УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/23893/23

Провадження № 1-кп/522/1501/26

11 лютого 2026 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури про продовження строку обраного запобіжного заходу у виді домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0000042, відомості про яке внесено 27.01.2023р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Азербайджану, громадянина України, українця, який має вищу освіту, не працюючого, одруженого, на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.3 ст.358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000042, відомості про яке внесено 27.01.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.3 ст.358 КК України.

Прокурор у судовому засіданні подав клопотання про продовження обраного відносно ОСОБА_5 , запобіжного заходу у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , посилаючись на те, встановлені раніше ризики, передбачені у п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час не змінились, не зменшились і продовжують існувати. Крім того зазначив, що враховуючи характер обвинувачення та тяжкість кримінальної відповідальності, яка передбачена за інкриміноване кримінальне правопорушення, є чинником, який може спонукати до вжиття заходів щодо переховування від органів досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також враховуючи характер обвинувачення, а сам організацію незаконного переправлення чоловіків через державний кордон та організацію та виготовлення підроблених документів, вважав, що ОСОБА_5 може використати здобуті навички з метою ухилення від кримінальної відповідальності та перетину державного кордону України. Також, враховуючи, що в даному кримінальному провадженні є особи, які вчиняли кримінальні правопорушення за попередньою змовою з ОСОБА_5 , однак уклали угоду та дали викривальні покази, щодо останнього, вважав, що обвинувачений може впливати на цих осіб з метою перекручування їх показань через те, що на даний час вони ще не допитані. Окрім цього, до за документування кримінального правопорушення були залучені особи до конфіденційного співробітництва, які також на теперішній час не допитані, та перебуваючи без запобіжного заходу, ОСОБА_5 може на них впливати. З урахуванням вищевикладеного, а також враховуючи докази, які були долучені та в ході яких було вилучено, низку підроблених документів за місцем проживання ОСОБА_5 , вважав, що це свідчить, що без запобіжного заходу обвинувачений може продовжувати вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення. У зв`язку із чим просив клопотання задовольнити в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора та зазначив, що клопотання є ідентичним з попередніми, крім того прокурор посилається на ризики, будь-яких фактів які б вказували на їх наявність і були зафіксовані не встановлено та прокурором не надано. Крім того, зазначив, що прокурором не надано жодного доказу, що ОСОБА_5 порушив, або намагався порушити покладені на нього обов`язки. Просив обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби для того, щоб він міг влаштуватись на роботу, забезпечити тим самим свою родину, та виконати свої обов`язки, як військовозобов`язаного.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора, та зазначив, що прокурором не надано доказів його винуватості.

Розглянувши клопотання прокурора та заслухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

За змістом ст. 181 КПК України, якими суд керується в силу положень ч. 2 ст. 331 КПК, суд може продовжити строк тримання особи під домашнім арештом, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під домашнім арештом, а також, що є наявними обставин, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під домашнім арештом.

Частиною 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2025 року строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 був продовжений до 17.02.2026 року та спливає.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується зокрема у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини, продовжує існувати ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також ризик можливого переховування обвинуваченого підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується саме в незаконному переправленні осіб через державний кордон, тобто є обізнаним щодо питання незаконного перетину кордону, і має можливість здійснити спроби до переховування за межами країни.

Крім того, як зазначив прокурор у судовому засіданні, під час обшуку за місцем мешкання обвинуваченого ОСОБА_5 було виявлено сотні підроблених документів. Відтак, є підстави вважати, що обвинувачений може перетнути державний кордон за допомогою підроблених документів.

При цьому, оцінюючи кожен факт, викладений на підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків, необхідно оцінювати його у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК. Вказане вбачається не лише зі змісту відповідної норми, але й практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено: «… Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Разом з тим, суд вважає такий ризик мінімальним, так як обвинувачений не порушував покладені на нього обов`язки, повідомив суд про зміну свого місця проживання.

Водночас, в зазначеному кримінальному провадженні також існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливий незаконний вплив обвинуваченого на свідків, які допитані під час досудового розслідування та в подальшому підлягають безпосередньому допиту судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, суд враховує, що свідки особисто знайомі із обвинуваченим ОСОБА_5 , відтак останній може вчиняти спроби схиляння їх до зміни показань у суді на свою користь.

В даному кримінальному провадженні, суд також враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК. Показання свідків, які ще не допитані судом, або свідків, в повторному допиті яких може виникнути необхідність, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на свідків схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З огляду на те, що у вказаному кримінальному провадженні свідки ще не були допитані, наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд вважає слушними посилання прокурора на те, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч.1 ст.177 КПК України), зокрема шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на нього судом, при застосуванні щодо нього більш м`яких запобіжних заходів.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивізується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 не працевлаштований, відтак може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується, з метою заробітку не маючи постійного законного джерела доходу.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Суд приймає до уваги те, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, одружений, утримує малолітню дитину, на території м. Одеси має постійне місце проживання, є громадянином України.

Окрім того, суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Суд зазначає, що належна процесуальна поведінка та відсутність порушень з боку ОСОБА_5 , покладених на нього обов`язків, не свідчить про істотне зменшення ризиків у кримінальному провадження, як про це стверджує сторона захисту, натомість підтверджує, що застосований вид запобіжного заходу є таким, що достатньою мірою гарантує виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, забезпечує його належну процесуальну поведінку в цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини у всій сукупності, зокрема доведеність стороною обвинувачення існування в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також, що обвинувачений ОСОБА_5 не порушував умов обраного відносно нього запобіжного заходу, суд вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту в повній мірі забезпечує виконання ним його процесуальних обов`язків, та буде достатнім для запобіганню зазначених ризиків, у зв`язку із чим вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити відносно ОСОБА_5 строк дії застосованого відносно нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 177,178, 181, 314, 315, 370-372, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні №0000042, відомості про яке внесено 27.01.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.3 ст.358 КК України задовольнити.

Строк обраного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , продовжити до 10 квітня 2026 року, включно, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися за межі м. Одеси, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

4) здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, крім можливості залишати житло у разі оголошення повітряної тривоги чи іншої небезпеки для життя та здоров`я обвинуваченого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1