Справа № 939/703/26
УХВАЛА

Іменем України

03 березня 2026 рокуселище Бородянка

Слідчий суддя Бородянського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000076 від 26 лютого 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор у кримінальному провадження прокурор Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що слідчим відділенням відділення поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000076 від 26 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 25 лютого 2026 року до чергової частини ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшла заява ОСОБА_4 про те, що невідома особа шляхом вільного доступу, перебуваючи в будинку по АДРЕСА_1 , здійснила крадіжку грошових коштів в сумі 7000 грн, які знаходились у гаманці коричневого кольору, чим потерпілій спричинено матеріальної шкоди (ЄО 1707 від 25 лютого 2026 року).

26 лютого 2026 року, в період часу з 16-ї години по 16 годину 30 хвилин, слідчим проведено огляд місця події загальнодоступної ділянки місцевості, розташованої на зупинці громадського транспорту поблизу будинку № 5А по вул. Ваблі в с. Ваблі Бучанського району Київської області, в ході якого було виявлено та вилучено жіночий гаманець коричневого кольору, в якому знаходились: пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_5 ; банківська картка АТ "Ощадбанк" № НОМЕР_1 ; банківські картки АТ "Райффайзен Банк" № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , які поміщені до спецпакету №NPU6087754; грошові кошти в сумі 6300 грн, які поміщено до спецпакету № NPU6087755. Вказані речі та грошові кошти добровільно видала працівникам поліції ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі слів ОСОБА_6 , вказані речі вона викрала 25 лютого 2026 року, близько 12 години, перебуваючи в гостях у своєї знайомої ОСОБА_4 , у її домоволодінні.

Виявлені і вилучені: жіночий гаманець коричневого кольору, в якому знаходились: пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_5 , банківська картка АТ "Ощадбанк" № НОМЕР_1 , банківські картки АТ "Райффайзен Банк" № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , які поміщені до спецпакету №NPU6087754, грошові кошти в сумі 6300 грн, які поміщені до спецпакету № NPU6087755, є майном, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, в зв`язку з чим за постановою слідчого від 26 лютого 2026 року були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000076 від 26 лютого 2026 року.

В органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що в разі не накладення арешту на зазначене майно існує загроза використання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення та відчуження, зокрема, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України, а тому виникла необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, яке є предметом злочину, знаряддям його вчинення і містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У судове засідання прокурор не з`явився повторно. Від прокурора ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд клопотання без участі прокурора, клопотання підтримала і просила його задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_4 у судове засідання також не з`явилась.

Вивчивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Частиною 2 ст. 84 КПК України визначено, що речові докази є одним із процесуальних джерел доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно з вимогами ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу в кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, у тому числі й спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і в клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається із проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Звертаючись до слідчого судді з вказаним клопотанням, прокурор обґрунтував наявність підстав для накладення арешту на майно, зокрема, тим, що існує загроза використання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення та відчуження, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Водночас слідчий суддя вважає, що прокурором не наведено жодних підстав, які б свідчили про наявність з боку потерпілої загрози приховування, пошкодження, псування, знищення чи відчуження належного їй майна: жіночого гаманця, пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_5 , банківської картки АТ "Ощадбанк" № НОМЕР_1 , банківських карток АТ "Райффайзен Банк" № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , грошових коштів в сумі 6300 грн, як зазначено прокурором, з метою уникнення кримінальної відповідальності, а тому слідчий суддя не вбачає правових підстав для накладення арешту на майно потерпілої, а наведені доводи прокурора є доволі сумнівними.

Прокурором не доведено необхідність накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів і не вказано в який саме спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе його використання.

Також, у порушення вимог ст. 171 і 173 КПК України прокурор не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності потерпілої завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для потерпілої.

Враховуючи зазначені обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 170-173, п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження № 0000076 від 26 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_8