Провадження №: 1-кп/755/162/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" березня 2026 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва колегіально судом у складі трьох суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 , ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001622 від 24.05.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває вказане кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . У судовому засіданні прокурор заявив та подав клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у клопотанні зазначив, що стосовно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався. Враховуючи, що підстави та ризики, передбачені п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, виникла необхідність звернутися до суду з клопотанням про продовження строку дії вказаного запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_5 . Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження та вказаним ризикам може запобігти тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Беручи до уваги викладене, а також дані про особу ОСОБА_5 , її вік, майновий стан, її спосіб життя, тяжкість кримінального правопорушення, який має надзвичайно високий ступінь, зумовлений тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а і для суспільства в цілому, застосування менш суворих запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави чи домашнього арешту, не є достатніми для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення належної поведінки обвинуваченої.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовільнити, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не відпали, у зв`язку з цим прокурор вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_5 .

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки ризики, наведенні у клопотанні, є не обґрунтованими та не доведеними прокурором, у зв`язку з чим просив застосувати до обвинуваченої більш м`який запобіжний захід. Обвинувачена ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала думку свого захисника.

Крім того, у судовому засіданні прокурор заявив та подав клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор у клопотанні зазначив, що стосовно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався. Враховуючи, що підстави та ризики, передбачені п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, виникла необхідність звернутися до суду з клопотанням про продовження строку дії вказаного запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_6 . Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження та вказаним ризикам може запобігти тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Беручи до уваги викладене, а також дані про особу ОСОБА_6 , її вік, майновий стан, її спосіб життя, тяжкість кримінального правопорушення, який має надзвичайно високий ступінь, зумовлений тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а і для суспільства в цілому, застосування менш суворих запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави чи домашнього арешту, не є достатніми для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення належної поведінки обвинуваченої. У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовільнити, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не відпали, у зв`язку з цим прокурор вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_6 . Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки ризики, наведені у клопотанні, є не обґрунтованими та не доведеними прокурором, а саме клопотання не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, у зв`язку з чим просила застосувати до обвинуваченої більш м`який запобіжний захід, а у разі продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави. Обвинувачена ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала думку свого захисника.

Дослідивши матеріали двох клопотань прокурора, заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. Так, відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом. Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України). Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України). Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе. У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Під обґрунтованою підозрою на стадії судового розгляду суд розуміє існування фактів та інформації, які здатні переконати неупередженого спостерігача в тому, що певна особа (група осіб) могла вчинити злочин, у такому випадку наявні докази об`єктивно пов`язують цю особу (групу осіб) із певним злочином. При цьому, критерій обґрунтованості підозри зовсім не вимагає того, щоб ці докази були достатніми для того, щоб визнати особу винуватою та забезпечити її засудження, але мають бути достатніми (вагомими) для того, щоб виправдати подальше існування заходів забезпечення судового розгляду. Такий стандарт доказування є найнижчим і не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою злочину. Як вбачається з матеріалів досудового розслідування № 0001622, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на стадії судового розгляду у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, зібраних в ході досудового розслідування.

Матеріали досудового розслідування, а також виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначений в обвинувальному акті, на даний час, у своїй сукупності, є вагомим та здатен переконати неупередженого спостерігача у тому, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 могли вчинити кримінальне правопорушення, передбачене п.12 ч. 2 ст. 115 КК України. При цьому, суд не вдається у тонкощі кримінально-правової кваліфікації та вирішення питання доведеності їх вини, оскільки на час розгляду клопотання суд здійснює дослідження зібраних стороною обвинувачення доказів, а їх оцінка буде надана в нарадчій кімнаті.

Щодо обґрунтованості ризиків неналежного виконання обвинуваченою ОСОБА_5 покладених на неї процесуальних обов`язків, то слід зазначити таке. Суд вважає обґрунтованим стороною обвинувачення ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 , будучи обізнаною з санкцією статті, яка їй інкримінуються, може переховуватись від суду, оскільки нею можливо вчинено особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавленням волі. Крім того, зважаючи, що обвинувачена ОСОБА_5 одразу після події зникла та покинула на тривалий час територію України, що в свою чергу призвело до оголошення її в розшук, а також враховуючи достатні можливості для виїзду за кордон, тому даний ризик є цілком реальним.

