Справа № 161/3513/26
Провадження № 1-кс/161/1383/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 16 лютого 2026 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000255 від 12.02.2026, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

В С Т А Н О В И В

Слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 за погодженням із прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про арешт майна, яке було вилучене 11.02.2026, в ході проведення огляду місця події (клопотання надіслано згідно відтиску на конверті 12.02.2026).

У поданому клопотанні слідчий вважає, що вилучене майно зберегло на собі сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому необхідно вжити заходів до його збереження шляхом накладення на нього арешту.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали повністю, навели доводи аналогічно тим, що вказані у клопотанні, просили його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 заперечила щодо задоволення клопотання, оскільки вважає його безпідставним та не обгрунтованим.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000255 від 12.02.2026, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

11.02.2026 в ході проведення огляду місця події по вул.Карпенка-Карого у м.Луцьк у ОСОБА_6 виявлено та вилучено транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Passat» з р.н.з. НОМЕР_1 , 2005 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , власниками яких є ОСОБА_5 .

Згідно долученого до матеріалів клопотання договору оренди легкового автомобіля від 10.02.2026 та пояснень ОСОБА_5 слідчим суддею встановлено, що остання передала ОСОБА_6 транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Passat» з р.н.з. НОМЕР_1 , у платне користування, оскільки являється ФОПом та має право здійснювати таку діяльність.

Статтею 98 КПК України визначене поняття речового доказу.

Разом з тим, доказів, окрім постанови про визнання речовими доказами, що транспортний засіб та свідоцтво відповідають критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, стороною обвинувачення не надано.

Матеріалами клопотання не доведено, яким чином транспортний засіб може слугувати доказом в кримінальному провадженні за ч.1 ст.382 КК України, з огляду на те, що власник автомобіля ОСОБА_5 не була обізнана про можливу протиправну діяльність ОСОБА_6 , який взяв в оренду автомобіль.

Всупереч вимогам ст.ст. 170, 173 КПК України, звертаючись з клопотанням сторона обвинувачення, не вказала яким чином буде досягнута мета накладення арешту, як це визначено ч.2 ст.170 КПК України, не перевірили наявності підстав накладення арешту та обмежилися лише формальним посиланням на доведення підстав, передбачених ст.170 КПК України.

Документальне обґрунтування необхідності накладення арешту на вказане майно відсутнє, сукупність зазначених обставин засвідчує відсутність доцільності накладення арешту на майно у рамках даного кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність обставин, що підтверджують необхідність накладення арешту на майно, а тому в задоволенні клопотанні слідчого необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 98, 130, 132, 170, 171, 173, 372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В

В задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000255 від 12.02.2026, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя