ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

особи стосовно якої

застосовано примусові

заходи медичного характеру ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 25 грудня 2025 року, якою залишено без задоволення заяву представника установи про зміну застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Чечелівського районного суду м. Дніпра від 25 грудня 2025 року залишено без задоволення заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» про зміну застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи прийняте рішення суд послався на те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, а саме: ч. 1 ст. 121 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. ОСОБА_7 знаходиться на лікуванні в Дніпровській філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» з 24.02.2023 року по теперішній час. Діагноз: Хронічний маячний розлад.

Згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів №1476 від 10.12.2025 року, зокрема у п.26, зазначено, що внаслідок медикаментозної терапії у поєднанні з реабілітаційними заходами, психічний стан пацієнта залишається стабільним, що виражається у спокійній, упорядкованій поведінці, відсутності агресивних, аутоагресивних тенденцій, рівному настрої. Суїцидальних думок чи намірів не має. Психопатоподібних розладів не реєструється. Маячні ідеї збитку залишаються неактуальними для пацієнта. Сформувалась достатня оцінка свого психічного стану, захворювання та усвідомлення необхідності постійного прийому підтримуючого лікування під наглядом лікаря-психіатра. Відповідно до шкали HCR-20v3: ризик насильства у майбутньому помірний, ризик серйозної шкоди помірний, ризик неминучого насильства низький. Налаштований на соціально правильну поведінку в майбутньому. Викладене свідчить про усунення особливої небезпеки для оточуючих.

Разом з тим, суд вислухавши пояснення ОСОБА_7 , дійшов висновку, що критика пацієнта як до свого психічного стану, так і до скоєного суспільно небезпечного діяння, не є сформованою в тій мірі, яка б могла з достатньою ймовірністю забезпечити розуміння необхідності подальшого лікування та прийому підтримуючої терапії, та негативних наслідків, які можуть настати в разі відмови від прийому підтримуючої терапії, а наданий суду висновок комісії лікарів-психіатрів не відповідає фактичним обставинам, які були встановлені під час судового розгляду в частині розуміння протиправності вчиненого, наявності у себе психічного захворювання.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 потребує продовження лікування в умовах психіатричного закладу із суворим наглядом, а переведення останнього для примусового лікування в посиленому порядку є передчасним, а заява задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії МОЗ України» про зміну застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на незаконність судового рішення через невідповідність висновків суду фактичним обставинам. Так захисник вказує, що суд відмовляючи в задоволені заяви установи належним чином не взяв до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів №1476 від 10.12.2025, а саме відомості зазначені в п. 26 цього висновку, та належним чином не спростував доводів висновку.

При цьому, захисник звертає увагу на те що оцінка пояснень ОСОБА_7 в тій частині, що останній не вважає себе хворим та не вбачає необхідності у вживанні будь-яких медичних препаратів, не є питанням компетенції суду, оскільки такий висновок може зробити тільки фаховий лікар-психіатр, зокрема враховуючи і те, що за даною заявою йдеться про зміну примусових заходів з суворим наглядом на заходи з наглядом посиленим.

Також захисник зазначає, що фаховий лікар-психіатр визначив, що психічний стан пацієнта залишається стабільним, що виражається у спокійній, впорядкованій поведінці, відсутності агресивних, аутоагресивних тенденцій, рівному настрої, однак суд вказаних обставин залишив поза увагою, як і того, що у заяві робиться висновок про усунення особливої небезпеки для оточуючих, що узгоджується і з поясненнями ОСОБА_9 .

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні особа, відносно якої розглядається клопотання про зміну застосування примусових заходів медичного характеру та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, з яких вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

За вимогами ч. 4 ст. 94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру чи якщо особа видужала.

Відмовляючи в задоволенні заяви представника ДФ «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» про зміну застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що критика пацієнта як до свого психічного стану, так і до скоєного суспільно небезпечного діяння, не є сформованою в тій мірі, яка б могла з достатньою ймовірністю забезпечити розуміння необхідності подальшого лікування та прийому підтримуючої терапії, та негативних наслідків, які можуть настати в разі відмови від прийому підтримуючої терапії, а наданий суду висновок комісії лікарів-психіатрів не відповідає фактичним обставинам, які були встановлені під час судового розгляду в частині розуміння протиправності вчиненого, наявності у себе психічного захворювання.

На переконання колегії суддів, вказаний висновок суду є законним, обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи, оскільки суд прийняв зазначене рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість зміни застосованих до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Так, з висновку комісії лікарів-психіатрів № 1476 від 10.12.2025 року слідує, що внаслідок медикаментозної терапії у поєднанні з реабілітаційними заходами, психічний стан пацієнта залишається стабільним, що виражається у спокійній, упорядкованій поведінці, відсутності агресивних, аутоагресивних тенденцій, рівному настрої. Суїцидальних думок чи намірів не має. Психопатоподібних розладів не реєструється. Маячні ідеї збитку залишаються неактуальними для пацієнта. Сформувалась достатня оцінка свого психічного стану, захворювання та усвідомлення необхідності постійного прийому підтримуючого лікування під наглядом лікаря-психіатра. Відповідно до шкали HCR-20v3: ризик насильства у майбутньому помірний, ризик серйозної шкоди помірний, ризик неминучого насильства низький. Налаштований на соціально правильну поведінку в майбутньому. Викладене свідчить про усунення особливої небезпеки для оточуючих.

Разом з цим, суд обгрунтовано звернув увагу на те, що ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначав, що він не хворіє і не хворів на психічні хвороби, а просто чекає у лікарні поки закінчиться строк, подальшого лікування не потребує. На сусідку напав через те, що вона крала у нього металобрухт.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про те, що критика ОСОБА_7 як до свого психічного стану, так і до скоєного суспільно небезпечного діяння, не є сформованою в тій мірі, яка б могла з достатньою ймовірністю забезпечити розуміння необхідності подальшого лікування та прийому підтримуючої терапії, та негативних наслідків, які можуть настати в разі відмови від прийому підтримуючої терапії, й пояснення ОСОБА_7 наданиі ним в ході судового розгляду не відповідають висновку комісії лікарів-психіатрів № 1476 від 10.12.2025 року в частині достатньо сформованої оцінки ним свого психічного стану, захворювання та необхідності постійного прийому підтримуючого лікування під наглядом лікаря-психіатра, а також розуміння протиправності вчиненого.

Таким чином, висновок комісії лікарів про усунення суспільної небезпеки останнього для оточуючих є передчасним, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 із суворого нагляду на посилений.

За наведених обставин, відсутні підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника та доводів наведених ним в судовому засіданні, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну захисника захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 25 грудня 2025 року, якою залишено без задоволення заяву представника установи про зміну застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4