УХВАЛА

іменем України

Справа № 126/531/25

Провадження № 1-кс/126/253/2026

"09" квітня 2026 р. м. Бершадь

Слідчий суддя Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участі старшого слідчого СВ ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, ОСОБА_3

захисника підозрюваного, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Бершадь клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженню № 0000011 від 26.02.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 175, ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 366 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, ОСОБА_3 , звернувся в суд з клопотанням, в якому просить накласти арешт на тимчасово вилучене в рамках кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 26.02.2025, майно, а саме мобільний телефон «Iphone» належний ОСОБА_5 ..

В обгрунтування поданого клопотання слідчий зазначає, що Слідчим відділенням ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 26.02.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 175, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 366 КК України.

Так в ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні 07.04.2026 на підставі ухвали слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області проведено обшук домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 . В ході проведення обшуку вказаного домоволодіння, документів Бершадського ліцею № 1 ім. А. Матвієнка зазначених в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку виявлено не було. Разом з тим, в ході обшуку на столі в житловому будинку було виявлено та вилучено мобільний телефон «Iphone» належний ОСОБА_5 , який було упаковано до спеціального пакету Національної поліції України № ICR 0197312. На вказаному мобільному телефоні встановлено блокування власником, тому доступ до нього на даний час обмежено.

Окрім того, 07.04.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України в рамках кримінального провадження за № 0000011 від 26.02.2025.

На даний час є необхідність в проведенні з вилученим у ОСОБА_5 мобільним телефоном «Iphone» слідчих дій, у тому числі із залученням осіб, які володіють спеціальними знаннями, оскільки вказаний мобільний телефон він міг використовувати під час вчинення злочинів, в яких він підозрюється та в ньому можуть міститися відомості, які мають значення для досудового розслідування та можуть бути використані як доказ, в подальшому.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України вилучені під час обшуку речі є тимчасово вилученим майном, і згідно ст. 167 КПК України є достатні підстави вважати, що вказані речі використані як засоби вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, а також є речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Згідно ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Вказані вилучені об`єкти та речі відповідно до ст. 98 КПК України, являються речовими доказами, оскільки вони зберегли на собі сліди вчиненого злочину та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час вказаного кримінального провадження.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 171 КПК України, підтвердженням права власності на майно, що належить арештувати, є відповідні документи або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження таким майном підозрюваним, потерпілим третіми особами, у даному випадку вказаними документами є відповідні протоколи проведення слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні в яких відображено вилучені об`єкти та обставини за яких їх було вилучено.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги те, що вилучений мобільний телефон «Iphone» має значення речового доказу по даному кримінальному проваджені, оскільки є матеріальним об`єктом, який міг зберегти на собі сліди вчинення злочину та містить відомості, які можуть бути використані, як доказ, тому слідчий просить накласти на нього арешт.

Старший слідчий СВ ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, ОСОБА_3 , подане ним клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_4 , заперечував проти задоволення клопотання , посилаючись на незаконність вилучення телефону під час обшуку.

Заслухавши думку учасників, дослідивши подане клопотання, слідчий суддя доходить висновку, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з абзацом 1 ч. 1 ст. 174 КПК обвинувачений, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час судового провадження розглядається судом.

Абзац 2 ч. 1 ст. 174 КПК передбачає дві окремі підстави, які дають суду можливість скасувати арешт майна повністю чи частково, якщо:

-в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або ж;

-арешт накладено необґрунтовано.

У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК встановлені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження - вони не допускаються, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом кримінального правопорушення.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК).

У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК).

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК). До таких ризиків вказаний абзац відносить можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

До того ж, за змістом ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, серед іншого:

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, мобільний телефон "IPhone" вилучено 26.02.2026 під час обшуку.

Дійсно, ухвала про надання дозволу на проведення цього обшуку прямо не передбачала можливості вилучення мобільного телефону, однак в даному випадку телефон є тимчасово вилученим майном.

Виходячи зі змісту статей 233 - 236 КПК слідує, що під час вирішення питання про надання дозволу на проведення обшуку, слідчий суддя надає дозвіл лише на проникнення до житла або володіння особи та відшукання відповідних речей та документів, але не вирішує питання арешту майна, яке може бути відшукано під час такої слідчої дії.

Отож, ухвала про дозвіл на проведення обшуку перед усім направлена на санкціонування дій слідчого або прокурора щодо виявлення та відшукання майна.

При цьому, можливість вилучати речі та документи прямо передбачена положеннями ч. 7 ст. 236 КПК, і не потребує окремого погодження слідчим суддею. Відповідно цієї норми, при обшуку слідчий, прокурор має право, зокрема, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

А тому, посилання захисника на те, що ухвалою слідчого судді було заборонено вилучати мобільний телефон, адже його вилучення не було передбачено ухвалою про обшук, не узгоджуються з нормами КПК.

Можливість тимчасово вилучати майно під час обшуку прямо передбачено ч. 2 ст. 168 КПК.

У абз. 2, 3 ч. 2 ст. 168 КПК зазначено, що тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Ця норма перед усім покликана обмежити свавільне вилучення комп`ютерної та іншої техніки під час проведення обшуків, що призводить до непомірного втручання у право власності осіб, а в деяких випадках і до призупинення звичайної діяльності підприємств, установ та організацій.

При цьому, заборона тимчасово вилучати мобільний телефон не розповсюджується на випадки, коли, зокрема, необхідно провести експертне дослідження.

Разом з тим, обгрунтовуючи необхідність накладення арешту на мобільний телефон, слідчий вказує, про можливість проведення з ним слідчих дій, у тому числі із залученням осіб, які володіють спеціальними знаннями, однак про потребу у проведенні експертних досліджень мова не йде.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на телефон є не обґрунтованим, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженню № 0000011 від 26.02.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 175, ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 366 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1