У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку у приміщенні Солом`янського районного суду міста Києві клопотання представника потерпілого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_4 про арешт майна, подане у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені, 16.10.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002960 за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 16.10.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002960 у відношенні ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Представником потерпілого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_4 заявлено клопотання про арешт всього майно, яке перебуває у власності, користуванні та володінні обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 шляхом заборони відчуження, розпорядження вказаним майном до набрання законної сили рішення у справі з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

В судовому засіданні представники потерпілого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали заявлене клопотання з огляду на розмір заявлених позовних вимог та відсутність прибутку у обвинувачених Просили суд клопотання задовольнити в повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_3 у суду дому засіданні просила задовольнити клопотання частково та накласти арешт виключно на майно, що перебуває у власності обвинувачених. В іншій частині вимог клопотання - відмовити, оскільки не визначено перелік майна, яке необхідно арештувати.

Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заперечували проти заявленого клопотання та відмовити у його задоволенні, оскільки накладення арешту на майно не є співмірним та не визначено перелік майна, яке необхідно арештувати.

Вислухавши учасників, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частина 1 ст. 170 КПК України вказує на те, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з п. 1, 3, 4, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

На переконання слідчого судді, розглядаючи клопотання про арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), слідчий суддя не встановлює остаточний розмір шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів врахувати заявлений стороною обвинувачення можливий розмір шкоди та перевірити співмірність ціни позову розміру шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

Представником потерпілого ОСОБА_12 - адвокатом ОСОБА_4 , в порядку ст.. 128 КПК України, заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Ціна позову 5 943 630 (п`ять мільйонів дев`ятсот сорок три тисячі шістсот тридцять) гривень, які підлягають стягненню з обвинувачених солідарно.

Відповідно до наданої суду копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 03.07.2018 встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_11 на праві приватної власності належить автомобіль Mersedes Benz C300, 2011 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 .

Викладені у заяві про забезпечення позову обставини є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття такого заходу забезпечення може зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Сам по собі факт звернення сторони захисту до суду із вказаним позовом свідчить про наявність спору між сторонами, а тому накладення арешту на рухоме майно, яке належить обвинуваченому ОСОБА_11 шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном до набрання законної сили рішення у справі № 760/13502/25 гарантуватиме реальне виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позову.

Обраний захід забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом із тим, заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинні бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

В силу ст. 41 Конституції України кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність. Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Аналогічна позиція викладена, також, у рішеннях по справах «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_2 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші.

Відповідно до наданих суду витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 нерухомого майна у праві приватної власності не мають.

Відповідно до наданих суду копій свідоцтва про реєстрації транспортного засобу Land Rover Range Rover державний номерний знак НОМЕР_4 та реєстраційної картки транспортного засобу Toyota Camry державний номерний знак НОМЕР_5 встановлено, що дані транспортні засоби на праві приватної власності належать ОСОБА_13 , яка не має будь-якого процесуального статусу у даному кримінальному провадженні і стороною обвинувачення не наведено достатніх правових підстав задля накладення арешту на майно третіх осіб, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 170 КПК України.

На переконання суду встановлені у судовому засіданні обставини свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на все майно, яке перебуває у власності, користуванні та володінні обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , враховуючи відсутність переліку такого майна за виключенням документально підтвердженого права власності і не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), у зв`язку із чим клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 100, 110, 131-132, 170 - 174, 175, 309, 369 - 372, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Клопотання представника потерпілого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_4 про арешт майна - задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль Mersedes Benz C300, 2011 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 03.07.2018, на праві приватної власності належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном до набрання законної сили рішення у справі № 760/13502/25.

В задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження для відома та виконання.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1