ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4759/25
провадження № 1-кп/753/904/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2026 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3

захисники ОСОБА_4 ,

обвинувачені ОСОБА_5 ,

у судовому засіданні у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000085, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, Полтавської області, громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1; ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України,

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кременчук, Полтавської області, громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , та який проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1; ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України,

встановив:

Історія судового провадження

До Дарницького районного суду м. Києва 10 березня 2025 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000085, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України; ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, кожного.

Відповідно до частини 3 ст. 35 КПК України на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 березня 2025 року для розгляду цього кримінального провадження визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Наразі в цьому кримінальному провадженні триває стадія дослідження письмових доказів. Також в межах цього кримінального провадження до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були застосовані запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави.

08 грудня 2025 року обвинувачений ОСОБА_6 був звільнений із-під варти у зв`язку з внесенням застави у розмірі 242 240 грн.

Судове засідання, призначене на 24 грудня 2025 року, суд мав відкласти через неявку обвинуваченого ОСОБА_6 . У зв`язку із неявкою ОСОБА_6 за клопотанням прокурора до обвинуваченого був застосований примусовий привід. Одночасно із цим, прокурором було подане клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 на тримання під вартою.

У судовому засіданні 03 січня 2026 року прокурором було оголошено інформацію про те, що 02 січня 2026 року обвинувачений ОСОБА_6 був затриманий прикордонним нарядом у Закарпатській області під час спроби перетину державного кордону України, через що його було затримано. У зв`язку з наведеним, прокурор заявив клопотання про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_6 з метою його приводу до суду для участі у розгляді раніше поданого прокурором клопотання про зміну запобіжного заходу.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 січня 2026 року клопотання прокурора задоволено та надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_6 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Після цього, 06 січня 2026 року на виконання ухвали ОСОБА_6 доставлений до суду та цього ж дня до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

26 лютого 2026 року до Дарницького районного суду м. Києва від прокурора ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Позиції учасників

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав подане ним клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів без визначення розміру застави. Мотивуючи клопотання прокурором зазначено, що обґрунтованість підозри та обвинувачення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів справи та вказують на доведеність винуватості обвинуваченому у вчиненні інкримінованих злочинів. Прокурор вказав, що строк тримання під вартою визначений ухвалою суду закінчується, однак на сьогоднішній день продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-які речі чи документи, що мають значення для кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. У зв`язку з наведеним прокурор просив продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на шістдесят днів без визначення розміру застави.

При цьому прокурор просив продовжити щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, посилаючись на те, що обвинуваченому ОСОБА_6 у межах цього ж кримінального провадження раніше було визначено розмір застави, якою останній скористався, однак після звільнення з-під варти він вчинив новий умисний злочин у Чернігівській області з аналогічною правовою кваліфікацією, що спричинило матеріальні збитки ЗСУ на суму понад 5 000 000 гривень. За доводами прокурора, з урахуванням близьких стосунків між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а також того, що кримінальне правопорушення у цьому провадженні вчинено ними у співучасті, визначення застави не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 та створює реальний ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення. Прокурор також зауважив, що інші, більш м`які, ніж тримання під вартою, запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_9 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, вказавши про те, що таке клопотання не обґрунтоване доказами та базується на припущеннях з боку сторони обвинувачення. На підставі наведеного, захисник просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника, щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував з підстав викладених захисником.

Суд, дослідивши заявлене клопотання та долучені до них матеріали, заслухавши думку сторін кримінального провадження, а також висловленні заперечення, дійшов таких висновків.

Мотиви суду

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, підозрюваного, обвинуваченого (п.п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 КПК України.

Так, вказане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового провадження, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер та тяжкість кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, вирішуючи питання щодо можливості продовження запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

У клопотанні прокурор стверджує, що ризики, передбачені пп. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування ОСОБА_5 від суду; знищення речей; незаконного впливу на свідків та потерпілого цьому кримінальному провадженні; перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином; вчинення ним інших кримінальних правопорушень), не зменшились та продовжують існувати.

Суд погоджується із доводами прокурора про продовження існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

Так, злочини, передбачені ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1; ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 є тяжкими, відповідно передбачають призначення покарання у виді: позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років; позбавленням волі на строк від трьох до десяти років.

Означені покарання в разі визнання ОСОБА_5 винуватим в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від суду. Суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення дає можливість обґрунтовано вважати, що такий ризик встановлений.

У той же час, не може залишатися поза увагою суду, що Указом Президента України №6 4/2022 на території України починаючи з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану.

Таким чином, враховуючи, що існує ймовірність притягнення його до кримінальної відповідальності з призначенням покарання у виді реального позбавлення волі, тож суд погоджується із доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який існував на час застосування запобіжного заходу та на час розгляду цього клопотання не зменшився.

Прокурор також посилався на ризик знищення матеріалів, які мають значення для кримінального провадження.

Водночас надані прокурором аргументи щодо можливого знищення або спотворення речей не підтверджені жодними доказами в матеріалах справи та не свідчать про реальність такого ризику на час розгляду клопотання.

Оцінюючи ризик впливу на свідків, суд бере до уваги встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Враховуючи викладене, суд уважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження під час збирання доказів, але й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та їх дослідження судом.

