Номер провадження: 11-сс/813/1085/26
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу прокурора відділу Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах управління) Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000393 від 18.04.2025 року,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів проти довкілля СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000393 від 18.04.2025 року відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 240 КК України.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 12 червня 2026 року, включно, в межах строку досудового розслідування, із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя послався на відомості про особу підозрюваного ОСОБА_7 та дійшов до висновку про те, що міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде занадто суворою для підозрюваного та не виправданою для кримінального провадження, зокрема для запобігання ризикам, встановленим у судовому засіданні.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, прокурор відділу Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах управління) Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу незаконною і необґрунтованою та посилається на наступне:

-слідчий суддя не взяв до уваги вагомість ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України;

-застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не забезпечить належним чином виконання покладених на нього обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України;

-у власності підозрюваного перебуває транспортний засіб «УАЗ» 1990 року випуску, відтак застава 300 розмірів прожиткового мінімуму є значною та достатньою для забезпечення виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

На підставі викладено прокурор просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити в повному обсязі та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, із визначенням розміру застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 998 400 грн.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали за клопотанням слідчого та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, а саме: незаконне видобування корисних копалин місцевого значення у значному розмірі, вчинене службовою особою з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб.

Апеляційний суд зазначає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме:

- рапортом оперуповноваженого УСР в Одеській області ДСР НП України;

- протоколом огляду від 20.11.2025 відкритої ділянки місцевості , розташованої за межами населеного пункту Кодима Роздільнянського району Одеської області за географічними координатами 48.05542271, 29.05543725, що свідчить про проведення робіт на кар`єрі з метою видобування корисної копалини, згідно якого об`єм земляних робіт (виїмки корисної копалини) складає 246 м3 (метри кубічні).

- технічним звітом з топографо-геодезичного вишукування земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська обл.. Подільський район, поблизу м. Кодима за географічними координатами : 48.05544142, 29.05545423, згідно якого об`єм земляних робіт (виїмки корисної копалини) складає 235 м3 (метри кубічні).

- протоколом огляду від 25.12.2025 щодо фіксування місця розташування кар`єру з видобутку корисної копалини місцевого значення піску;

- висновком гемологічного експертно-лабораторного дослідження №71000-4/2701/26-1, проведеного Державним гемологічним центром України, відібрані зразки проб сипучої суміші за своїми ідентифікаційними ознаками ідентифіковані як пісок, який є корисною копалиною, і зважаючи на значну кількість домішок, є корисною копалиною місцевого значення;

- відповіддю Державної служби геології та надр України від 06.01.2026 щодо відсутності дозволів на спеціальне користування надрами на земельні ділянки у КП «Кодимакомунсервіс» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, розташовані за межами м. Кодима Подільського району Одеської області, а саме в межах географічних координат: 48.100619, 29.091936; 48.102739, 29.099958; 48.098034, 29.104906; 48.094766, 29.099099 та 48.133994, 29.106760; 48.117369, 29.099717; 48.114439, 29.112272; 48.124102, 29.119332;

- протоколами про результати зняття інформації з електронних комунікаційних мереж відносно ОСОБА_10 щодо його незаконної діяльності пов`язаної з незаконним видобутком корисної копалини місцевого значення -піску та надання вказівок на видобування піску на кар`єрі , під контролем ОСОБА_11 підлеглим працівникам ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_7 ;

- протоколом про результати проведення візуального спостереження за місцем ;

- висновком судової експертизи за спеціальністю 12.1 «Визначення вартості машин, обладнання, сировини та споживчих товарів», згідно якої ринкова вартість піску складає 109 427,50 гривень.

- розрахунком збитків заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами від 16.03.2026;

- розрахунком збитків заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами від 01.04.2026;

- допитами свідків та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

В апеляційній скарзі, як на підстави необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилається на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини.

Так, дійсно, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Разом з цим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Як вбачається з клопотання слідчого та апеляційної скарги прокурора, досудове розслідування передбачає проведення великого обсягу слідчих дій, пов`язаних з встановленням місцезнаходження та вилучення відповідних документів, які можуть містити відомості про незаконний видобуток корисних копалин та подальшу їх реалізацію, що під час проведення обшуків органом досудового розслідування виявлені не були, а тому є вірогідність того, що підозрюваний має можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження (п.2 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Також сторона обвинувачення в клопотанні про застосування запобіжного заходу посилається на існування ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливого незаконного впливу на експертів та інших підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні.

При цьому апеляційний суд констатує, що прокурор у своїй апеляційній скарзі не навів обґрунтованих доводів про те, що ОСОБА_7 намагався знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, впливати на свідків, експертів чи інших підозрюваних чи має намір вчинити такі дії, відтак вказані ризики колегія суддів вважає мінімальними.

Також слідчий суддя вважав недоведеним існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КК України, оскільки він не знайшов свого підтвердження в матеріалах клопотання з огляду на те, що стороною обвинувачення не зазначено яким саме чином підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню.

Також, слідчий суддя обґрунтовано відхилив посилання сторони обвинувачення на існування в рамках даного кримінального провадження ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді того, що підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що він раніше не судимий.

Водночас, при встановленні наявності ризиків, необхідністю запобігти яким може обґрунтовуватися обрання підозрюваній особі запобіжного заходу, необхідно виходити із загальних тверджень про наявність певного ризику, передбаченого тим чи іншим пунктом ч. 1 ст. 177 КПК, а існування кожного визнаного ризику має підтверджуватися конкретними фактами, наявність яких має бути переконливо продемонстрована. Зокрема, такий висновок вбачається зі змісту п. п. 85, 86 рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30.01.2018, в якому суд вказав, що «До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого», «…. Аргументи на користь чи проти звільнення не повинні бути «загальними та абстрактними». Якщо законодавство передбачає презумпцію щодо факторів, які стосуються підстав продовження тримання під вартою, то існування конкретних фактів, що переважають принцип поваги до особистої свободи, має бути переконливо продемонстровано».

При цьому, оцінюючи кожен факт, викладений на підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків, необхідно оцінювати його у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК. Вказане вбачається не лише зі змісту відповідної норми, але й практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено: «… Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що з моменту застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, останній належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки та не намагався переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

При цьому, ОСОБА_7 добровільно з`явився за викликом до слідчого судді для розгляду клопотання слідчого та до Одеського апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги прокурора.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Так, ОСОБА_7 має місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працевлаштований на посаді водія в КП «Кодимакомунсервіс», одружений, раніше не судимий.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, апеляційний суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Під час апеляційного розгляду прокурор не довів та не обґрунтував, чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .

При цьому, апеляційний суд, оцінюючи вірогідність наявності ризиків, на які посилався прокурор, з сукупністю з доводами слідчого, прийшов до переконання, що доводи, наведені прокурором під час апеляційного розгляду, є по суті припущеннями, які не ґрунтуються на певних фактах чи обставинах.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що застосований до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, являється необхідним та достатнім в даному випадку для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею на підставі повного та всебічного дослідження обставин провадження та, відповідно до приписів кримінального процесуального закону зроблений висновок про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах управління) Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2026 року, якою до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000393 від 18.04.2025 року, застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 12 червня 2026 року, включно, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3