Провадження № 1-кп/742/149/26
Єдиний унікальний № 733/924/25
У Х В А Л А

27 лютого 2026 року м.Прилуки

Колегія суддів Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000025 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ічня Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

У С Т А Н О В И ЛА :

В провадженні Прилуцького міськрайонного суду перебувають матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів.

Своє клопотання мотивує тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в умовах воєнного стану, поєднаному із проникненням у інше сховище та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу. Щодо ОСОБА_7 27.01.2025 на підставі ухвали суду застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 2 місяці. У послідуючому строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ухвалами слідчого судді Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25.03.2025 та від 18.04.2025 продовжено до 17.05.2025. Ухвалами Ічнянського районного суду та Прилуцького міськрайонного суду ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 14.03.2026. Враховуючи, що строк запобіжного заходу закінчується 14.03.2026, а встановлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України продовжують мати місце і вони не зменшилися, тому виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу.

Крім того, враховуючи положення п.1 ч.4 ст.183 КПК України просив не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства.

Потерпілий в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 . Просив його задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає, що ризики у відповідності до ст.177 КПК України щодо ОСОБА_7 , в даному кримінальному провадженні відсутні. Під час розгляду справи стороною обвинувачення не надано детального обґрунтування ризиків та не проведено належним чином їх аналіз. Крім того, просив врахувати, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання в м.Буча (Київської області), має стійкі соціальні зв`язки, що свідчить про недотримання засад кримінального провадження в частині порушення презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини. Враховуючи, що обвинуваченням не доведено жодних ризиків, вважає, що застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Тому просив змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на інший не пов`язаний з позбавленням волі та визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Крім того, при вирішенні клопотання просив врахувати практику Європейського суду з прав людини щодо порушення ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в частині надмірного тривалого безальтернативного тримання під вартою без визначення розміру застави.

Обвинувачений підтримав позицію захисника.

Прокурор та потерпілий заперечили з приводу зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший не пов`язаний з позбавленням волі. Прокурор вказав, що з урахуванням обставин справи та стадії судового розгляду, інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить завдань судового розгляду.

Заслухавши думку учасників справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд враховує вимоги п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Будь-яких передбачених законом обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Колегією суддів встановлено, що ухвалами слідчого судді Ічнянського районного суду від 27.01.2025, 25.03.2025 та 18.04.2025, які залишені без змін відповідними ухвалами колегії суддів Чернігівського апеляційного суду, застосовано та продовжено стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 17.05.2025, включно.

16.05.2025 ухвалою Ічнянського районного суду, яка залишена без змін ухвалою колегії суддів Чернігівського апеляційного суду від 05.06.2025, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14.07.2025, включно.

25.06.2025, 11.08.2025, 06.10.2025, 01.12.2025 та від 14.01.2026 ухвалами Прилуцького міськрайонного суду, які залишені без змін ухвалами колегії суддів Чернігівського апеляційного суду, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14.03.2026, включно.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується за ч. 4 ст. 187 та ч. 1ст. 263 КК України у збройному нападі на потерпілого ОСОБА_6 , вчиненому з корисливою метою, з метою заволодіння чужим майном, наслідком якого стало спричинення потерпілому середнього ступеню тілесних ушкоджень від дії заряду вогнепальної зброї, а також у придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Більш того, на стадії судового розгляду, при вирішенні питання щодо продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом». Ці питання є предметом саме судового розгляду обвинувачення, коли усім наданим доказам повинна бути надана оцінка в судовому рішенні за результатами такого розгляду.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів враховує, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, судовий розгляд тільки розпочався та не завершиться до спливу попереднього строку тримання під вартою.

Так, колегією суддів встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, залишити своє місце проживання, оскільки будучи зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 та розуміючи, що санкція інкримінованого йому правопорушення передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, з метою уникнення відповідальності, може без дозволу суду залишити місце свого проживання та переховуватися від суду; ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків та потерпілого, так як свідки кримінального правопорушення, потерпілий, члени його сім`ї відомі обвинуваченому, а тому існує обґрунтований ризик втрати доказів у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 може схилити їх до зміни показів; ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, який може бути вираженим у створенні обвинуваченим штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним захисних версій та продовженні злочинної діяльності; ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 продемонстрував свою схильність до незаконного збагачення шляхом вчинення особливо тяжкого злочину, а тому може вчинити аналогічні кримінальні правопорушення.

При цьому, з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, суттєво не змінилися обставини, які стали підставою для обрання та продовження, щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу не досягли такого рівня, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За таких обставин, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК.

При цьому, твердження захисника щодо відсутності доказів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України були встановлені під час застосування до ОСОБА_7 саме такого виду запобіжного заходу, їх наявність була підтверджена під час неодноразового продовження строку тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою, в той час, як стороною захисту не наведено належних доводів, які б вказували, що такі ризики зменшилися або перестали існувати.

Наявність постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків та позитивної репутації самі по собі не свідчать про безпідставність продовження даного виду запобіжного заходу.

У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України , тому з метою запобігання встановлених ризиків та для досягнення дієвості кримінального провадження, дію запобіжного заходу необхідно продовжити.

З урахуванням викладеного в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, слід відмовити, оскільки такі запобіжні заходи, з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, даних про обвинуваченого та початкову стадію судового розгляду, не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідності до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практиці Європейського Суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Норма ч. 5 ст. 182 КПК України надає можливість у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідно.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини неодноразово висловлювалася думка про те, що розмір застави повинен встановлюватися головною мірою з урахуванням особи підсудного, належної йому власності, його стосунків з поручителями, іншими словами - з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (Неймайстер проти Австрії, рішення від 27.06.1968 р.; Гафа проти Мальти, рішення від 22.05.2018).

13 січня 2022 року Європейський Суд ухвалив рішення в справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15), у якому зазначив, що застава має на меті передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, рішенням ЄСПЛ у справі «Рідкодубський та інші проти України» від 22.01.2026 року констатований факт надмірного тримання обвинуваченого під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу, у тому числі у зв`язку із неспроможністю вивчити можливості застосування інших запобіжних заходів.

З огляду на тривалість перебування особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень під вартою, на обов`язковість врахування рішення ЄСПЛ, колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони обвинувачення про те, що лише винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави зможе належним чином забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

З огляду на вищевикладене, враховуючи характер та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 ; майновий стан обвинуваченого, який є підприємцем, учасником ТОВ «Г-ОІЛ АГРО», якому згідно матеріалів кримінального провадження належить на праві власності транспортний засіб «Toyota» модель «LandCruiser200», д.н.з. НОМЕР_1 , та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що застава у визначених законом межах, з урахуванням усіх обставин справи, не здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, і має бути призначена у розмірі, який перевищує граничний розмір застави, встановлений законом, а саме у розмірі 10 000 000 грн., яка не є завідомо непомірною для обвинуваченого та буде достатньою для гарантування виконання ним покладених на нього обов`язків.

Також, відповідно до положень ч. 4 ст. 194 КПК України, для зменшення наведених вище ризиків на обвинуваченого слід покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314-316 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, до 27 квітня 2026 року, включно.

Призначити заставу в розмірі 10 000 000 (десять мільйонів) грн. 00 коп., після внесення якої обвинувачений ОСОБА_7 , звільняється з під варти під заставу.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

1) прибувати до суду із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) заборонити спілкуватися із свідками та потерпілим, спілкуватися з ними з дотриманням умов, визначених судом;

5) здати на зберігання слідчому, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у разі наявності).».

В іншій частині клопотання відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам справи та направити Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_10

Судді ОСОБА_11

ОСОБА_12