Провадження № 1-кп/175/2137/25
У Х В А Л А

іменем України

23 березня 2026 року селище Слобожанське Дніпровського

району Дніпропетровської області

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 (дистанційно),

захисника ОСОБА_5 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000843 від 13.07.2025 за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Краматорська Донецької області, громадянин України, маючий середню освіту, пенсіонер, вдівець, раніше не судимий, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені при обранні обвинуваченому вказаного запобіжного заходу продовжують існувати, тому є необхідність у продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Обвинувачений та сторона захисту не заперечувала проти задоволення клопотання.

Вислухавши доводи учасників підготовчого судового засідання, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та може вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України з метою уникнення відповідальності, зокрема, може переховуватися від суду, оскільки розуміє тяжкість інкримінованих йому злочинів та строки можливого покарання, у разі визнання його винуватим у його вчиненні, а тому може перейти на нелегальне становище та переховуватись від суду, а тому вказаний ризик є обґрунтованим та доведеним, крім того, існує ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що обвинувачений та свідки по даному кримінальному провадженню перебувають у близьких та дружніх стосунках, тому ОСОБА_4 усвідомлюючи суворість покарання, яке передбачене йому за дане правопорушення може незаконно впливати на свідків, щоб останні змінили свої показання, приховавши всі обставини скоєного відносно потерпілого кримінального правопорушення, які мають суттєве значення для кримінального провадження.

Зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у випадку визнання його винуватим в інкримінованому злочині, суд дійшов висновку, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт, не може забезпечити його належної процесуальної поведінки, тобто є необхідним у цій конкретній справі.

Умови домашнього арешту, як одного із видів запобіжних заходів, визначених ст.176 КПК України, визначається з урахуванням різних критеріїв, закріплених ст.178 КПК України.

Відповідно, зміна умов запобіжного заходу, або зміна обсягу обов`язків, визначених у ч.5 ст.194 КПК України, впливає на рівень таких гарантій і має бути пропорційним обставинам кримінального провадження, встановленим ризикам кримінального провадження, обов`язкам обвинуваченого і стадії кримінального провадження.

За встановлених розглядом клопотання прокурора обставин, доцільність та можливість заміни способу виконання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту шляхом зміни періоду доби в яку обвинувачений має перебувати за місцем проживання на цьому етапі розгляду кримінального провадження вбачається можливим.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

За таких обставин, керуючись ст. 176 178, 181, 331, 370-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , окрім випадків необхідності евакуації чи запобігання загрози життю та здоров`ю, строком на 2 місяці до 23 травня 2026 включно, залишивши без змін раніше визначений обсяг обов`язків.

Строк дії ухвали до 23 травня 2026 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому.

Ухвала про продовження запобіжного заходу обвинуваченим може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 23 березня 2026 року. У відповідності до положень ч.2 ст.376, ч.15 ст.615 КПК України в судовому засіданні проголошено резолютивну частини ухвали.

Суддя ОСОБА_1