КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2927/2026
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002455, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу положень ст.89 КК України раніше не судимий,

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , в силу положень ст.89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_11 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, кожному.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, та покладено на них обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

По справі вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

За вироком суду ОСОБА_12 та ОСОБА_8 визнані винуватими в тому, що вони 29 липня 2025 року близько 9 год., взявши набір інструментів, магнітних ключів, радіостанції та інші необхідні речі, прибули до будинку АДРЕСА_4 . Піднявшись на 8 поверх та перебуваючи біля входу до квартири № 68 , ОСОБА_12 , виконуючи заздалегідь відведену йому роль, використовуючи набір інструментів, пошкодив вхідні замки дверей цієї квартири, після чого проник в її середину, а ОСОБА_8 в цей час залишався в під`їзді з тією метою, щоб у разі появи сторонніх громадян, попередити про це ОСОБА_7 .Перебуваючи в приміщенні квартири, ОСОБА_12 в спальній кімнаті знайшов та привласнив конверт з грошовими коштами у сумі 10 000 грн., а в іншій кімнаті - флеш-накопичувач вартістю 176 грн. 67 коп., які належали потерпілій ОСОБА_10 .

Проте ОСОБА_12 та ОСОБА_8 не довели злочин до кінця з причин, які не залежали від їх волі, оскільки були затриманні на місці вчинення злочину.

В поданій апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій обвинувачених, просить вирок суду скасувати через неправильне звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що звільняючи обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, суд належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, дані про особу винних, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності та конкретні обставини вчинення злочину, а саме те, що обвинувачені розробили злочинний план, розподілили ролі та підготували знаряддя для вчинення злочину, що свідчить про схильність останніх до вчинення злочинів.

За доводами апелянта, судом також необґрунтовано визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачених - активне сприяння розкриттю злочину, оскільки підтверджуючі документи, які б свідчили про сприяння обвинувачених слідству, матеріали провадження не містять.

За наведених обставин вважає, що суд неправильного застосував положення статті 75 КК України та звільнив обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.

Також судом неправильно вирішено питання про процесуальні витрати в даному провадженні, оскільки процесуальним законом не передбачено солідарне стягнення суми процесуальних витрат, а тому судом незаконно ухвалено стягнути солідарно з обвинувачених в дохід держави процесуальні витрати на проведення експертиз у даному кримінальному провадженні.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 та ОСОБА_8 за ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Виключити з вироку обставину, що пом`якшує покарання обвинувачених, - активне сприяння розкриттю злочину.

Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 9805,40 грн. у рівних частинах, тобто по 4902,70 грн. з кожного.

В решті вирок суду просить залишити без змін.

Захисником ОСОБА_13 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подані заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуваний вирок - без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора та потерпілої на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинувачених та їхнього захисника, які заперечували проти поданої апеляційної скарги та вважали вирок суду законним і справедливим,перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинувачених, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника керівника Київської міської прокуратури підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції, діючи у відповідності до положень ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, обмежившись допитом обвинувачених та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особи винних.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого злочину та правова кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_8 покарання по ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про осіб винних, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, характеризуються посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебувають.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачених, суд визнав їх щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з призначеним ОСОБА_12 та ОСОБА_8 покаранням у виді позбавлення волі на визначений законом строк, яке відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, визнавши можливим їх виправлення без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги заступника керівника Київської міської прокуратури про те, що суд першої інстанції неправильно застосував до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 положення ст.75 КК України та звільнив останніх від відбування призначеного їм покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначивши обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі, за відсутності передбачених законом підстав ухвалив рішення про звільнення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Зокрема, звільняючи обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, судом не надано належної оцінки тяжкості вчиненого злочину, який належить до категорії тяжких, даним про особи винних, а саме те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, в тому числі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, проте належних висновків для себе не зробили, на шлях виправлення не стали та вчинили новий умисний злочин проти власності.

На переконання колегії суддів, без належної оцінки суду залишився обраний обвинуваченими спосіб вчинення злочину, які попередньо розробили злочинний план, розподілили ролі та підготували знаряддя для вчинення злочину, що свідчить про схильність останніх до вчинення злочинів.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 неможливе без реального відбування покарання, а тому рішення суду про застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням не ґрунтується на вимогах закону.

Крім цього, слушними є також апеляційні доводи прокурора про те, що матеріалами кримінального провадження не підтверджується наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинувачених, - їх активне сприяння розкриттю вчиненого кримінального правопорушення, що врахована судом при звільнені обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.

У постанові колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 07 квітня 2021 року у справі № 263/15605/17 Верховний Суд виснував, що активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом.

Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому, колегія суддів враховує, що обвинувачені були затриманні на місці вчинення злочину.

Даних, які б свідчили про те, що саме завдяки активним діям обвинувачених було розкрито даний злочин, матеріали провадження не містить і судом у вироку не наведено.

З огляду на викладене, позиція обвинувачених в суді апеляційної інстанції про те, їх активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення полягає у тому, що вони не перешкоджали проведенню досудового розслідування, є необґрунтованою та не підтверджує наявність такої пом`якшуючої обставини.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд необґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачених - їх активне сприяння розкриттю злочину, та врахував дану обставину при звільненні обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.

Оскаржуваним вироком також ухвалено стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в дохід держави 9 805,40 грн. на відшкодування судових витрат за проведення експертизи.

Відповідно до ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Сторони кримінального провадження мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат.

У постанові від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18) Верховний Суд зазначає, що процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до положень чинного цивільного законодавства, у разі засудження в одному кримінальному провадженні кількох осіб, процесуальні витрати підлягають стягненню у частковому/дольовому порядку з урахуванням вини, ступеня відповідальності і майнового стану кожного.

Таким чином, колегія суддів погоджується із апеляційними доводами прокурора про неправильне вирішення судом питання процесуальних витрат, які підлягають стягненню з обвинувачених в дохід держави не солідарно, а в рівних частинах.

Відповідно до положень ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст.75 КК України) є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно п.4 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку суду в цій частині та ухвалення нового вироку.

З цих підстав апеляційна скарга заступника керівника Київської міської прокуратури підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 420, ч.15 ст.615 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 по ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та ОСОБА_8 по ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_8 обчислювати з дня їх фактичного затримання в зв`язку з виконанням вироку.

Зарахувати ОСОБА_12 та ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк їх попереднього ув`язнення з 29.07.2025 року по 01.08.2025 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 9805,40 грн. у рівних частинах - по 4 902, 70 грн. з кожного.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4