Дата документу 02.03.2026 Справа № 332/6297/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний 332/6297/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/189/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Українське, Пологівського району, Запорізької області, не одруженого, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей немає, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції,

захисника-адвоката ОСОБА_8 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою з урахуванням доповнень на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання, яке є співрозмірним скоєному злочину та особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 обставини вчинення злочину не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою винуватість у вчинені вказаного злочину беззаперечно визнав.

Вказує, що, незважаючи на те, що його підзахисному було застосовано мінімальний строк покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст407 КК України, однак таке покарання для нього є суворим.

Посилається на те, що ОСОБА_6 приймав участь у відсічі збройної агресії рф на території України з перших днів війни, не приїхав в частину через нерозуміння наслідків, жалкує про свій вчинок і бажає повернутися до ЗСУ, щоб приймати участь у бойових діях.

Крім того, обвинувачений раніше не судимий, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, має постійне місце проживання.

Захисник вважає, що для його підзахисного законним та справедливим буде такий вид та строк покарання, який би дав змогу йому продовжити службу в ЗСУ.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник просить вирок суду скасувати та звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України.

В обґрунтування підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України, захисник послався на той факт, що 05 квітня 2024 року ОСОБА_6 був призваний на військову службу під час мобілізації і перебуває на військовій службі у певній військовій частині.

Згідно з вироком суду, наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 призначено на посаду сапера 1 саперного відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 та він вважається таким, що приступив до виконання обов`язків за вказаною посадою.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України, правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_9 , відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_9 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 12 червня 2023 року, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив місце служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів певної військової часини поблизу певного населеного пункту Пологівського району Запорізької області, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 05 жовтня 2023 року.

Заслухавши:

доповідь судді;

захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу з урахуванням поданих до неї доповнень, просив звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України та закрити кримінальне провадження;

прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з урахуванням поданих до неї доповнень щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі з урахуванням доповнень до неї, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.5 ст.407 КК України.

Доведеність вини, кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється, тому колегією суддів оскаржуваний вирок в цій частині не переглядається.

Переглядаючи вирок суду в частині призначеного покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, окрім іншого, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з оскаржуваним вироком, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, дітей не має, на обліках в психоневрологічному та наркологічному обліках не перебуває, має постійне місце проживання;

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнав участь у відсічі збройної агресії рф на території України, з`явлення зі зізнанням, щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом не встановлено.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, а призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим так і іншими особами, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Разом з тим, в доповненнях до апеляційної скарги захисник просить вирок суду скасувати та звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України.

У відповідності до положень ст.44 КК України та ст.285 КПК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності, у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.401 КК України, особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби".

Таким чином, для звільнення особи від кримінальної відповідальності в порядку визначеному ч.5 ст.401 КК України необхідна сукупність умов, а саме: злочин за ст.ст.407, 408 КК України вчинено вперше; особа добровільно звернулася з клопотанням; командир чи начальник письмово погодив це.

Дослідивши надані суду апеляційної інстанції докази було встановлено, що ці умови дотримані.

Так, Законом України №3902-ІХ від 20 серпня 2024 року були внесені зміни до ст.401 КК України, які надають право обвинуваченим, які вперше вчинили правопорушення, передбачене ст.407 КК України, повернутися на службу у ЗСУ із звільненням від кримінальної відповідальності. Вказані зміни набрали чинності 07 вересня 2024 року.

З наданих на запит суду матеріалів убачається, що обвинувачений ОСОБА_6 виявив бажання повернутися на військову службу, про що отримав письмову згоду командира військової частини НОМЕР_2 від 18 лютого 2026 року, у якій командир просить звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України для призначення солдата ОСОБА_6 на посаду майстер номер-обслуги 1 артилерійського взводу 1 артилерійської батареї артилерійського дивізіону НОМЕР_3 .

З вищевказаної військової частини надійшов перелік документів, що підтверджують, що солдат ОСОБА_6 дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 15 грудня 2025 року. В надісланих матеріалах міститься також клопотання ОСОБА_6 у порядку ч.5 ст.401 КК України на адресу Запорізького апеляційного суду, де ідеться про те, що ОСОБА_6 надає згоду на проходження військової служби, зазначає, що він проходить службу у вказаній військовій частині, просить вищевказаний вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити, надає згоду про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.5 ст.407 КК України.

Викладене, в свою чергу, повністю узгоджується з доводами, викладеними захисником в доповненнях до апеляційної скарги.

Враховуючи вищенаведене, вказана апеляційна скарга, з урахуванням поданих до неї доповнень, підлягає задоволенню, а ОСОБА_6 - підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України.

Відповідно, оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження щодо ОСОБА_6 з зазначених вище підстав.

Так, згідно з положеннями ч.3 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У разі закриття судом кримінального провадження та звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому частиною п`ятою ст.401 КК України, суд своєю ухвалою зобов`язує після набрання такою ухвалою законної сили невідкладно поновити звільнену особу на військовій службі та звільнену особу не пізніше 72 годин зобов`язує прибути до відповідної військової частини або місця служби для продовження проходження військової служби.

З огляду на зазначене, слід зобов`язати ОСОБА_6 після набрання ухвалою законної сили невідкладно, але не пізніше 72 годин, прибути до військової частини НОМЕР_2 для продовження проходження військової служби.

Зобов`язати командування військової частини НОМЕР_2 після набрання ухвалою законної сили поновити ОСОБА_6 на військовій службі.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 з урахуванням доповнень задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч.5 ст.407 КК України в порядку, передбаченому ч.5 ст.401 КК України, для проходження військової служби.

Зобов`язати ОСОБА_6 , невідкладно, але не пізніше 72 годин прибути до ВЧ НОМЕР_2 .

Зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України невідкладно поновити на військовій службі ОСОБА_6 .

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3