Справа № 750/2017/26 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/91/26
Категорія - стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

03 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула у письмовому провадженні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 лютого 2026 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, повернуто заявниці з тих підстав, що скаржницею був пропущений строк на оскарження бездіяльності без поважних причин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить дослідити додаткові докази на спростування висновків слідчого судді щодо обчислення процесуальних строків, ухвалу слідчого судді скасувати та призначити новий розгляд її скарги на бездіяльність прокурора у суді першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.

Вказує на невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам справи, які виразились у невірному обчисленні процесуальних строків та ігноруванні хронології поданих заявницею звернень.

В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя припустилася помилкового висновку про те, що 24-годинний строк на внесення відомостей до ЄРДР сплив 31 січня 2026 року, і саме з цієї дати обчислюється перебіг десятиденного строку на оскарження. Однак, цей висновок ґрунтується виключно на припущеннях слідчого судді та повністю спростовується документальними доказами, які не могли бути подані слідчому судді на час звернення, оскільки були отримані заявницею у день постановлення оскаржуваної ухвали.

Слідчий суддя ухвалила, що 24-годинний строк на внесення відомостей сплив 31 січня 2026 року. Проте, лише 30 січня 2026 року о 10 год. 33 хвилини електронною поштою заявниця направила заяву про вчинення кримінального правопорушення, а оскільки наступний за цим днем був вихідний день, то строк внесення відомостей для прокуратури припадав на 02 лютого 2026 року. Саме в цей день заява про вчинення кримінального правопорушення була зареєстрована в Києві та наступного дня перенаправлена для розгляду за належністю до Чернігова. Отже, станом на 31 січня та 01 лютого 2026 року заяви про вчинення кримінального правопорушення не перебувало у провадженні Чернігівської спеціалізованої прокуратури, і відповідно слідчий суддя безпідставно вирахувала процесуальний строк.

За таких обставин, 24-годинний строк для суб`єкта оскарження у даному провадженні розпочався не раніше 03 лютого 2026 року та сплив 04 лютого 2026 року, а саме 04.02.2026 датована відповідь прокурора ОСОБА_6 про відмову у внесенні відомостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України строк на оскарження становить 10 днів. Відраховуючи цей строк від об`єктивно правильної дати фактичної бездіяльності 04 лютого 2026 року, він спливав 14 лютого 2026 року, який був вихідним днем, тобто, з урахуванням положень ч. 3 ст. 115 КПК України, останнім днем для оскарження є дата 16 лютого 2026 року.

Отже, подання скарги 14 лютого 2026 року відбулося не просто в межах строку, а навіть із випередженням кінцевого терміну на два дні, що спростовує будь-які твердження слідчої судді про наявність пропуску строку на оскарження.

Наголошує на тому, що подаючи первісну скаргу 14 лютого 2026 року вона була об`єктивно впевнена у дотриманні строків, оскільки орієнтувалася на дату фактично отримання відповіді прокурора, а тому не порушувала питання про поновлення строку. Клопотання про поновлення строку було заявлено нею у повторно поданій скарзі 19 лютого 2026 року виключно,як вимушений крок після безпідставного повернення першої скарги.

Наявні наразі докази підтверджують, що строк на оскарження бездіяльності Чернігівської спеціалізованої прокуратури.

Крім того, вказує на те, що відмова у поновленні строку на оскарження з мотивів того, що вона не повинна була очікувати на процесуальне рішення органу досудового розслідування, є прямим проявом надмірного формалізму. Так, кримінальний процесуальний закон не покладає на заявника обов`язок презюмувати вчинення бездіяльності уповноваженим органом та звертатися до слідчого судді виключно на підставі припущень, за відсутності достовірного документального підтвердження факту невнесення відомостей до ЄРДР. Добросовісне очікування результатів розгляду заяв та офіційної відповіді, яку було фактично отримано поштою 14.02.2026, є правомірною поведінкою та об`єктивною причиною, що унеможливлювала більш раннє звернення до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просила апеляційний розгляд проводити за її відсутності. Додатково прислала на електронну пошту заяву про розгляд справи за відсутності сторони.

Прокурор також подала заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволенні скарги.

За правилами ч. 1 ст. 406 КПК України, суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Доступ до правосуддя є одним із основоположних принципів верховенства права, гарантованих ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 7, ч. 6 ст. 9, ст. 24 КПК України.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Наведеним вище ознакам відповідає бездіяльність, про яку у своїй скарзі до слідчого судді вказувала ОСОБА_5 , та яка полягає у невнесенні уповноваженою особою органу досудового розслідування відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аналіз змісту ст. 304 КПК України дає підстави стверджувати, що скарга особі може бути повернута лише з трьох підстав: якщо скаргу подала особа, яка немає права подавати скаргу; скарга не підлягає розгляду в цьому суді; скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Вказаний перелік підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Тим більше, що всі вказані законодавцем факти мають бути очевидно встановленими, не потребувати встановлення будь-яких додаткових відомостей для їх підтвердження.

Таких підстав слідчим суддею встановлено не було, всі вказані в оскаржуваній ухвалі обрахунки строків звернення ОСОБА_5 із заявою про вчинення кримінального правопорушення та скаргами на бездіяльність ґрунтуються виключно на припущеннях та є помилковими.

Для визначення дати вчинення бездіяльності та, відповідно, початку десятиденного строку на оскарження, слідчий суддя не мала у своєму розпорядженні достатньої кількості доказів для таких категоричних висновків.

