Номер провадження: 11-кп/813/885/26
Справа № 498/2157/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Великомихайлівського районного суду Одеської обл. від 29.04.2025 у к/п № 0000058 від 17.10.2024 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бендери респ. Молдови, громадянина респ. Молдови, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначене йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 10 346,70 грн.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Роздільнянського райсуду Одеської обл. від 13.11.2024 на тимчасово вилучене майно.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, на початку жовтня 2024 року ОСОБА_7 , діючи умисно, незаконно, не маючи спеціального дозволу, на присадибній ділянці домоволодіння по АДРЕСА_2 , в якому він проживає, помітив дикоростучі рослини коноплі, після чого у ОСОБА_7 виник умисел на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 зірвав невстановлену досудовим розслідування кількість самосійних рослин коноплі, таким чином незаконно придбав наркотичний засіб.

У подальшому ОСОБА_7 переніс рослини коноплі до сільськогосподарської споруди та житлового будинку за місцем свого проживання, після чого відділив листя рослини коноплі від стебел та висушив рослинну масу, таким чином незаконно виготовив та незаконно зберігав без мети збуту наркотичний засіб до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції під час обшуку.

Так, 05.11.2024 в період часу з 08:35 год по 11:20 год, під час проведення санкціонованого обшуку території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке перебуває у фактичному володінні ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено чотири гілки рослинного походження сіро-зеленого кольору у напів висушеному стані зовні схожої на рослину коноплі, три паперових згортки з подрібленою речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору у висушеному стані, одна скляна ємність з подрібленою речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору у висушеному стані, яка є наркотичним засобом, обіг якого обмежено канабісом, масою в перерахунку на висушену речовину 18,08 г.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , не погодилась з оскаржуваним вироком в частині призначеного судом 1-ої інстанції покарання, зокрема його невідповідності ступеню тяжкості кримінального проступку та особі обвинуваченого.

Захисник зауважила, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, має позитивні характеристики з місця проживання, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, під час розгляду справи не встановлені обставини, які обтяжують покарання. Разом з тим, суд 1-ої інстанції не врахував вказаних обставин та призначив найсуворіший вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 309 КК України.

За таких обставин захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, водночас прокурор ОСОБА_6 заперечувала щодо її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, ретельно перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваного вироку суду 1-ої інстанції свідчить про те, що він вказаним вимогам відповідає не в повному обсязі з огляду на таке.

Мотивуючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, суд 1-ої інстанції, враховуючи позицію обвинуваченого, який свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав в повному обсязі тапідтвердив фактичні обставини справи, пояснивши, що на присадибній ділянці свого будинку він назбирав рослини коноплі, висушив, подрібнив та курив їх, так як у нього дуже болять коліна, і ліки не допомагають, щиро кається, з врахуванням приписів ч. 3 ст. 349 КПК України та оскільки показання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідають фактичним обставинам, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, зміст цих обставин вказаними особами розуміється правильно, сумнівів стосовно добровільності та істинності їх позиції немає, суд 1-ої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів стосовно цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням документів, що характеризують особу обвинуваченого.

Враховуючи те, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, а також кваліфікація його дій не оспорюється, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що суд 1-ої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне виготовлення, придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Водночас, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи сторони захисту в частині призначеного ОСОБА_7 покарання з огляду на таке.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В контексті зазначеного, апеляційний суд враховує, що відповідно до абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначення особі, визнаній винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, відповідного покарання, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, відноситься до дискреційних повноважень суду.

Поняття судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому законом, обирати між альтернативами за своїм внутрішнім переконанням відповідно до вимог кримінального процесуального закону, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Окрім того, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ККС у складі ВС від 15.08.2023 у справі №295/424/21, процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Положення ч. 1 ст. 66 КК України містять перелік обставин, які пом`якшують покарання, при цьому визначений перелік не є вичерпним та ч. 2 цієї статті надає суду право визнати такими, що пом`якшують покарання інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті.

Натомість ч. 1 ст. 67 КК України визначає обставини, які обтяжують покарання та вказаний перелік є вичерпний, що закріплено в ч. 3 цієї статті, відповідно до якої при призначенні покарання суд не може визнати такими, що його обтяжують, обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті.

За обставинами цієї справи суд 1-ої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК Україниу виді обмеження волі строком на 1 рік. При цьому суд 1-ої інстанції врахував обставини цього к/п, характеристики особи обвинуваченого та наявність обставини, що пом`якшує покарання.

Апеляційний суд звертає увагу, що санкція ч. 1 ст. 309 КК України є альтернативною та передбачає декілька видів покарання, а саме штраф від 1000 до 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до 2 років, або пробаційний нагляд на строк до 5 років, або обмеження волі на той самий строк.

Отже, обмеження волі є найсуворішим видом покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Згідно із ч. 1 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Разом з тим, на переконання апеляційного суду, суд 1-ої інстанції належним чином не вмотивував свій висновок про призначення ОСОБА_7 покарання саме у виді обмеження волі.

За обставинами цього к/п наркотичний засіб, обіг якого обмежений канабіс у висушеному вигляді 18,08 грамів був знайдений та вилучений за місцем проживання ОСОБА_7 , який на подвір`ї будинку, в якому він проживає, зірвав невстановленому кількість самосійних (дикоростучих) рослин коноплі та перемістив їх до свого будинку, після чого висушив їх та зберігав в тому ж будинку. Вказані обставини викладені в обвинувальному акті та не оспорювались в процесі розгляду справи.

Обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою провину та щиро розкаявся у вчиненому, що є пом`якшуючою обставиною, передбаченою п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, раніше в силу ст. 89 КК не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, обтяжуючі обставини в к/п не встановлені, при цьому як пояснив обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційному суду на теперішній час він працевлаштований та його щомісячний дохід складає приблизно 15 000 грн, що в сукупності на переконання апеляційного суду свідчить про те, що обвинувачений не становить підвищеної небезпеки для суспільства та не потребує постійного нагляду, а покарання у виді мінімального штрафу буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що доводи захисника знайшли своє підтвердження, а тому вирок суду 1-ої інстанції слід змінити, в частині призначеного покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно із ч. 1 ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 зміні, в частині призначеного йому покарання.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 414, 419, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Великомихайлівського районного суду Одеської обл. від 29.04.2025, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4