ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року

м. Київ

справа № 158/1194/22

провадження № 51 - 4803 км 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

та в режимі відеоконференції:

виправданого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169

від 28 травня 2020 року, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нововолинськ Волинської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого

за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ст. 191 ч. 5, ст. 366 ч. 1 КК України,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_8 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 .

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 06 травня 2025 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 191 ч. 5, ст. 366 ч. 1 КК України, та виправдано на підставі

ст. 373 ч. 1 п. 3 КПК України через недоведеність того, що в діянні обвинуваченого

є склади зазначених кримінальних правопорушень.

Прийнято рішення щодо речових доказів, процесуальних витрат і заходів забезпечення кримінального провадження.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Директор ТзОВ «Сталкер ІТК» ОСОБА_6 , будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями,

28 жовтня 2019 року уклав від імені вказаної юридичної особи з відділом освіти

та молоді Рожищенської районної державної адміністрації договір № 1110-19С, згідно з яким ТзОВ «Сталкер ІТК» за 1 427 000 грн зобов`язувалося до 31 грудня

2019 року надати послуги з організації локальної мережі СКС з підключенням

до Інтернет в 28 навчальних закладах на території Рожищенського району Волинської області.

Приступивши до виконання робіт за вказаним договором, ОСОБА_6 у період

з 06 листопада по 12 грудня 2019 року умисно вніс у 28 актів виконаних робіт завідомо неправдиві відомості щодо використаних матеріалів та їх вартості

на загальну суму 1 034 649,66 грн, підписавши та скріпивши печаткою

ТзОВ «Сталкер ІТК» зазначені офіційні документи, після чого надав їх до відділу освіти та молоді Рожищенської РДА.

У зв`язку із цим Управління державної казначейської служби України

у Рожищенському районі Волинської області перерахувало на рахунок

ТзОВ «Сталкер ІТК» 1 034 649,66 грн, які ОСОБА_6 , зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно привласнив, спричинивши інтересам держави

в особі відділу освіти та молоді Рожищенської РДА збитки в особливо великих розмірах.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 06 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду

та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Зазначає, що місцевий суд необґрунтовано визнав недопустимими доказами висновки комплексних судових товарознавчих та телекомунікаційних експертиз

з підстав: відсутності в матеріалах провадження постанови слідчого від 03 червня 2021 року про призначення експертиз, хоча вона наявна у справі і на неї є посилання у висновках експертів; відсутності ухвал про дозвіл на проведення огляду приміщень навчальних закладів; проведення експертиз без участі сторони захисту. Про це сторона обвинувачення зазначала в апеляційній скарзі, однак суд апеляційної інстанції проігнорував наведені доводи.

Вказує, що поза увагою суду апеляційної інстанції також залишились доводи апеляційної скарги прокурора про визначення ринкової вартості матеріалів

з урахуванням ПДВ та інших супутніх витрат, необґрунтоване надання судом першої інстанції переваги доказам сторони захисту.

Вважає, що апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення,

в ухвалі не надав відповідей на доводи прокурора, не зазначив підстав, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, чим порушив вимоги ст. 419

КПК України.

Також стверджує, що через визнання недопустимими доказами висновків експертів та неповне викладення у вироку показань представника потерпілої юридичної особи і експертів сторона обвинувачення клопотала про повторне дослідження доказів

у справі. Однак апеляційний суд усупереч положенням ст. 404 ч. 3 КПК України необґрунтовано відмовив у задоволенні вказаного клопотання, безпідставно погодившись із висновками місцевого суду про відсутність в діянні ОСОБА_6 складів кримінальних правопорушень, передбачених ст. 191 ч. 5, ст. 366 ч. 1

КК України.

Заперечень на касаційну скаргу прокурора від учасників судового провадження

не надходило.

Учасників судового провадження належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду, заяв про відкладення касаційного розгляду від учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання, не надійшло.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вважав касаційну скаргу обґрунтованою і просив

її задовольнити.

В судовому засіданні захисник та виправданий вважали касаційну скаргу необґрунтованою і просили залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання

про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу,

та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених

у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 191 ч. 5, ст. 366 ч. 1 КК України, а саме

у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах,

та у внесенні такою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Розглянувши це кримінальне провадження, суд першої інстанції визнав неналежними та недопустимими доказами всі висновки комплексних судових товарознавчих і телекомунікаційних експертиз, оскільки: вони були засновані

на неповних вихідних даних; через відсутність постанови слідчого від 03 червня 2021 року про призначення експертизи; поставлене експерту питання № 1

не відповідало основним завданням та предмету телекомунікаційної експертизи; доказами у справі підтверджено наявність в приміщеннях навчальних закладах телекомунікаційного обладнання, яке згідно з висновками експертиз було відсутнє; ринкова вартість обладнання визначена без урахування показників, що впливають на формування його остаточної ціни. У зв`язку із цим суд також визнав недопустимим похідний від зазначених висновків доказ - висновок судово-економічної експертизи, констатувавши, що інші докази сторони обвинувачення

не підтверджують вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, визнав його невинуватим і виправдав на підставі ст. 373 ч. 1 п. 3 КПК України.

