Справа № 646/501/26
№ провадження 1-кп/646/762/2026
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі колегії суддів: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження № 0001225 від 13.12.2025 з обвинувальним актом щодо

громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у село Володимирівка Якимівського району Запорізької області, українця, одруженого, з вищою освітою, військовослужбовця НОМЕР_1 мотострілецького полку НОМЕР_2 танкової дивізії НОМЕР_3 танкової армії збройних сил рф (військова частина НОМЕР_4 ), місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, документованого паспортом громадянина України НОМЕР_5 , виданим 11.05.2005, орган, що видав 6345, РНОКПП НОМЕР_6 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 , являючись уродженцем с. Володимирівка Якимівського району Запорізької області і мешканцем с. Якимівка Якимівського району Запорізької області, не будучи прихильником української державності, самостійності та незалежності України, перебуваючи під інтелектуальним впливом виховання в дусі комуністичних ідей та імперської російської ідеології, після подій 2014 року, вирішив не пізніше 30 вересня 2022 року (більш точний час судовим розглядом не встановлено) порушити правовий зв`язок з державою Україною, який до того знаходив свій вияв у взаємних правах та обов`язках, та набути громадянство російської федерації без позбавлення українського.

З цією метою, ОСОБА_7 , перебуваючи в умовах політичних подій в Україні з початку 2014 року, будучи достовірно обізнаним щодо анексії Криму росією, тобто, насильницького протиправного тимчасового відторгнення більшої частини Кримського півострова, розташованого у межах українських адміністративних одиниць - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, від України та одностороннього незаконного включення їх до складу російської федерації на правах суб`єктів федерації - «Республіки Крим» та «міста федерального значення Севастополь», що було проголошено 18.03.2014 (нібито внаслідок так званого «референдуму про статус Криму» 16.03.2014), будучи громадянином України, отримав паспорт громадянина російської федерації та військовий квиток збройних сил російської федерації. .

Встановлено, що відповідно до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, що з 24.02.2022 Якимівська селищна територіальна громада (UA0097001) Запорізької області окупована збройними військовими формуваннями рф та підконтрольним рф збройними військовими формуваннями ОСОБА_7 , маючи паспорт громадянина України серійний номер НОМЕР_5 від 11.05.2005 отримав паспорт громадянина російської федерації НОМЕР_7 від 30.09.2022 (російською мовою) «мвд по республике Крым», із зазначенням місця реєстрації: с. Владимировка, Акімовського району, Запорізької області.

Відповідно до ст.ст. 2 та 5 Конституції України територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою та право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Ніхто не може узурпувати державну владу. Відповідно до ст. 69 Конституції України народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум.

Питання про зміну території або конституційного ладу в Україні вирішуються виключно на всеукраїнському референдумі, який може бути назначений тільки Верховною Радою України, при цьому остання не надавала свого дозволу на проведення всеукраїнського референдуму щодо зміни меж території України та конституційного ладу в України.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно ст. 2 Конституції України, суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Відповідно до ст. 5 Конституції України, Україна є республікою. Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні, основні засади якого визначено в розділах І, III, XIII Конституції України, належить виключно народові. Тобто, тільки народ має право безпосередньо, шляхом всеукраїнського референдуму визначати конституційний лад в Україні, який закріплюється Конституцією України, а також змінювати конституційний лад внесенням змін до Основного Закону України в порядку, встановленому його розділом XIII.

Згідно ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 8 Конституції України зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Таким чином, ОСОБА_7 , не маючи патріотичних переконань, проігнорував ту обставину, що в умовах 2014 року Україна була змушена докладати необхідних зусиль щодо забезпечення своєї безпеки, а тому й вдалася до внутрішньодержавного заходу, що створило надалі відповідні умови для протистояння загрозам. При цьому введення особливого стану в державі було вимушеною мірою під якою слід розуміти надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень для відвернення загрози та забезпечення безпеки і здоров`я громадян, нормального функціонування національної економіки, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, захисту конституційного ладу.

24.02.2022 російською федерацією (далі рф), державою-агресором, було першою застосовано збройну силу проти України і розпочато вчинення агресії, зумовлену з окупацією території держави Україна.

Згідно з Конституцією України, вона є суверенною та незалежною державою, а її суверенітет поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагською конвенцією 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

В порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент рф, а також інші представники військово-політичного керівництва рф, всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали із залученням підрозділів збройних сил рф агресивну війну та військовий конфлікт на території України.

У відповідь на вказані дії держави-агресора 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено у встановленому законодавством України порядку.

У свою чергу, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він є громадянином України, військовозобов`язаним, оскільки під час дії воєнного стану за законом мобілізувати можуть таку категорії чоловіків, як придатних за станом здоров`я віком від 25 до 60 років без досвіду військової служби, так і обмежено придатних з досвідом та без досвіду служби, але, не маючи патріотичних переконань, у ситуації, що склалася, та з особистих інтересів і вигоди, оцінивши обстановку в умовах військового стану, за відсутності фізичного чи психологічного впливу з боку представників держави-агресора вирішив стати на шлях протиправної діяльності та вчинив злочин проти основ національної безпеки України, пов`язаний з державною зрадою, за нижченаведених обставин.

