ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 631/940/24

провадження № 51-3446 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 29 травня 2025 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лозове Вовчанського району Харківської області, жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. За вироком Нововодолазького районний суд Харківської області від 14 листопада 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 5 ст. 407 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

2. Харківський апеляційний суд ухвалою від 29 травня 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на вирок місцевого суду щодо нього закрив на підставі ч. 2 ст. 403 Кримінального процесуального кодексу України (дала - КПК), оскільки обвинувачений відмовився від своєї апеляційної скарги.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

3. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

4. На обґрунтування свого прохання зазначає, що апеляційний суд у порушення вимог ст. 403 КПК не роз`яснив ОСОБА_7 наслідки відмови від апеляційної скарги у судовому засіданні 29 травня 2025 року, яке відбулося за участю її підзахисного у режимі відеоконференції. Cстверджує, що ОСОБА_7 перед судовим засіданням не мав конфіденційного спілкування зі своїм захисником, що, на думку захисника свідчить про відсутність належної правової допомоги.

5. Заперечень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.

Позиції учасників судового провадження

6. Прокурор заперечував щодо задоволення касаційної скарги.

Мотиви Суду

7. Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

8. Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

9. Статтею 438 КПК визначено підстави для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції, якими є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується положеннями статей 412-414 КПК.

10. Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

11. Частиною 1 ст. 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

12. Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком місцевого суду від 14 листопада 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 5 ст. 407 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

13. Не погодившись із цим вироком, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, на підставі якої, Харківський апеляційний суд, відповідно до ухвал від 27 грудня 2024 року та 03 січня 2025 року, відкрив апеляційне провадження на вирок місцевого суду від 14 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 та призначив його до розгляду на 29 травня 2025 року, про що направив повідомлення учасникам судового розгляду (т. 2 а.п. 229-232).

14. Надалі ОСОБА_7 звернувся із заявою, яку апеляційний суд отримав 08 травня 2025 року, в якій повідомив, що він, користуючись своїм правом, вимушений відмовитися від судового розгляду в апеляційному суді і від апеляції (т. 2 а.п. 242).

15. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд ухвалою від 29 травня 2025 року закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 . У судове засідання ніхто не з`явився, про що секретарем складено відповідну довідку, а тому відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в апеляційному суді не здійснювалося (т. 2 а.п. 248). З огляду на це доводи касаційної скарги захисника в тій частині, що апеляційним судом обвинуваченому, який був присутній в судовому засіданні у режимі відеоконференції, не було роз`яснено наслідки відмови від апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

16. Разом із тим, виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції із додержанням вимог чинного законодавства.

17. Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

18. Під диспозитивністю у доктрині кримінального процесуального права розуміють міру процесуальної свободи сторін кримінального провадження, яка полягає в наданні та забезпеченні можливості вільно, в межах, встановлених кримінальним процесуальним законом, використовувати свої права (як матеріального, так і процесуального характеру) та обирати способи їх здійснення і таким чином активно впливати на хід та результати кримінального провадження.

19. Основним положенням, яке визначає змістове наповнення засади диспозитивності, є свобода сторін кримінального провадження у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених кримінальним процесуальним законом, як це передбачено ч. 1 ст. 26 КПК.

20. Отже, виходячи з положень ч. 6 ст. 22 та ч. 3 ст. 26 КПК, процесуальна активність суду має бути спрямована на створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків та обмежується лише питаннями, вирішення яких було ініційоване сторонами кримінального провадження.

21. Статтею 403 КПК передбачено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Відповідно до ч. 2 цієї статті якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

22. Відмова від апеляційної скарги, зміна і доповнення до апеляційної скарги під час апеляційного провадження є продовженням реалізації особою принципу диспозитивності під час апеляційного розгляду і зумовлене правовою позицією сторони. При цьому в основі відмови від апеляційної скарги лежать зміни, що відбулися у внутрішньому переконанні особи, стосовно змісту та обсягу оскарження рішення суду першої інстанції. Відмова від апеляційної скарги свідчить про те, що особа доходить висновку про недоцільність оскарження вироку чи ухвали суду і повністю її спростовує та відмовляється.

23. У своїй заяві ОСОБА_7 зазначив, що він вимушений відмовитися від апеляційного розгляду і від апеляції (т. 2 а.п. 242). При цьому із матеріалів провадження вбачається, що на час розгляду провадження у суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 перебував під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

24. Частиною 4 ст. 401 КПК передбачено, що апеляційний суд наділений правом визнати участь у судовому засіданні обвинуваченого обов`язковою. Однак суд апеляційної інстанції цього не зробив і не з`ясував у ОСОБА_7 чи є добровільною його заява про відмову від апеляційної скарги та чи розуміє він наслідки такої відмови, про що правильно зазначає у касаційній скарзі захисник.

25. З огляду на зазначене, вказівка у заяві про відмову від апеляційної скарги ОСОБА_7 на те, що він вимушений відмовитися від неї, викликає обґрунтований сумнів у тому, що обвинувачений із власної волі, усвідомлено та, розуміючи правові наслідки, подав до суду заяву про відмову від апеляційної скарги.

26. Також поза увагою апеляційного суду залишилася і заява прокурора про забезпечення його участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 29 травня 2025 року у режимі відеоконференції (т. 2 а.п. 246).

27. Таким чином, постановляючи ухвалу від 29 травня 2025 року, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про можливість закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок суду першої інстанції щодо нього.

28. У зв`язку з цим ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

29. Отже, Суд убачає, що під час розгляду кримінального правопорушення судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування такого рішення з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

30. Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене та постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 29 травня 2025 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3