УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 447/2763/25

провадження № 51-299 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року,

установив:

Слідчий суддя Миколаївського районного суду Львівської області ухвалою від 30 жовтня 2025 року частково задовольнив скаргу ОСОБА_4 та зобов`язав відповідальних осіб Миколаївського ВП Стрийського РУП ГУНП України у Львівській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) на підставі заяви останнього про вчинення злочину.

Суддя Львівського апеляційного суду ухвалою від 22 грудня 2025 року на підставі частини четвертої статті 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовив ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на вказану ухвалу слідчого судді.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 не погоджується з вказаним рішенням апеляційного суду. Стверджує, що судом апеляційної інстанції розглянуто невідому апеляційну скаргу, оскільки: «не існує апеляційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року, а існує апеляційна скарга справа 447/2763/25 провадження № 1-кс/447/4813/25 на ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_5 від 30 жовтня 2025 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_4 …». Вказує, що в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду не зазначено секретаря судового засідання. Крім того, ОСОБА_4 у касаційній скарзі ставить під сумнів посилання суду апеляційної інстанції на частину другу статті 309 КПК. Вважає, що зазначена ухвала слідчого судді не про зобов`язання уповноважених осіб внести відомості до ЄРДР, а про зобов`язання начальника Миколаївського ВП Стрийського РУП ГУНП у Львівській області внести відомості до ЄРДР. Також, стверджує, що оскаржувана ухвала апеляційного суду не підписана суддею та не проголошена. Посилається на порушення судом апеляційної інстанції положень статті 419 КПК.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до пункту другого частини другої статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

У статті 310 КПК визначено, що оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.

При цьому згідно з частиною третьою статті 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

У частині першій статті309 КПК визначено конкретний перелік ухвал слідчого судді під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Згідно з вимогами частини 3 статті 307 КПК, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Водночас Конституційний Суд України своїм рішенням від 17 червня 2020 року № 4- р (ІІ)/2020 визнав неконституційним положення частини третьої статті 307 КПК в частині заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.

Зі змісту вказаного рішення Конституційного Суду України вбачається, що воно ухвалене з метою забезпечення конституційного права на судовий захист особи, яка звертається до уповноважених державних органів із заявою, повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, Конституційний Суд України зазначив про те, що судовий захист стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення, має бути забезпечений під час розгляду цього питання хоча б у двох судових інстанціях.

Виходячи з аналізу положень цього рішення Конституційного Суду України, апеляційному оскарженню підлягає ухвала слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення особи про кримінальне правопорушення, а не ухвала слідчого судді про задоволення такої скарги.

З урахуванням викладеного, в аспекті положень статей 307, 309 КПК указана вище ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Апеляційний суд, встановивши, що ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року частково задоволено скаргу та зобов`язано відповідальних осіб внести відомості до ЄРДР, дійшов правильного висновку, що вона не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, тому обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі положень частини четвертої статті 399 КПК, з чим погоджується і Суд.

Доводи касаційної скарги про те, що в ухвалі апеляційного суду не зазначено номер провадження, присвоєного в суді першої інстанції, тоді як у поданій апеляції цей номер було зазначено, не можуть бути підставою для висновку про відсутність відповідної скарги і не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не впливає на законність ухваленого рішення.

Посилання скаржника на те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду не була проголошена та постановлена без участі секретаря судового засідання, є безпідставними. Так, відповідно до статті 399 КПК питання про відмову у відкритті апеляційного провадження вирішується суддею-доповідачем одноособово, без виклику учасників провадження. При цьому участь секретаря судового засідання при постановленні цієї ухвали кримінальним процесуальним законом не передбачена.

Що стосується доводів касаційної скарги скаржника про те, що вказана ухвала апеляційного суду не підписана суддею, то Суд вважає за необхідне вказати таке.

Так, як видно з копії ухвали Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року, яку додано до касаційної скарги, її виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду та засвідчено помічником судді.

Відповідно до розділу XI пункту 9 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року), копія судового рішення (документу) засвідчується відміткою "Згідно з оригіналом" (без лапок). У разі засвідчення з оригіналу електронного документу, збереженого в АСДС, проставляється відмітка "Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду". На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка "Копія". На копії документа зазначається найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені і прізвища, дати засвідчення копії. Відмітка про засвідчення розміщується нижче реквізиту документа "Підпис". Копія документа скріплюється відповідною печаткою суду.

Отже, копія оскаржуваної ухвали апеляційного суду завірена належним чином, а відсутність підпису судді на копії цієї ухвали, виготовленої з автоматизованої системи документообігу суду, не свідчить про те, що такого рішення не існує.

Суддя апеляційної інстанції обґрунтував відмову у відкритті апеляційного провадження, посилаючись на вимоги КПК.

Підстав для висновку про істотні порушення вимог КПК, які б тягнули скасування оскаржуваної ухвали, Суд не встановив.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що обґрунтовані підстави для задоволення касаційної скарги касатора відсутні, а тому у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись пунктом другим частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3