Провадження № 1-кс/947/5698/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2026 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000393 від 18.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 240 КК України

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000393 від 18.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 240 КК України.

У клопотанні сторона обвинувачення, з метою збереження речових доказів просить накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, вилученого 14.04.2026 в ході проведення санкціонованого обшуку транспортного засобу- екскаватору навантажувача марки «JCB 3CX SITEMASTER», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_5 .

Прокурор надав заяву в якій просив розглянути клопотання без його участі, вимоги якого просив задовольнити. Представник власника майна та користувач у судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили.

У зв`язку з неявкою учасників процесу, керуючись вимогами ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду такого клопотання за відсутності наведених осіб.

Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

В ході судового розгляду встановлено, що слідчим управління Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000393 від 18.04.2025 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 240 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, працюючи на посаді директора КП «Кодимакомунсервіс» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, організував незаконний видобуток корисних копалин місцевого значення, а саме піску, без отримання спеціального дозволу на користування надрами та інших обов`язкових дозвільних документів, при цьому до незаконної діяльності залучив працівників КП «Кодимакомунсервіс» та інших невстановлених осіб, які за його вказівкою та під його керівництвом здійснювали незаконний видобуток піску із застосуванням спеціальної техніки на земельній ділянці, розташованій поблизу м. Кодима Подільського району Одеської області, в межах географічних координат: 48.133994, 29.106760; 48.117369, 29.099717; 48.114439, 29.112272; 48.124102, 29.119332 та 48.100619,29.091936; 48.102739, 29.099958; 48.098034,29.104906; 48.094766,29.099099, який використовувався у господарській діяльності підприємства, у тому числі під час виконання будівельних робіт, виготовлення дорожніх плит та асфальтобетонного покриття, а також реалізовувався третім особам.

Так, в ході подальшого досудового розслідування, з метою документування незаконної діяльності видобутку корисних копалин, 14.04.2026 у період часу з 16 години 29 хвилин по 16 годину 46 хвилин, проведено санкціонований обшук транспортного засобу- екскаватору навантажувача марки «JCB 3CX SITEMASTER», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_5 , в ході якого виявлено та вилучено : транспортний засіб- екскаватор навантажувач марки «JCB 3CX SITEMASTER», д.н.з. НОМЕР_1 ; ключ від екскаватору навантажувача марки «JCB 3CX SITEMASTER», д.н.з. НОМЕР_1 ; подорожній лист б/н вантажного автомобіля від 14.04.2026.

14.04.2026 слідчим у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та в порядку ст. 110 КПК України винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом у порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до положень ст.170 КПК України майно, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину може бути арештоване на підставі рішення слідчого судді. Арешт майна може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться чи зберігаються в банках або інших фінансових установах. Арешт майна може бути застосований з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

При вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження, досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Долученими до клопотання матеріалами в сукупності в повній мірі підтверджується наявність обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення в рамках кримінального провадження № 0000393 від 18.04.2025 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 240 КК України,за фактом незаконного видобутку корисних копалин місцевого значення, а саме піску, без отримання спеціального дозволу на користування надрами та інших обов`язкових дозвільних документів.

При вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження, досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Із матеріалів клопотання вбачається, що вказаний транспортний засіб екскаватор навантажувач марки «JCB 3CX SITEMASTER», д.н.з. НОМЕР_1 був задіяний у діяльності, пов`язаній із незаконним видобутком корисних копалин загальнодержавного значення, а саме використовувався для транспортування незаконно добутих надр з місця видобутку до місць їх подальшого зберігання та реалізації. Надані стороною обвинувачення докази, зокрема протоколи обшуку, допиту свідків, рапорти з фотоматеріалами, а також інші документи, свідчать про системний характер такої діяльності, що здійснювалася з порушенням встановленого законом порядку користування надрами.

Зазначене, у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження, дає достатні підстави вважати, що використання вказаного транспортного засобу перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 Кримінальний кодекс України, що призвело до заподіяння істотної шкоди довкіллю та інтересам держави.

Крім того, характер і спосіб використання транспортного засобу свідчать про його застосування як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, що відповідно до вимог ст. 170 Кримінальний процесуальний кодекс України обґрунтовує необхідність накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Отже, за стандартом доведення «достатні підстави» слідчий суддя встановив відповідність вилученого транспортного засобу ознакам речового доказу.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту.

Викладене переконує слідчого суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

Так, приймаючи до уваги викладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, даних про необхідність призначення відповідних судових експертиз, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вилучене майно .

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні,

Мета судового контролю полягає в тому, щоб досудове розслідування в кримінальних провадженнях проводилось із дотриманням принципу верховенства права.

У порядку встановленому КПК, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення даного клопотання.

Одночасно слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

Додатково слідчий суддя акцентує, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального правопорушення майно, на яке накладено арешт , буде оглянуто та встановлено, що відпала необхідність в його подальшому арешті, власник такого майна має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, у відповідності до ст.. 174 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, вилученого 14.04.2026 в ході проведення санкціонованого обшуку транспортного засобу- екскаватору навантажувача марки «JCB 3CX SITEMASTER», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_5 , а саме на:

- транспортний засіб- екскаватор навантажувач марки «JCB 3CX SITEMASTER», д.н.з. НОМЕР_1 ;

- ключ від екскаватору навантажувача марки «JCB 3CX SITEMASTER», д.н.з. НОМЕР_1 ;

- подорожній лист б/н вантажного автомобіля від 14.04.2026.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали надіслати прокурору та особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник майна або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1