Номер провадження: 11-сс/813/258/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2025, якою в межах к/п № 0001236 від 03.12.2025 відносно:

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бикоза Білгород-Дністровського р-ну Одеської обл., громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 03.02.2026 без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання ст. слідчого СУГУНП в Одескій обл. ОСОБА_11 та був продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 03.02.2026 відносно ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує та на, що вона є незаконною та необґрунтованою з огляду на такі обставини:

- надані стороною обвинувачення докази не свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України;

- слідчий суддя задовольнила клопотання слідчого у повному обсязі, водночас констатувала лише наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України;

- поза увагою слідчого судді залишилася практика ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не може бути безумовною підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу;

- слідчий суддя не обґрунтувала нездатність менш суворих запобіжних заходів забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_10 ;

- підозрюваний ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки, дружину та малолітню дитину на утриманні, місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався;

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 26..12.2026 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

У судовому засіданні апеляційного суду захисники підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, натомість прокурор та представник потерпілих заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не у повному обсязі з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту відносно необґрунтованості підозри, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, водій ОСОБА_10 підозрюється у порушенні п.п. 1.5.; 2.3. б); 10.1.; 16.13. «Правил дорожнього руху», в результаті чого настала смерть потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 при обставинах, які викладені у клопотанні слідчого.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується протоколом огляду місця ДТП від 03.12.2025, схемою до нього; поясненнями підозрюваного ОСОБА_10 від 04.12.2025; протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 від 04.12.2025; залученими до провадження речовими доказами (транспортними засобами учасниками ДТП).

Відтак, колегія суддів, дослідивши надані суду матеріали, приходить до висновку про те, що слідчий суддя, належним чином здійснивши судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб констатував, що органом досудового розслідування дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_10 із вчиненням злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, в даному кримінальному провадженні існують доведені слідчим ризики переховування підозрюваного ОСОБА_10 від органу досудового розслідування або суду та незаконного впливу на потерпілих та свідків.

Так, існування ризику, передбаченого п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлене зокрема тяжкістю покарання, яке може бути призначене підозрюваному ОСОБА_10 у разі визнання його винуватим.

ЄСПЛ у рішенні «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінці ризику переховування.

Апеляційний суд також вважає реальними ризики незаконного впливу на потерпілих та свідків з огляду на те, що йому відомі їх анкетні дані, більш того вони проживають в одному населеному пункті.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Колегія суддів враховує, що підозрюваний ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки, місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, водночас зауважує, що зазначені обставини безумовно не нівелюють зазначені вище ризики.

Апеляційний суд також враховує, що досудове розслідування перебуває на початковій стадії, проводяться відповідні першочергові слідчі дії та погоджується із висновком слідчого судді з приводу того, що на теперішній час поведінка підозрюваного вимагає виняткового контролю, який здатний забезпечити лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Що стосується посилання сторони захисту з приводу того, що на їх переконання ДТП сталася з вини батьків потерпілого, які допустили неповнолітню особу до керування транспортним засобом, у результаті чого ними було ініційоване внесення відповідних відомостей до ЄРДР, апеляційний суд зауважує, що зазначені обставини не спростовують існування підозри ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та зазначених вище ризиків.

Водночас, на даній стадії слідчий суддя та апеляційний суд, переглядаючи ухвалу слідчого судді лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Оцінюючи можливість застосування відносно підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, до прикладу домашнього арешту, колегія суддів зауважує, що рівень ізоляції особи під час домашнього арешту суттєво відрізняється від тримання під вартою з огляду на умови, пов`язані з позбавленням (обмеженням) волі підозрюваного. У цьому контексті домашній арешт не запобігає можливості вільного спілкування підозрюваного як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації з свідками та потерпілими, з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

При цьому, запобіжний захід застосований до підозрюваного ОСОБА_10 на визначений строк, а питання доцільності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та розміру застави буде перевірена судом через нетривалий час.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_10 на даному етапі досудового розслідування необхідно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, який на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 176, 177, 182, 183, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2025, якою в межах к/п №0001236 від 03.12.2025 відносно ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 03.02.2026, без визначення застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4