Так, ОСОБА_7 , як громадянин України, який згідно із ст. 65 Конституції України має обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який у відповідності до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, умисно, з корисливих мотивів, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, добровільно не пізніше 13 листопада 2025 року вирішив прийняти участь у бойових діях на боці ворога (країни-агресора) рф.

Реалізуючи свій протиправний кримінальний протиправний умисел, ОСОБА_7 , виїхав із окупованих територій с. Якимівка Якимівського району Запорізької області та прибув у м. Балашиха Московської області російської федерації, надалі ОСОБА_7 за власною ініціативою з корисливих мотивів, діючи з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України здійснив перехід на бік ворога, та сприяв збройній агресії зс рф проти України, починаючи з 13 листопада 2025 року, перебуваючи у м. Балашиха Московської області російської федерації, діючи добровільно, за відсутності ознак фізичного та психічного примусу, уклав контракт з міністерством оборони рф про проходження військової служби в збройних силах рф строком на 1 рік. Надалі, ОСОБА_7 з 13 листопада 2025 року протягом 3 днів проходив базову військову підготовку у навчальному таборі на території рф, згодом ОСОБА_7 був розподілений до НОМЕР_1 мотострілецького полку НОМЕР_2 танкової дивізії НОМЕР_3 танкової армії збройних сил рф (військова частина НОМЕР_4 ).

При цьому, ОСОБА_7 не вчинив жодних дій, направлених на ухилення від проходження служби в зс рф, або на добровільну здачу в полон Збройним Силам України.

Після цього, не пізніше 10 грудня 2025 року, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, прибув на територію із приблизними географічними координатами 49.683473 - 37.754339 в район поблизу с. Курилівка Куп`янського району Харківської області для участі у бойових діях проти підрозділів ЗСУ та інших військових формувань України, де військовослужбовцями ЗСУ було припинено його протиправну діяльність у зв`язку із захопленням останнього в полон.

Таким чином, ОСОБА_7 у зазначений вище період часу вчинив кримінально-карані дії, пов`язані з державною зрадою, вчиненою в умовах воєнного стану, основними складовими взаємозв`язаними ознаками та мотивами якого є:

- спеціальний антидержавницький прояв - вчинення діяння на шкоду інтересам України та корисливий мотив;

- мета - заподіяння шкоди національній безпеці України;

- перехід на бік ворога рф, у вигляді участі в бойових діях на боці ворога у лавах НОМЕР_1 мотострілецького полку НОМЕР_2 танкової дивізії НОМЕР_3 танкової армії збройних сил рф (військова частина НОМЕР_4 ) у зв`язку з добровільним укладанням контракту з міністерством оборони рф;

- добровільний характер його протиправної, кримінальної протиправної діяльності, здійснений з власного бажання, без фізичного та психічного примусу;

- спрямованість всіх його дій, пов`язаних з переходом набік ворога та подальша участь у збройній агресії рф проти України рф, і не приховане бажання цього, характеризують його усвідомленість того, що він умисно вчинив державну зраду в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні ОСОБА_7 обставини вчинення злочину не оспорював, свою вину повністю визнав, щиро каявся, він та захисник не заперечували проти того, щоб докази щодо обставин злочину, визнаних ним, не досліджувалися.

Прокурор також не заперечував проти того, щоб докази щодо обставин злочину, визнаних ОСОБА_7 не досліджувалися.

При цьому суд з`ясував, а ОСОБА_7 підтвердив, що він правильно розуміє зміст цих обставин, його позиція добровільна. Суд роз`яснив ОСОБА_7 , що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити обставини визнані ним в апеляційному порядку.

Під час допиту ОСОБА_7 надав суду показання, у яких вказав суду, що дійсно вчинив дії, зазначені в обвинувальному акті, за обставин вказаних у ньому. Зазначив, що він уклав контракт із збройними силами росії, бо йому потрібні були гроші. У скоєному розкаюється та жалкує, що пішов на такий злочин.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи та пред`явленому йому обвинуваченню, сторони кримінального провадження не оспорюють їх, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вивчення інших доказів, що є у справі, у судовому засіданні визнано недоцільним.

Таким чином, суд вважає винуватим ОСОБА_7 у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України шляхом переходу на бік ворога, вчинене в умовах воєнного стану, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 111 Кримінального кодексу України.

Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд дослідив дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та встановив, що він раніше на території України не судимий, одружений, під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, під час перебування в слідчому ізоляторі характеризується задовільно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, дотримуючись загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, принципів співмірності та індивідуалізації покарання, враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки, зважаючи на відсутність пом`якшуючих його покарання обставин, з урахуванням даних про його особу, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст.111 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації всього належного його майна.

Враховуючи викладене, суд вважає, що призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням конфіскації його майна буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, справедливим і співмірним вчиненому злочину.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, будь-яких рішень щодо обрання, продовження, зміни запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_7 судом не приймалося.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.111 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 09.01.2026 на вилучений 08.01.2025 в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» мобільний телефон "TECNO SPARK", серійний номер НОМЕР_8 , IMEI: НОМЕР_9 , IMEI: НОМЕР_10 , сімкарта, НОМЕР_11 , жетон «АБ079913», що належать ОСОБА_7 , та вказані речові докази після набрання вироком законної сили залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.

Арешт на нерухоме майно, накладений ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 15.01.2026, а саме частку будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 - залишити до виконання вироку в частині конфіскації майна засудженого.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_9

Суддя ОСОБА_2