Справа № 642/658/26
Провадження № 1-кс/642/158/26
УХВАЛА

Іменем України

04 лютого 2026 року м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши матеріали клопотання слідчого СВ ВП № 2 Харківського районного управління поліції № 3 ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000105 від 26.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення -злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України,

у с т а н о в и в:

Слідчий СВ ВП № 2 Харківського районного управління поліції № 3 ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № від 26.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що 25.01.2026 року до чергової частини ВП № 2 Харківського РУП № З ГУНП в Харківській області, надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що в період часу з 24.01.2026 по 25.01.2026 невстановлена особа знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу в умовах воєнного стану, скоїла крадіжку майна яке належить ОСОБА_5 , чим спричинила останньому матеріальну шкоду.

Відповідно до вимог ч.ч.І, 4-5 ст.214 КПК України відомості за вказаним повідомленням внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000105 від 26.01.2026 року.

Під час слідства був допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 який пояснив, що 20.01.2026 він повернувся до міста Харків, та поселився в хостел і за адресою: АДРЕСА_1 , після чого 24.01.2026 він зателефонував своєму знайомому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому запропонував відпочити, вжити спиртні напої, тощо, на пропозицію ОСОБА_6 погодився та приблизно о 15:00 приїхав до нього за вищевказаною адресою. Після чого близько 21:00 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_5 пішов спати, та прокинувшись 25.01.2026 о 08:00 він виявив, що ОСОБА_6 у кімнаті не було, а також виявив відсутність своїх особистих речей, а саме: мобільного телефону ТМ «ZTE Blade А56» на 64Gb чорного кольору, який перебував у прозорому чохлі, павербанку чорного кольору на 10000 Ампер, навушників ТМ «Cyboo Wireless Headphones», портфеля ТМ «Карра» чорно-зеленого кольору, в якому перебували документи, а саме:виписка з неврологічного відділення, офтальмологічного відділення та довідка про списання з військової служби за станом здоров`я, паспорта ID-картки.

Оперативному підрозділу було надано доручення згідно ст.ст. 40, 41 КПК України в рамках кримінального провадження № 0000105 від 26.01.2025 року, з метою встановлення особи, яка може бути причетна до вчинення вказаного кримінального правопорушення - злочину.

За результатами виконаного доручення, в ході оперативних розшукових заходів був встановлений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якого в присутності понятих 29.01.2026 в період часу з 18 год. 31 хв. по 18 год. 50 хв. в ході проведення огляду місця події, за адресою: м. Харків, вул. Зброярська, 1 було виявлено та вилучено: бездротові навушники ТМ «Cyboo Wireless Headphones» та рюкзак темно-зеленого кольору ТМ «Карра», у зв`язку з тим, що без вилучення вони могли бути знищені чи передані іншим особам, що унеможливило б у подальшому проведення досудового розслідування та доказування складу кримінального правопорушення (злочину).

З огляду на викладене, на даний час виникла необхідність накласти арешт на бездротові навушники ТМ «Cyboo Wireless Headphones» та рюкзак темно- зеленого кольору ТМ «Карра», яке вилучено у ОСОБА_6 в ході проведення огляду місця події 29.01.2026 в період часу з 18 год. 31 хв. по 18 год. 50 хв., за адресою: м. Харків, вул. Зброярська, 1, оскільки вказані предмети матимуть суттєве значення у кримінальному провадженні як речові докази та для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно шляхом заборони його відчуження, розпорядження та/або користування, яке було вилучено 29.01.2026 в період часу з 18 год. 31 хв. по 18 год. 50 хв., під час проведення огляду місця події, за адресою: м. Харків, вул. Зброярська, 1, у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: бездротові навушники ТМ «Cyboo Wireless Headphones» та рюкзак темно-зеленого кольору ТМ «Карра», оскільки вказані предмети, матимуть суттєве значення у кримінальному провадженні як речові докази та для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна.

Прокурор подав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути клопотання без його участі, підтримав клопотання, з підстав, зазначених у ньому, та просив його задовольнити, з підстав, викладених у ньому.

Власник майна у судове засідання не з`явився, про день, місце та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, доходить таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (частина друга статті 131 КПК України).

Як визначено частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди .

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (частина перша статті 98 КПК України).

Відповідно до частини другої статті 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до статей 168, 236, 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватися також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (частина перша статті 167 КПК України), а й іншим особам.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі «Лемуан проти Франції» від 22 вересня 1994 року та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року).