При цьому, повертаючи ОСОБА_5 скаргу, слідчий суддя вказала на те, що нею був пропущений десятиденний строк на звернення зі скаргою, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України, оскільки із заявою про вчинення кримінального правопорушення вона звернувся 30 січня 2026 року, тобто прокурор зобов`язаний був внести відповідні відомості до ЄРДР за наявності правових підстав 31 січня 2026 року та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, а зі скаргою до слідчого судді про бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР ОСОБА_5 звернулася через електронний суд 19 лютого 2026 року, тобто після закінчення процесуального строку на оскарження.

Разом з тим, вказані слідчим суддею обставини суперечать наявним у матеріалах судового провадження доказам.

Так, 30 січня 2026 року ОСОБА_5 електронною поштою скерувала заяву про вчинення кримінального правопорушення до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону.

З листа керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону №09/1-606вих-26 убачається, що заява ОСОБА_5 від 30 січня 2026 року була зареєстрована в системі 02 лютого 2026 року за №1439-26.

За результатами розгляду заяви супровідним листом від 03 лютого 2026 року №09/1-403вих-26 заяву ОСОБА_5 було направлено за належністю до Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону.

З листа заступника керівника Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону №430ВИХ-26 від 04 лютого 2026 року убачається, що Чернігівською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону отримано та розглянуто заяви ОСОБА_5 щодо ймовірного вчинення кримінальних правопорушень посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були зареєстровані за Вх. №892-26 від 03.02.2026, №893-26 від 03.02.2026 та №894-26 від 03.02.2026.

Таким чином, вірним є твердження скаржниці про те, що початок обрахування 24-годинного строку мав обраховуватись слідчим суддею з 03 лютого 2026 року та закінчився 04 лютого 2026 року і саме з цієї дати для ОСОБА_5 розпочався облік десятиденного строку, визначеного законодавцем для оскарження бездіяльності.

Оскільки 14 лютого 2026 року був вихідним днем, то останній день для звернення ОСОБА_5 зі скаргою до слідчого судді був 16 лютого 2026 року.

Таким чином, слідчий суддя безпідставно повернула скаргу ОСОБА_5 ухвалою від 17 лютого 2026 року, вказавши на пропущений процесуальний строк для звернення, після чого необґрунтовано відмовила у поновленні цих строків, вказавши, що зі скаргою заявниця звернулась 19 лютого 2026 року.

Невірне обрахування процесуальних строків призвело до порушення прав скаржниці на доступ до правосуддя, при тому, що у своєму розпорядженні слідчий суддя не мала достатніх документів для їх правильного визначення, а тому мала призначити судовий розгляд для їх витребування у скаржниці.

Більш того, невірним є тлумачення кримінального процесуального законодавства слідчим суддею, адже скаржник не має самостійно вираховувати строки вчинення бездіяльності, оскільки за поданою заявою має бути проведено першочергову перевірку, а тому строк на оскарження такої бездіяльності обчислюється з дня, коли особі яка подавала заяву про вчинення кримінального правопорушення, стало відомо про відмову у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,тобто про вчинення такої бездіяльності.

Оскільки ОСОБА_5 про вчинення бездіяльності уповноваженими особами Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону стало відомо лише 04 лютого 2025 року, а скаргу нею було подано через систему «Електронний суд» 14 лютого 2026 року, колегія суддів констатує, що процесуальний строк на оскарження бездіяльності органу досудового розслідування нею пропущений не був.

Той факт, що заяву про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 було подано до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону не свідчить про те, що скаржницею оскаржується бездіяльність неналежного суб`єкта, як до цього ведеться у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

З огляду на те, що заяви ОСОБА_5 були скеровані до Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, скаржницею вірно був визначений суб`єкт оскарження та суд, до якого вона мала звернутися зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб цього органу.

Отже, при зверненні до суду зі скаргою на бездіяльність Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 дотрималась процесуальних строків, визначених ч. 1 ст. 304 КПК України, а повернення скарги від 17 лютого 2026 року було безпідставним. Відповідно й ухвала про відмову у поновленні строку на оскарження бездіяльності не може вважатись законною та обґрунтованою, з огляду на попереднє рішення слідчого судді, мотиви якого суперечать встановленим обставинам та суперечать вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів вважає, що повернувши ОСОБА_5 скаргу з наведених в ухвалі підстав, слідчий суддя не врахував положення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у частині права на справедливий судовий розгляд справи, а також ст. 21 КПК України щодо доступу особи до правосуддя та ст. 24 цього Кодексу щодо права, що регламентує можливість оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зміст скарги є чітким та зрозумілим, вимоги відповідають положенням кримінального процесуального законодавства, а сама скарга подана в межах десятиденного строку, визначеного законодавцем, як строку для оскарження бездіяльності прокурора, а всі висловлені слідчим суддею висновки щодо пропуску цього строку, не знайшли свого підтвердження та суперечать не тільки змісту скарги ОСОБА_5 , якою чітко визначено, коли саме їй стало відомо про бездіяльність прокурора, а й матеріалам судового провадження.

Повернення скарги з надуманих підстав, на думку колегії суддів, є передчасним та безпідставним.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407 422, . 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 лютого 2026 року, якою ОСОБА_5 повернуто скаргу на бездіяльність уповноважених осіб Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, скасувати, а скаргу повернути на розгляд у суд першої інстанції для розгляду по суті.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9