Провадження № 1-кп/554/355/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року місто Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування ПЗМХ - ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ),

законного представника особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, - ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000151 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, з повною загальною середньою освітою, офіційно не працюючого, неодруженого, інших осіб на утриманні не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

за ознаками суспільно-небезпечних діянь, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

02 вересня 2025 року до Шевченківського районного суду міста Полтави надійшло клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000151 від 26 березня 2025 року відносно ОСОБА_4 за ознаками суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України, які було вчинено за таких обставин.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи особою, яка страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді маячного розладу органічного походження, ускладеного психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, що не дозволяло йому усвідомлювати свої дії та керувати ними, в порушення Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинив фізичне насильство по відношенню до свого брата ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із яким проживає у одній квартирі, тобто вчинив суспільно небезпечні діяння, що мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 122 КК України, пов`язані з домашнім насильством щодо брата, з яким він перебував у сімейних відносинах.

Так, 25 березня 2025 року, приблизно о 18:00 год ОСОБА_4 разом із ОСОБА_6 , які є братами, перебували разом за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в цей час на ґрунті особистих неприязних відносин між ними виник словесний конфлікт.

У ході зазначеного конфлікту ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 та правою рукою, пальці якої стиснуто в кулак, наніс удар в область обличчя з лівого боку ОСОБА_6 .

Внаслідок вказаного фізичного насильства ОСОБА_4 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_6 у вигляді забою м`яких тканин лобної та параназальної ділянок зліва з забійною раною та гематомою м`яких тканин надбрівної ділянки зліва, які утворилися від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, вірогідніше за все від однократної дії травмуючого фактору та які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як ЛЕГКІ тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. (п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995)

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, що має ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 05 квітня 2025 року, приблизно о 22:00 год ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , перебували разом за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в цей час на ґрунті особистих неприязних відносин між ними знову виник словесний конфлікт. У ході зазначеного конфлікту ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 і наніс йому удар ногою взутою в кросівок в область куприка, після чого, поклав останнього на спину на підлогу, сів верхи на нього та наніс чотири удари правою рукою, пальці якої стиснуто в кулак, в область лівої брови, носу та щелепи з лівого боку ОСОБА_6 .

Внаслідок вказаного фізичного насильства, ОСОБА_4 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_6 у вигляді закритого перелому лівої гілки нижньої щелепи з невираженим зміщенням, яке кваліфікується, як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров?я (п.2.2.1.;2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу N?6 МОЗ України від 17.01.1995); закритого скалкового перелому кісток носу з забоєм-гематомою м`яких тканин параназальної ділянки, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу N?6 МОЗ України від 17.01.1995); забійно-рваної рани слизової оболонки нижньої губи, яке кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу N?6 МОЗ України від 17.01.1995) та синців і саден шкіри обличчя, які кваліфікуються, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження (п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу N?6 МОЗ України від 17.01.1995).

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, що має ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодженні, тобто умисне тілесне ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 521 від 06 серпня 2025 року Полтавської філії судово-психіатричних експертиз Держаної установи «Інститут судової МОЗ України» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу, до якого відноситься інкриміновані протиправні діяння, страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді маячного розладу органічного походження, ускладненого психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 на теперішній час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді маячного розладу органічного походження, ускладненого психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, і за своїм психічним станом не зданий усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Прокурор зазначає, що ОСОБА_4 підпадає під дію ч. 2 ст. 19 КК України, на даний час перед слідством та судом предстати не може. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру, що пов`язані з госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив задовольнити з викладених у клопотанні підстав. Просив застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Потерпілий підтримав клопотання прокурора.

ОСОБА_4 в судовому засіданні відмовився надавати показання (взагалі приймати участь в судовому засіданні), оскільки перебуває на стаціонарному лікуванні в психоневрологічному диспасері.

Захисник підтримала позицію ОСОБА_4 , не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.

Законний представник ОСОБА_4 , представник Департаменту соціального захисту населення Полтавської міської ради, залучений до участі у справі на підставі ухвали суду, в судовому засіданні при вирішенні клопотання прокурора покладався на розсуд суду.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали кримінального провадження та надані докази, суд дійшов до таких висновків.

Вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечних діянь за обставин, викладених у клопотанні прокурора доведено поза розумним сумнівом.

Зокрема, причетність ОСОБА_4 до вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України, підтверджується такими доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_6 , які надані в судовому засіданні. Потерпілий показав, що проживає разом із ОСОБА_4 , який є його братом. Брат зловживає наркотичними засобами, постійно вимагає гроші, завдає тілесних ушкоджень. 25 березня 2025 року вдарив його кулаком в обличчя. 05 квітня 2025 року знову наніс йому тілесні ушкодження без причини, вибив зуби;

- протоколами огляду відеозаписів з бодікамер патрульних поліцейських, які здійснювали виїзд до ОСОБА_6 , з приводу спричинення йому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень від 05.04.2025 та 06.05.2025;

- протоколом огляду аудіозапису виклику ШМД від 09.06.2025;

- протоколом слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_6 від 04.06.2025, в ході якого було відтворено механізм нанесення їй тілесних ушкоджень;

- висновком експерта № 717 від 18.06.2025 судово-медичного експерта відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_6 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої гілки нижньої щелепи з невираженим зміщенням, яке кваліфікується, як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров?я (п.2.2.1.;2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу N?6 МОЗ України від 17.01.1995); закритого скалкового перелому кісток носу з забоєм-гематомою м`яких тканин параназальної ділянки, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу N?6 МОЗ України від 17.01.1995); забійно-рваної рани слизової оболонки нижньої губи, яке кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу N?6 МОЗ України від 17.01.1995) та синців і саден шкіри обличчя, які кваліфікуються, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження (п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу N?6 МОЗ України від 17.01.1995).

- додатковим висновком експерта № 727 від 20.06.2025 відповідно до якого покази потерпілого ОСОБА_6 надані під час проведення слідчого експерименту, загалом не протирічать давності, механізму утворення, локалізації виявлених тілесних ушкоджень;

- висновком експерта №421 від 30.05.2025 судово-медичного експерта відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_6 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: забою м`яких тканин лобної та параназальної ділянок зліва з забійною раною та гематомою м`яких тканин надбрівної ділянки зліва, які утворилися від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, вірогідніше за все від однократної дії травмуючого фактору та які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. (п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995)

- протоколом слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_6 від 12.07.2025, в ході якого було відтворено механізм нанесення їй тілесних ушкоджень;

- додатковим висновком експерта № 871 від 16.07.2025 відповідно до якого покази потерпілого ОСОБА_6 надані під час проведення слідчого експерименту, загалом не протирічать давності, механізму утворення, локалізації виявлених тілесних ушкоджень та іншими доказами в їх сукупності.

Отже, дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази, а також оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечні діяння за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч. 2 ст.125 КК України, які полягають в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідно.

Разом з цим, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 521 від 06 серпня 2025 року «Полтавська філія судово-психіатричних експертиз Держаної установи «Інститут судової МОЗ України» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу, до якого відноситься інкриміновані протиправні діяння, страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді маячного розладу органічного походження, ускладненого психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 в теперішній час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді маячного розладу органічного походження, ускладненого психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, і за своїм психічним станом не зданий усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Частиною 2 ст. 513 КПК України визначено, що визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до вимог ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

При цьому, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які зокрема вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння (п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України).

Частиною 2 ст. 19 КК України передбачено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу»примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним,Кримінально-процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.За рішенням суду застосовуються такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Суд звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 94КК України обрання судом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

За таких обставин, а також враховуючи, що правопорушення пов`язані із насильством, суд вважає, що ОСОБА_4 потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі посиленим наглядом.

Запобіжний захід не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до набрання судовим рішенням законної сили не вбачається. Відповідних клопотань прокурор не заявляв.

Питання щодо речових доказів вирішується відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 503-513 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000151 за ознаками суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України, задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Речові докази:

- носії інформації з технічною фіксацією слідчих та процесуальних дій, документи - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити прокурору, захиснику, законному представнику та особі, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Полтави протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1