Справа № 183/447/26
№ 1-кп/183/72/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001197 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

29 серпня 2025 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де у нього виник словесний конфлікт із ОСОБА_6 . В цей час у ОСОБА_3 раптово виник прямий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи прямий умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 29 серпня 2025 року приблизно о 20 годині 05 хвилини перебуваючи біля будинку № 8б по вул. Спаській м. Самар, Дніпропетровської області, діючи умисно, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, знаходячись в положенні стоячи на обох ногах, на близькій відстані, обличчям до обличчя по відношенню до ОСОБА_6 наніс йому два удари правою рукою в область лівої щелепи зліва, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді закритого перелому тіла нижньої щелепи зліва, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, оскільки зростання кісткових уламків у місці перелому, відбувається у термін понад 21-ї доби (Згідно п. 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995р.). Від ударів ОСОБА_3 ОСОБА_6 впав на землю на лівий бік тулубу, від чого отримав тілесні ушкодження у виді забійної рани на голові, в лівій тім`яній області, вогнищевого забою лівої скроневої частки, які у своїй сукупності, за своїм характером, відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, тривалістю понад 6-ть діб, але не більш ніж 21-а доба (Згідно п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.), а також тілесні ушкодження у виді садна по зовнішній поверхні лівої гомілки від верхньої до середньої третини, які відносяться до легкого ступеню тяжкості (Згідно п. 2.5.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.).

Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 обставини викладені в обвинувальному акті не оспорював, повністю їх підтвердив, відмовився давати показання та повідомив, що в скоєному щиро кається, належні висновки для себе зробив, відвідував потерпілого разом зі своєю матір`ю, приніс йому вибачення та висловив готовність відшкодувати витрати на потреби майбутнього лікування.

Потерпілий ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій просить розгляд кримінального провадження провести за його відсутності, не заперечує проти проведення судового розгляду передбаченого ч. 3 ст. 349 КПК України. Претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, цивільний позов у кримінальному провадженні заявлятися не буде. Покарання обвинуваченому просить призначити на розсуд суду.

В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнає - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, готовністю нести кримінальну відповідальність.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що ОСОБА_3 вину визнав повністю, щиро розкаявся, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікаря - нарколога, лікаря - психіатра, лікаря - фтизіатра не перебуває, потерпілий не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, що разом з обставинами, які пом`якшують покарання, дає суду підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України. Підстав для застосування ст.69 КК України, суд не вбачає. Призначене покарання буде співмірним та достатнім для досягнення мети покарання та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Запобіжний захід забезпечення кримінального провадження не обирався

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у кримінальному проваджені не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речовий доказ у вигляді медичної картки стаціонарного хворого № е/4069 щодо ОСОБА_6 зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1