Суд зауважує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, суд також бере до уваги, що відповідно до частини четвертої статті 173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому відповідно до частини одинадцятої статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Судом встановлено, що 25.01.2026 року до чергової частини ВП № 2 Харківського РУП № З ГУНП в Харківській області, надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що в період часу з 24.01.2026 по 25.01.2026 невстановлена особа знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу в умовах воєнного стану, скоїла крадіжку майна яке належить ОСОБА_5 , чим спричинила останньому матеріальну шкоду.

Відповідно до вимог ч.ч.І, 4-5 ст.214 КПК України відомості за вказаним повідомленням внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000105 від 26.01.2026 року.

Під час слідства був допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 який пояснив, що 20.01.2026 він повернувся до міста Харків, та поселився в хостел і за адресою: АДРЕСА_1 , після чого 24.01.2026 він зателефонував своєму знайомому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому запропонував відпочити, вжити спиртні напої, тощо, на пропозицію ОСОБА_6 погодився та приблизно о 15:00 приїхав до нього за вищевказаною адресою. Після чого близько 21:00 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_5 пішов спати, та прокинувшись 25.01.2026 о 08:00 він виявив, що ОСОБА_6 у кімнаті не було, а також виявив відсутність своїх особистих речей, а саме: мобільного телефону ТМ «ZTE Blade А56» на 64Gb чорного кольору, який перебував у прозорому чохлі, павербанку чорного кольору на 10000 Ампер, навушників ТМ «Cyboo Wireless Headphones», портфеля ТМ «Карра» чорно-зеленого кольору, в якому перебували документи, а саме: виписка з неврологічного відділення, офтальмологічного відділення та довідка про списання з військової служби за станом здоров`я, паспорта ID-картки.

Звертаючись з клопотанням прокурор просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно шляхом заборони його відчуження, розпорядження та/або користування, яке було вилучено 29.01.2026 в період часу з 18 год. 31 хв. по 18 год. 50 хв., під час проведення огляду місця події, за адресою: м. Харків, вул. Зброярська, 1, у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: бездротові навушники ТМ «Cyboo Wireless Headphones» та рюкзак темно-зеленого кольору ТМ «Карра», оскільки вказані предмети, матимуть суттєве значення у кримінальному провадженні як речові докази та для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна.

Вилучення майна відбувалось в ході огляду тому, вилучені речі та документи є тимчасово вилученим майном (частина сьома статті 237 КПК України).

Крім того, вилучені предмети мають доказове значення та самі по собі або у сукупності можуть бути використанні як докази у кримінальному провадженні.

Необхідність застосування арешту майна полягає у запобіганні можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження та з метою забезпечення збереження речових доказів.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя не надає оцінку належності та допустимості доказів.

Слідчим доведено, що накладення арешту на майно необхідне з метою забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування, досягнення дієвості кримінального провадження, встановлення всіх об`єктивних обставин у кримінальному провадженні, та осіб, які причетні до вчинення правопорушення.

Враховуючи мотиви клопотання та обґрунтування його слідчим, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна у даному кримінальному провадженні, а також наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, зважаючи на можливість використання його як доказів у даному кримінальному провадженні та як об`єктів кримінально протиправних дій, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, а також, що слідчим наведено обставини, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, разом із цим, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, слідчий суддя доходить висновку про наявність правових підстав для арешту майна.

Відповідно до положень частини першої - другої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Що стосується вимоги клопотання про визначення місця зберігання речового доказу, то зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. При цьому, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: перелік майна, на яке накладено арешт; підстави застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Тобто, вимогами процесуального закону не передбачено обов`язку слідчого судді при вирішенні питання про застосування заходу забезпечення у вигляді арешту, визначати місце зберігання відповідного арештованого майна.

На підставі викладеного, керуючись статтями 40, 131, 132, 170, 171 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання слідчого СВ ВП № 2 Харківського районного управління поліції № 3 ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000105 від 26.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення -злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт на на тимчасово вилучене майно шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування, яке було вилучено 29.01.2026 в період часу з 18 год. 31 хв. по 18 год. 50 хв., під час проведення огляду місця події, за адресою: м. Харків, вул. Зброярська, 1, у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: бездротові навушники ТМ «Cyboo Wireless Headphones» та рюкзак темно-зеленого кольору ТМ «Карра», оскільки вказані предмети, матимуть суттєве значення у кримінальному провадженні як речові докази та для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Харківського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1