разі звернення процесуальної особи, що здійснює кримінальне провадження, з клопотанням до слідчого судді про проведення обшуку, норми діючого кримінального процесуального законодавства, прямо встановлюють обов`язок цієї особи звертатися з таким клопотанням саме в рамках конкретного провадження, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у зв`язку із розслідуванням якого подається клопотання та відомості щодо вчинення саме цього кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно, вилучене в ході проведення обшуку за вказаною в клопотанні адресою, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Прокурором зазначено в клопотаннях та доведено під час його розгляду наявність підстав вважати, що вказане майно має значення для досудового розслідування, та може бути доказом у даному кримінальному провадженні.

Прокурором в межах розгляду заявленого клопотання доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в клопотанні прокурора, доведено його значення для встановлення обставин у вищевказаному кримінальному провадженні, та можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах, а тому клопотання про арешти майна, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою забезпечення збереження речових доказів підлягає задоволенню.

На виконання та у відповідності до положень ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 132; ст. ст. 170, 171, 173 КПК України, стороною обвинувачення доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться у клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, а саме, мобільного телефону, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешти майна підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.

Відповідно до абз. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Враховуючи вищевикладене, положення ст. 114, ст. 132, ч. 4 ст. 173 КПК України, керуючись загальними засадами кримінального провадження, викладеними в ст. 7 КПК України, слідчий суддя, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку, вважає необхідним зобов`язати слідчого, прокурора передати на відповідальне зберігання особі, у якої було вилучено зазначений в клопотанні мобільний телефон після здійснення його огляду із залученням спеціаліста (експерта), зняття виявленої інформації на електронних носіях експертами в обсязі, необхідному для досягнення мети кримінального провадження та виготовлення копій даних, які містяться на вказаних ноутбуку, системному блоці, мобільному телефоні для залучення до матеріалів кримінального провадження № 0001438 від 23.12.2024, та попередити таких осіб про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна. Таким чином, слідчий суддя покладає на слідчого, прокурора обов`язок повернути вказаний мобільний телефон, його власнику (особі, у якої він був вилучений, відповідно), та у відповідності до цього визначити місце зберігання вказаного майна.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,

Ухвалив:

Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 02.02.2026 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Samsung S-25 Ultra, IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Місцем зберігання арештованого мобільного телефону визначити СУ ГУ НП в Харківській області - до здійснення його огляду, зняття виявленої інформації на електронні носії спеціалістами (експертами) в обсязі, необхідному для досягнення мети кримінального провадження та виготовлення копій даних, які містяться на мобільному телефоні, для залучення до матеріалів кримінального провадження № 0001438 від 23.12.2024, після чого зобов`язати слідчого передати на відповідальне зберігання мобільний телефон особі, у якої його було вилучено, та попередити таку особу про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1