Провадження №: 1-кс/336/185/2026
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2026 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000325 від 21.03.2024 за ч. 5 ст. 407 КК України, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Нижня Яблунька Турківського району Львівської області, громадянина України, одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, перебував на посаді стрільця 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше, відповідно до клопотання, в силу ст. 89 КК не судимого,

в с т а н о в и в:

10.03.2026 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в провадження слідчого судді ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

В обгрунтування клопотання зазначено, що 03.03.2026 обвинувальтний акт у кримінальному провадженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 скеровано до Заводського районного суду м. Кам`янського. Підготовче судове засідання призначено на 09.03.2026, під час якого судом постановлено направити кримінальне провадження для визначення підсудності. Разом з тим, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає 15.03.2026, у звязку з чим виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 31.12.2023 в період дії воєнного стану старший солдат ОСОБА_4 , умисно з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, без поважних причин самовільно залишив місце служби в місці тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 НГУ в АДРЕСА_3 , після чого незаконно перебував за межами місця служби і час проводив на власний розсуд до 30.10.2024, а саме до повернення на військову службу.

Крім того, 24.01.2025 в період дії воєнного стану старший солдат ОСОБА_4 , умисно з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, без поважних причин самовільно залишив лікувальний заклад, а саме госпітальне відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 НГУ, розташоване в АДРЕСА_4 , внаслідок чого незаконно перебував за межами місця служби і час проводив на власний розсуд до 11.04.2025, а саме до повернення на військову службу.

Крім того, 18.07.2025 в період дії воєнного стану старший солдат ОСОБА_4 , умисно з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, без поважних причин самовільно залишив місце розташування підрозділів військової частини НОМЕР_1 НГУ у АДРЕСА_4 , після чого незаконно перебував за межами місця служби і час проводив на власний розсуд до 12.10.2025, а саме до повернення на військову службу.

В клопотанні зазначено про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1)Переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачуєтьсяу вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від п`яти до десяти років, існує ризик, що підозрюваний ОСОБА_4 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду.

2)Незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні: прокурор вважає, що ОСОБА_4 в подальшому може особисто або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини в справі, впливати на свідків, узгоджувати із ними покази, формувати собі алібі.

3)Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки обвинувачений вчинив злочин в період дії воєнного стану проти встановленого порядку несення військової служби, тобто своїми діями він підірває бойовий дух та демонструє негативний приклад. З огляду на викладене можна зробити висновок про те, що ОСОБА_4 через своє відношення до військової служби може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється.

Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно обвинуваченого обгрунтована тим, що вказані запобіжні заходи будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою.

З огляду на те, що опрокурором доведено та підтверджено вищевказаними матеріалами існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; що підозрюваний ОСОБА_4 має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може здійснити вплив на свідків, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, його вік, посаду, репутацію, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_4 , для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо нього запобіжного заходу тримання під вартою як до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав і просив задовольнити з підстав, викладених в ньому.

ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував і просив звільнити його, а також висловив бажання продовжити військову службу.

Захисник в судовому засіданні зазначив, що на теперішній час ризики значно знизились, обвинувачений має родину, постійне місце проживання і міцні соціальні зв`язки, тому можна змінити йому запобіжний захід на більш м`який.

Вислухавши учасників судового провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 199 КПК у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Дослідивши докази, долучені до клопотання, слідчий суддя вважає, що в ході досудового розслідування здобуто достатньо доказів, які вказують на обгрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, за вказаних вище обставин.

16.01.2026 слідчим суддею ОСОБА_1 обрано стосовно ОСОБА_4 запобіджний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 15.03.2026 включно. Було встановлено наявнісьть ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, а також обгрунтованість висунутої підозри.

На теперішній час, при розгляді клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчому судді не надано доказів того, що ризики зменшились або перестали існувати.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновки, що стороною обвинувачення доведена наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Слідчим суддею враховано, що ОСОБА_4 тричі самовільного залишав військову частину, що вказує на його стале бажання ухилятись від служби. Крім того, він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, останній раз в 2017 році, що також береться судом до уваги, як негативна характеристика, що може свідчити про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_4 . При цьому наявність дружини і постійного місця проживання не може вважатись достатньою умовою, яка забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні є тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Санкцією ч. 5 ст. 407 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Злочин є умисним тяжким.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує дані про особу ОСОБА_4 , тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, а також обставини та наслідки їх вчинення, кількість епізодів злочинних дій, згідно з повідомленням про підозру, та на підставі досліджених матеріалів, приходить до висновку про підтвердження у повному обсязі ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України, про які зазначено у клопотанні.

Доводи сторони захисту про можливість перебування підозрюваного під домашнім арештом, слідчий суддя вважає неспроможними. Наявність встановлених в ході розгляду клопотання вищезазначених ризиків стороною захисту не спростовано.

Щодо заяви обвинуваченого ОСОБА_4 про його бажання продовжити військову службу, то йому було роз`яснено, що дане питання має вирішуватись у передбачений КПК спосіб.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, у справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Наявність у підозрюваного місця проживання, роботи та дітей не виключає можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не засвідчують відсутність наміру переховування від слідства та суду.

Як зазначає Європейський Суд з прав людини, у кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У рішенні «Чеботарь проти Молдови» 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993.

Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі „Ілійков проти Болгарії Європейський суд з прав людини зазначив, що „суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжним заходом є, зокрема, тримання під вартою.

У зв`язку із зазначеним, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи тяжкість вчинених злочинів, кількість епізодів, враховуючи, що в України триває воєнний стан, слідчий суддя вважає за можливе не визначити розмір застави.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 197, 199, ч. 2 ст. 376, ст. 395 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 11 травня 2026 року включно.

Ухвалу для виконання направити уповноваженій службовій особі Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор», вручити копію ухвали обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали буде складений 13.03.2026 о 12-00 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1