У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника адвоката ОСОБА_4 , старшого дізнавача ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги скаржника ОСОБА_3 на бездіяльність старшого дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_5 , щодо зобов`язання вчинити певні дії та скасування постанови дізнавача,

встановив:

21.11.2025 ОСОБА_3 подав до слідчого судді вищевказану скаргу, в якій він просить визнати незаконними дії старшого дізнавача СД Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000330 щодо визнання його свідком, а не потерпілим; скасувати постанову про закриття кримінального провадження №0000330 згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України від 18.09.2025.

В обґрунтування заявленого посилається на те, що 09.11.2025 йому стало відомо про закриття вищевказаного кримінального провадження, а також те, що його статус у такому свідок а не потерпілий. Стверджує, що кримінальне провадження було закрито без проведення будь-яких слідчих/розшукових дій, а саме проведення почеркознавчої експертизи і допиту ряду осіб, як свідків тощо.

Враховуючи вищевикладене, вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В судовому засідання заявник та його представник заявлені вимоги підтримали. Дізнавач у даному кримінальному провадженні просив відмовити у задоволенні скарги.

Дослідивши зміст поданої скарги, а також матеріали кримінального провадження, врахувавши позицію учасників, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 п. 3 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

18.09.2025 старший дізнавач СД Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 постановив постанову про закриття кримінального провадження №0000330 від 07.05.2025, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

З оскаржуваної постанови видно, що приймаючи вказане рішення слідчий керувався тим, що в даному кримінальному провадженні відсутній предмет кримінального правопорушення, передбачений ст. 358 КК України, а саме підроблений документ. Відсутність хоча б однієї з ознак складу злочину (у даному випадку об`єкта злочину у вигляді предмета злочину) тягне за собою відсутність складу кримінального правопорушення (злочину) у цілому.

В статті 284 КПК України наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких кримінальне провадження підлягає закриттю. Серед яких закриття кримінального провадження у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Всупереч вказаному положенню Закону, старший дізнавач СД Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 постановив оскаржувану постанову у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення, хоча такої підстави для закриття кримінального провадження положеннями ст. 284 КПК України не передбачено.

Постанова про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою, коли: зі змісту оскаржуваної постанови слідчого вбачається, що прийняття зазначеної постанови у відповідності до ст.ст. 91-94 КПК України базувалось на підставі сукупності зібраних доказів, їх повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого дослідження, оцінці та аналізу доказів, під час здійснення яких слідчий обґрунтовано та вмотивовано прийшов до висновку про закриття провадження; матеріали кримінального провадження свідчать про те, що слідчий у відповідності до вимог параграфу другого КПК України, ст. 92 КПК України, виконав покладені на нього вимоги закону про обов`язок доказування у кримінальному провадженні; слідчим були вжиті усі передбачені законом заходи для виконання вимог ст. 91 КПК України.

Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При розгляді зазначеної скарги, слідчий суддя враховує положення ч. 2 ст. 9 КПК України, яка встановлює, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Оцінюючи на предмет законності вказану постанову, слідчий суддя враховує, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

З оскаржуваної постанови не вбачається проведення дізнавачем належного обсягу процесуальних та слідчих (розшукових) дій для прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Так, в оскаржуваній постанові зазначено про відсутність предмета кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України, а саме підробленого документу. При цьому не зазначено, який саме документ дізнавачем віднесено до предмету кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000330, відсутня постанова про визнання такого речовим доказом.

Згідно з приміткою до ст. 358 КПК України під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Вказане свідчить про те, що предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України, визнаються також копії документів.

Більш того, дізнавач в оскаржуваній постанові зазначає, що ним скеровано запит ТОВ «Система Логістики» з метою отримання документів для проведення почеркознавчої експертизи. Однак, в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про призначення відповідного експертного дослідження, або те, що виконання такого дослідження експертом неможливо за відповідними копіями документів.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про передчасність та необґрунтованість висновку, викладеного дізнавачем в оскаржуваній постанові, а тому вважає недотриманими при постановленні такої вимог ст.ст. 2, 284 КПК України.

Як зазначено в ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Зі змісту ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя, виконуючи функцію судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування, вважає, що оскаржувану постанову слід скасувати, оскільки досудове розслідування проведено поверхово, неповно, без усебічного дослідження обставин справи, без проведення під час досудового розслідування необхідного обсягу перевірочних дій, які були би достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення.

Щодо заявленої в розглядуваній скарзі вимоги визнати незаконними дії старшого дізнавача СД Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000330 щодо визнання його свідком, а не потерпілим, суд зазначає наступне.

Частиною першою ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є дізнавач, слідчий або прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий (прокурор) самостійно.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини та аналіз норм кримінального процесуального закону, слідчий суддя констатує, що порушене у скарзі заявника питання в цій частині виходять за межі переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які підлягають самостійному оскарженню під час досудового розслідування, визначеного ч. 1 ст. 303 КПК України, та не можуть бути предметом розгляду слідчого судді, оскільки не віднесені до його компетенції, а є дискреційними повноваженням вказаних суб`єктів.

Керуючись ст.ст. 2,9,93,94,110,284,303,305,306,307,309,376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Постанову старшого дізнавача СД Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 від 18.09.2025 про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000330 від 07.05.2025 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, скасувати.

В задоволені решти вимог ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1