Суд також при оцінці вказаного ризику бере до уваги обставини, які мали місце під час судового розгляду.

Так, після одного із судових засідань обвинувачені отримали номер телефону від потерпілого під приводом наміру відшкодування завданих збитків.

Разом з тим, як повідомив потерпілий згодом суд, вже наступного дня після передачі номера телефону його облікові записи у месенджерах були зламані невстановленими особами з використанням анонімних акаунтів із російською реєстрацією.

Наведене посилює ризик незаконного впливу, оскільки вказує на можливість обвинувачених втручання у приватні канали комунікації потерпілого з метою тиску або ж залякування.

При цьому суд враховує, що хоча потерпілий вже був судом допитний, залишаються свідки, які ще не допитані судом, а отже ризик впливу поширюється не лише на потерпілого, а й на інших учасників кримінального провадження, показання яких мають значення для встановлення обставин цього кримінального провадження.

Отже, слушними є доводи прокурора щодо загрози того, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на вплив у позапроцесуальний спосіб на учасників з метою ненадання суду достовірних показань з приводу обставин можливого вчинення кримінальних правопорушень для уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, зважаючи на наведене, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих є реальним та зумовлює необхідність запобіжного заходу.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то у цій частині суд погоджується з доводами сторони захисту у його недоведеності, оскільки суду не надано жодних доказів в обґрунтування припущення можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з боку обвинуваченого ОСОБА_5 .

Водночас ризик повторного вчинення кримінального правопорушення суд оцінює як високий, оскільки ОСОБА_5 може вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення з метою забезпечення умов для свого існування. Тим паче, що обвинувачений не працевлаштований, що може спонукати його до вчинення вказаних правопорушень для отримання прибутку.

Суд також не може не взяти до уваги, що співучасник обвинуваченого ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні - ОСОБА_6 , з яким останнього пов`язують дружні стосунки протягом багатьох років та спільні інкриміновані дії у межах цього провадження, після звільнення з-під варти за альтернативним запобіжним заходом певно вчинив нові умисні кримінальні правопорушення з аналогічною правовою кваліфікацією, що спричинило матеріальні збитки ЗСУ на суму 5 мільйонів гривень та наразі вже проводиться досудове розслідування СВ ІНФОРМАЦІЯ_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000085 від 17.12.2025.

На переконання суду, наведене свідчить саме про реальність, а не абстрактність ризику повторного вчинення кримінального правопорушення, позаяк загалом вказує на протиправну поведінки осіб, які діяли у співучасті.

Отже, суд дійшов висновку, що вказане створює обґрунтовану ймовірність вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення.

У той же час, з боку сторони захисту не було надано доказів на підтвердження того, що вказаний ризик зменшився або припинив існувати.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість заявлених прокурором ризиків з огляду на процесуальну поведінку обвинуваченого, а також на відсутність відомостей вчинення ОСОБА_5 спроб впливу на свідків та потерпілих, суд вважає необґрунтованими.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або створюватимуть загрозу суспільству. Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає подання суду доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме або вже здійснив відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи встановлену наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність продовжити обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд також при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

Прокурор заперечував проти визначення альтернативного запобіжного заходу з огляду на злочині, які інкримунуються ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про можливість визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд зазначає, що у цьому кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_5 судом було зменшено розмір застави до п`ятдесяти (50) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 гривень

Разом із тим, після зазначеного рішення інший обвинувачений ОСОБА_6 у цьому ж кримінальному провадженні скористався можливістю звільнення з-під варти під заставу та, ймовірно, вчинив нові кримінальні правопорушення з аналогічною правовою кваліфікацією, що спричинило мільйонні збитки Збройним Силам України.

Суд окремо зазначає, що наведене саме по собі не свідчить про наявність у ОСОБА_5 аналогічних намірів, однак при оцінці можливості застосування застави суд не може ігнорувати поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 після цього.

Так, під час судового засідання 24 грудня 2025 року, коли судом було застосовано примусовий привід до ОСОБА_6 , на прямі запитання прокурора та складу суду щодо можливого місця перебування ОСОБА_6 обвинувачений ОСОБА_5 ухилився від надання будь-яких пояснень.

Крім того, суд бере до уваги, що безпосередньо перед початком судового засідання 06 січня 2026 року, у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків працівниками Національної гвардії, до зали судового засідання зайшов невідомий чоловік, який передав обвинуваченому ОСОБА_5 невідомий предмет та цікавилася питанням можливого внесення застави.

Викладене посилює сумніви щодо здатності альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 та вказує на можливі протиправні наміри, спрямовані на ухилення від суду.

Враховуючи викладене, а також положення КПК України, відповідно до яких суд має право не визначати розмір застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів, передбачених, у тому числі статтями 114-1 КК України, суд дійшов висновку, що за наведених обставин визначення розміру застави не відповідатиме меті запобіжного заходу, у зв`язку з чим вважає за необхідне не визначати розмір застави обвинуваченому ОСОБА_5 .

Таким чином, з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, запобіганню можливого переховування від суду, впливу на потерпілого чи свідків, вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, статтями 177, 182, 183, КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1; ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 27 квітня 2026 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_10