Номер провадження: 11-сс/813/964/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 ,про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.04.2026 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 239, ч. 2 ст. 364-1 КК України, та застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді застави в кримінальному провадженні № 0000045 від 25.07.2023 року,

установив:

Оскаржуваною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000045 від 25.07.2023 року відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 905 (дев`ятсот п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 3 011 840 (три мільйони одинадцять тисяч вісімсот сорок) гривень, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя послався на обставини ймовірного вчинення підозрюваним ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, встановлені в судовому засіданні обставини щодо існування ризиків переховування підозрюваного та можливого знищення ним речових доказів, характеризуючі дані підозрюваного, який: достеменно знав про обставини розслідування кримінального провадження та не переховувався від органу досудового розслідування, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має постійне місце проживання та місце роботи, що свідчить про те, що він має постійний дохід, у зв`язку з чим дійшов до висновку про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному випадку є недоцільним та прийшов до переконання про можливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, шляхом застосування запобіжного заходу до нього у вигляді застави.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянтом порушене питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, яке обґрунтовує тим, що оскаржена ухвала була надіслана йому о 17:15 год. 08.04.2026.

Окрім цього, у ОСОБА_8 змінився захисник ОСОБА_10 , оскільки у ОСОБА_11 , станом на день подання цієї скарги, виникли обставини несумісності відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", у зв`язку з долученням до служби у лавах Сил Оборони України.

У зв`язку з цим, захисник ОСОБА_10 отримав змогу ознайомитись із змістом ухвали лише 10.04.2026.

Захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне орскарження і просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку про те, що клопотання про поновлення строку не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 8) ч.2 ст.129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.

За змістом статті 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені, зокрема законом, проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

Так, відповідно до вимог ст. 395 КПК апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді застави відповідно до п. 5-1) ч.1 статті 309 КПК України, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Однак поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним. Зокрема, з системного аналізу ст. ст. 117, 138, п. 1 ч. 1 ст. 232, п. 1 ч. 1 ст. 336, ч. 3 ст. 400 КПК слідує, що під поважними причинами пропуску звернення до суду слід розуміти лише ті обставини, які не залежали від волі особи і об`єктивно перешкоджали чи унеможливлювали своєчасне її звернення до суду у встановлений КПК строк. Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 13.07.2017 по справі № 5-117кс(15)17.

Тож можливість поновити строк на апеляційне оскарження кримінальний процесуальний закон пов`язує з тим, чи обставини, унаслідок яких скаргу подано несвоєчасно, залежали від волі ініціатора перегляду і чи пов`язані вони з дійсно істотними перешкодами/труднощами, що унеможливили або ускладнили своєчасне звернення в суд.

Зі змісту матеріалів кримінального провадження убачається, що оскаржена ухвала постановлена слідчим суддею у судовому засіданні 01 квітня 2026 року за участі сторін кримінального провадження, тобто для захисника та підозрюваного строк для апеляційного оскарження почав обчислюватись відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України (з дня оголошення вказаної ухвали).

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, копія ухвали була направлена адвокату ОСОБА_12 на його електронну адресу 08 квітня 2026 року (а.с. 26 т. 2).

Захисник ОСОБА_7 посилається на те, що у ОСОБА_11 , станом на день подання цієї скарги, виникли обставини несумісності відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", у зв`язку з долученням до служби у лавах Сил Оборони України.

Як убачається з Єдиного реєстру адвокатів України, право адвоката ОСОБА_12 (свідоцтво № 3395/10) на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.1 ч.1 ст.31 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з 17.04.2026 на підставі заяви від 17.04.2026 року.

Відтак, твердження адвоката ОСОБА_7 про те, що на день подання апеляційної скарги, яка була подана 14 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд», у адвоката ОСОБА_12 виникли обставини несумісності відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не заслуговують на увагу.

Більш того, варто зазначити, що договір про надання правничої допомоги №31/03 ОСОБА_8 уклав 31.03.2026 року з Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "САЛКОМ", в вкладі якого також здійснює свою адвокатську діяльність адвокат ОСОБА_7 .

Будь-яких переконливих доводів щодо поважності пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді районного суду, в клопотанні не наведено та в судовому засіданні апеляційного суду апелянтом не надано.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка згідно ст.17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовується як джерело права.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року усправі «Устименко проти України» суд зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У справі «Індепендент ньюс енд медіа» та «Індепендент ньюспейперс» проти Ірландії», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що юридична визначеність передбачає повагу до принципу, що є принципом остаточності рішень. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру. В апеляційній скарзі та клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження такі обставини значного та непереборного характеру апелянтом не наведені і необґрунтовані відповідними правовими нормами Кримінального процесуального Закону України.

З урахуванням наведеного апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про наявність поважних причин поважності пропуску строку на оскарження ухвали свідчого судді, оскільки вони не підтверджуються жодним доказом та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 117, 376, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.04.2026 року відмовити.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду, протягом трьох місяців з дня її постановлення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4