Не погодившись з вироком місцевого суду прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_8 , оскаржив його

до апеляційного суду з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив скасувати виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 й ухвалити новий вирок, яким визнати його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 191 ч. 5, ст. 366 ч. 1

КК України, призначити відповідне покарання, та за злочин, передбачений

ст. 366 ч. 1 цього Кодексу, звільнити від покарання на підставі статей 49, 74

КК України.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор також просив у порядку ст. 404 ч. 3

КПК України повторно дослідити ряд висновків судових експертиз, допитати представника потерпілої юридичної особи, обвинуваченого й експертів, зазначаючи про неналежну та невірну їх оцінку судом першої інстанції і неправильне у зв`язку

з цим встановлення фактичних обставин кримінального провадження.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор вказував про безпідставність виправдання ОСОБА_6 і вважав, що дослідженими судом першої інстанції доказами підтверджується його винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Серед доводів апеляційної скарги прокурор зазначав, що суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимими доказами висновки комплексних судових товарознавчих та телекомунікаційних експертиз з підстав відсутності в матеріалах провадження постанови слідчого від 03 червня 2021 року про призначення експертиз, оскільки цей процесуальний документ наявний у справі, на нього

є посилання у висновках експертів та реєстрі матеріалів досудового розслідування. Питання № 1 у вказаній постанові відповідало основним завданням і предмету телекомунікаційної експертизи, узгоджувалося з чинними нормативно-правовими актами, які регулювали питання її проведення; у протилежному випадку експерти відмовилися б від проведення експертизи. Вказував, що доступ до приміщень комунальних навчальних закладів був наданий їх представниками, у зв`язку із чим отримувати дозвіл слідчого судді для огляду приміщень не було потреби. Стверджував, що слідчий не має обов`язку повідомляти сторону захисту

про призначеннята проведення експертизи, а експерти, будучи попередженими

про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України, виїжджали

донавчальних закладах і проводили безпосередні огляди телекомунікаційного обладнання й матеріалів. Крім того вказував, що під час проведення судових експертиз ринкова вартість обладнання і матеріалів визначалась експертами

з урахуванням ПДВ та інших супутніх витрат, що експерти підтвердили під час надання показань у місцевому суді.

Безпідставне, за твердженнями прокурора в апеляційній скарзі, визнання зазначених вище висновків судових експертиз недопустимими доказами призвело до необґрунтованого визнання недопустимим доказом висновку судово-економічної експертизи.

В порушення вимог ст. 419 КПК України апеляційний суд залишив поза увагою вказані доводи апеляційної скарги прокурора, їх не перевірив, не надав на них конкретних належних відповідей і не навів детального обґрунтування їх відхилення, з посиланням на вимоги закону, а також не зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу в цій частині визнано необґрунтованою.

Також прокурор в апеляційній скарзі зазначав, що у вироку неповно викладені показання представника потерпілої юридичної особи та пояснення експертів,

що вплинуло на правильність оцінки фактичних обставин кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог статей 370, 419 КПК України залишив без належної перевірки, не надав конкретних відповідей, не навів детального обґрунтування мотивів відхилення зазначених доводів апеляційної скарги прокурора, не вказав підстав, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, обмежившись загальними фразами щодо законності та обґрунтованості виправдувального вироку місцевого суду.

Тому висновки апеляційного суду про правильність констатації місцевим судом факту відсутності в діянні ОСОБА_6 складів кримінальних правопорушень, передбачених ст. 191 ч. 5, ст. 366 ч. 1 КК України, є передчасними.

Слушними є і доводи касаційної скарги прокурора щодо недотримання апеляційним судом приписів ст. 404 ч. 3 КПК України в частині необґрунтованої відмови

у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів.

Відповідно до вимог ст. 404 ч. 3 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що апеляційний суд

є останньою інстанцією, яка наділена законодавцем повноваженнями встановлювати фактичні обставини справи, а тому саме цьому суду необхідно здійснювати ретельну перевірку правильності встановлення обставин кримінального провадження за результатами оцінки місцевим судом доказів, наданих як стороною обвинувачення, так і захисту, у тому числі шляхом повторного дослідження таких доказів. Під час апеляційного розгляду за апеляційною скаргою прокурора, потерпілого чи його представника з вимогою щодо ухвалення нового вироку, за наявності доводів про невідповідність висновків суду, викладених

у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження

та/або неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, питання повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, набуває особливого значення для постановлення законного

і обґрунтованого рішення. Така позиція узгоджується з висновком про застосування нормами права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суд від 03 квітня 2023 року в справі № 537/984/20.

Проте судом апеляційної інстанції в засіданні 17 вересня 2025 року в задоволенні поданого прокурором до апеляційного суду клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, було відмовлено.

Разом з тим, враховуючи загальні засади кримінального провадження, а саме принцип безпосередності дослідження доказів, вимоги апеляційної скарги прокурора щодо ухвалення нового вироку та конкретні її доводи про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність клопотання прокурора про повторне дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні було обґрунтованим в розумінні ст. 404 ч. 3 КПК України.

Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить

під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у відповідності

з вимогами ст. 438 ч. 1 пунктами 1, 2 КПК України є підставою для скасування такого рішення.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції,

а касаційна скарга прокурора - задоволенню.

При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог статей 22, 23, 94, 95 КПК України, перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, з врахуванням вимог ст. 404 КПК України встановити обставини кримінального провадження,

і, керуючись законом, оцінити докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_6 складів інкримінованих йому кримінальних правопорушень, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

За правилами ст. 433 ч. 3 КПК України суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої чи апеляційної інстанції.

Враховуючи, що в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6 вироком місцевого суду було виправдано і запобіжний захід йому не обирався, колегія суддів підстав для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 433 ч. 3 КПК України не вбачає.

Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Волинського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3