Стороною обвинувачення також обґрунтовано ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки, як зазначає прокурор у клопотанні, відповідно до встановлених в ході досудового розслідування обставин вчиненого кримінального правопорушення, ОСОБА_5 після події зникла, при цьому одне із ймовірних знарядь вчинення злочину виявлено у сміттєвому контейнері біля будинку, та дотепер достеменно не встановлено іншого безпосереднього знаряддя злочину - предмета, який має колюче-ріжучі властивості, який останньою міг бути схованим. Тому, ризик здійснення ОСОБА_5 заходів, які будуть направлені на знищення, переховування або спотворення знарядь злочину та одягу, на якому могли зберегтись сліди вчинення кримінального правопорушення, є обґрунтований. Суд вважає, що стороною обвинувачення обґрунтовано і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що згідно чинного законодавства суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. А тому, враховуючи характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та обставини його вчинення, ризик впливу останньої на свідків, як вмовлянням, підкупом, так і іншими незаконними способами, є досить реальним. Щодо обґрунтованості ризиків неналежного виконання обвинуваченою ОСОБА_6 покладених на неї процесуальних обов`язків, то слід зазначити таке. Суд вважає обґрунтованим стороною обвинувачення ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 , будучи обізнаною з санкцією статті, яка їй інкримінуються, може переховуватись від суду, оскільки нею можливо вчинено особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавленням волі. Тому даний ризик є цілком реальним. Стороною обвинувачення обґрунтовано ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки, як зазначає прокурор у клопотанні, одне із ймовірних знарядь вчинення злочину виявлено у сміттєвому контейнері біля будинку, однак дотепер не встановлено іншого безпосереднього знаряддя злочину - предмета, який має колюче-ріжучі властивості, який обвинуваченою міг бути схованим. Тому, ризик здійснення ОСОБА_6 заходів, які будуть направлені на знищення, переховування або спотворення знарядь злочину та одягу, на якому могли зберегтись сліди вчинення кримінального правопорушення, є обґрунтований. Суд вважає, що стороною обвинувачення обґрунтовано і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що згідно чинного законодавства суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. А тому, враховуючи характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , та обставини його вчинення, ризик впливу останньої на свідків, як вмовлянням, підкупом, так і іншими незаконними способами, є досить реальним. Слід зазначити, що розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідно до ст. 178 КПК України, суд враховує, крім іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі доведеності їхньої вини в інкримінованому злочині, їхній вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, майновий стан обвинувачених.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, наявні з огляду на специфіку кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, а також на конкретні обставини кримінального провадження та їх особу. Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, що стосується питання доцільності продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то при вирішенні даного питання суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних інтересів та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства. Питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, відповідно до п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, набуло статус остаточного 10 травня 2011 року, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (серед інших джерел, рішення у справі «Лабіта проти Італії» (980_009) (Labita v. Itali), [GC], № 26772/95, п. 153, ЕСНR 2000-IV. Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93). Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України. Так, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, обвинувачені раніше не судимі, ОСОБА_6 є пенсіонерка, ОСОБА_5 є працездатною особою та працює за кордоном (зі слів), що може свідчити про їх можливе ухилення від суду, виїзду за кордон України, можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та їхній можливий вплив на свідків. Крім того, стан здоров`я обвинувачених не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Тому клопотання захисників щодо застосування до обвинувачених більш м`який запобіжний захід є необґрунтованими.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини. Враховуючи наведене, суд, на даному етапі розгляду кримінального провадження (дослідження доказів), приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та злочин у якому обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , спричинив загибель людини. Лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 суд виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються останні, має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених та, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах 60 днів, тобто до 14 травня 2026 (включно) без визначення розміру застави, з утриманням у ДУ «Київський слідчий ізолятор» (м. Київ, вул.Дегтярівська, 13).

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у межах 60 днів, тобто до 14 травня 2026 (включно) без визначення розміру застави, з утриманням у ДУ «Київський слідчий ізолятор» (м. Київ, вул. Дегтярівська, 13).

Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, захисникам та обвинуваченим.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, які тримаються під вартою, в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали буде проголошено 17 березня 2026 року о 09 годині 30 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3