КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2489/2026 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

29 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000196 від 13.06.2025 за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який має повну середню освіту, офіційно не працює, одружений, раніше судимий: - вироком від 29.09.2023 року Ірпінського міського суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 17000 грн. штрафу; - вироком від 11.07.2024 року Ірпінського міського суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 34000 грн. штрафу,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, і призначено йому покарання - 1 (один) рік пробаційного нагляду.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 в період пробаційного нагляду обов`язки, визначені ч. 2 ст. 59-1 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднано покарання за вироком від 29.09.2023 року Ірпінського міського суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України та вироком від 11.07.2024 року Ірпінського міського суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України та визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду та штрафу у розмірі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн.

Обидва покарання відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України ухвалено виконувати самостійно.

Цивільний позов прокурора задоволено. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності» 51178 (п`ятдесят одну тисячу сто сімдесят вісім) грн 88 коп.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, арешту майна та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_11 в порушення ст. 13 Конституції України, ч. 1 ст. 67, ст. 69, пункту 5 розділу 8 «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України, ст. 4, 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 10 Закону України «Про рослинний світ», п. 2, 3, 8 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого постановою КМУ № 761 від 23.05.2007 року без спеціального дозволу на використання лісових ресурсів - лісорубного або лісового квитка 12.06.2025 року о 13.25 прибув на територію кварталу № 132 виділу № 8 Макарівського надлісництва філії «Столичний лісовий офіс» ДП «Ліси України», який знаходиться в межах с. Буча Бучанського району Київської області, де для розпалювання та обігріву дачного будинку ланцюговою бензопилою, яку взяв на лісопилці та приніс із собою, спиляв три дерева типу сосна сироростуча.

Своїми умисними діями ОСОБА_10 відповідно до висновку експерта від 23.06.2025 року № СЕ-19/111-25/37191-ФХЕД заподіяв державі в особі Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області 51178,88 грн збитку.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.07.2025 щодо ОСОБА_10 змінити в частині остаточно призначеного покарання на підставі ст. 71 КК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 1 ст. 246 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання до покарання, призначеного цим вироком, приєднаного покарання за вироками Ірпінського міського суду Київської області від 29.09.2023 та 11.07.2024, визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 1 року пробаційного нагляду та штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн., відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, необхідно виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі апелянт зауважує, що нормою Загальної частини КК України, яка визначає поняття та правила застосування покарання у виді штрафу, є ст. 53, згідно з якою, штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині КК України, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК України не передбачено вищого розміру штрафу. Положення частини п`ятої цієї статті, які регулюють порядок заміни несплаченої суми штрафу покаранням іншого виду, розраховують таку заміну, виходячи з неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до абз. 2 п. 29 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» покарання має бути визначене у вироку таким чином, щоб під час його виконання не виникло жодних сумнівів стосовно його виду і розміру. Тобто, кримінальний закон сформульовано однозначно, він чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу - неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Однак, як вказує апелянт, оскаржуваним вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.07.2025, після засудження ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 246 КК України до покарання у 1 року пробаційного нагляду, суд призначив йому остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням попередніх вироків Ірпінського міського суду Київської області від 29.09.2023 та 11.07.2024, у виді 1 року пробаційного нагляду та 51000 грн. штрафу, які відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КК України, необхідно виконувати самостійно.

Таким чином, на думку апелянта, остаточно призначене судом покарання ОСОБА_10 на підставі ч. 1 ст. 71 КК України у виді 1 року пробаційного нагляду та штрафу, які необхідно виконувати самостійно, тільки із його визначенням покарання у виді штрафу у грошовій сумі, із перерахуванням розміру у гривнях, без визначення його розміру у певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, є неправильним застосуванням кримінального закону.

Представник Дмитрівської сільської ради та обвинувачений ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибули, причини неявки не повідомили, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційна скарга розглядається у відсутність осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у незаконній порубці дерев у лісах, що спричинила значну шкоду, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються, як і вид та розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 основного покарання та правильність кваліфікації його дій.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного остаточного покарання, а саме необхідності визначення розміру штрафу в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК не передбачено вищого розміру штрафу. Положення ч. 5 цієї статті, які регулюють порядок заміни несплаченої суми штрафу покаранням іншого виду, розраховують таку заміну, виходячи з неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Тобто, кримінальний закон сформульовано однозначно, він чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Разом із тим, у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції, хоч і визначив, при призначенні ОСОБА_10 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України у виді штрафу у розмірі 51000 грн., проте, не визначив його розмір у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, як того вимагають вищезазначені положення кримінального закону.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що визначення розміру штрафу у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян у кримінальному провадженні, де такого визначення зроблено не було, і усунення такого неправильного застосування кримінального закону не погіршує становища обвинуваченого, оскаржуваний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 у частині визначення остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України підлягає зміні з визначенням розміру штрафу обвинуваченому у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2025 року у кримінальному провадженні №0000196 від 13.06.2025 щодо ОСОБА_10 - змінити в частині остаточно призначеного покарання.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання до покарання, призначеного цим вироком, покарання за вироками Ірпінського міського суду Київської області від 29.09.2023 та 11.07.2024, визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 1 року пробаційного нагляду та штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн., які відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, необхідно виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3