Провадження № 1-кп/643/259/26
Справа № 643/6993/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001463 від 19.04.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, офіційно не працевлаштований, не має зареєстрованого місця проживання, до затримання фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: згідно з вироком Московського районного суду міста Харкова від 04.02.2022 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, до штрафу в розмірі 17000,00 грн.; ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 21.02.2024 замінено покарання у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн., призначене згідно з вироком Московського районного суду міста Харкова від 04.02.2022, на покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин; згідно з вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 02.10.2024 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і 6 місяців з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України; вироком Харківського апеляційного суду від 13.08.2025 вирок Фрунзенського районного суду міста Харкова від 02.10.2024 в частині призначеного покарання скасований, ухвалений новий вирок, згідно з яким призначено ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання у виді 240 годин громадських робіт, визначеного ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 21.02.2024, якою змінено призначене покарання за вироком Московського районного суду міста Харкова від 04.02.2022 за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн. на 240 годин громадських робіт, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 30 днів

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України

ВСТАНОВИВ

Обвинувачення, визнане судом доведеним

11.04.2024 приблизно о 12-00 год., більш точний час не встановлений, ОСОБА_4 (обвинувачений) знаходився за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, буд. 86/137 разом з раніше знайомим йому ОСОБА_5 (потерпілий). Під час спілкування з потерпілим у ОСОБА_4 виник злочинний прямий умисел, направлений на заволодіння мобільним телефоном, що належить ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою. Надалі ОСОБА_4 під приводом надання мобільного телефону для користування вирішив попросити у ОСОБА_5 мобільний телефон, який йому належить. Після цього ОСОБА_4 , будучи впевненим у беззастережній довірі до себе зі сторони ОСОБА_5 , знаючи, що у нього у володінні є мобільний телефон, діючи умисно, повторно, з прямим злочинним умислом, направленим на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілого, переслідуючи при цьому корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з метою незаконного збагачення, попрохав надати йому вказаний мобільний телефон нібито для тимчасового користування.

У свою чергу ОСОБА_5 , довіряючи ОСОБА_4 та не підозрюючи про злочинні наміри з його сторони, погодився на пропозицію останнього і добровільно надав йому свій мобільний телефон ТМ РОСО С65, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 , оперативна пам`ять 8 GB, вбудована пам`ять 256 GB, чорного кольору, вартістю згідно з висновком експерта № 3887 від 17.05.2024 6164,55 грн.

Взявши вищевказаний мобільний телефон, ОСОБА_4 , реалізуючи злочинний протиправний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою та не маючи намірів щодо повернення мобільного телефону, що належить ОСОБА_5 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник і розпорядився вищевказаним мобільним телефоном на власний розсуд, чим довів свій злочинний намір до кінця та обернув викрадений мобільний телефон на власну користь.

В результаті вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_5 на суму 6164,55 грн.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище. Підтвердив вчинення ним вищезазначеного злочину за обставин, вказаних вище, надавши відповідні пояснення. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно вказані час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Показав, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження і не заперечує висновки експертизи та інші докази, зібрані в ході досудового розслідування. Також пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось. Зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності. Зазначив, що не має претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, оскільки мобільний телефон йому було повернуто.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи та позицію обвинуваченого, суд дійшов висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинуваченого від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Зважаючи на наведене, визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаного вище кримінального правопорушення та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Призначення покарання

Дані про особу обвинуваченого

Обвинувачений офіційно не працевлаштований, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

У судовому засіданні обвинувачений висловив жаль з приводу вчинення ним кримінального правопорушення та зазначив на своєму щирому розкаянні.

У обвинувальному акті зазначено, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Ураховуючи наведене, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд у відповідності до вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України визнає його щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).

Мотиви призначення покарання

Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання за вчинення вказаного вище кримінального правопорушення у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Остаточне покарання просив визначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного згідно з даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним згідно з вироком Харківського апеляційного суду від 13.08.2025.

Обвинувачений у судовому засіданні зазначив, що погоджується з думкою прокурора щодо виду та міри покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання, засади диспозитивності кримінального провадження та позицію його учасників, і призначає покарання у межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Відповідно до вироку Харківського апеляційного суду від 13.08.2025, ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке мало місце 18.02.2024, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання у виді 240 годин громадських робіт, визначеного ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 21.02.2024, якою змінено призначене покарання за вироком Московського районного суду міста Харкова від 04.02.2022 за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн. на 240 годин громадських робіт, та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 30 днів. Строк відбування покарання ОСОБА_4 розраховано з дня фактичного затримання обвинуваченого в порядку виконання даного вироку.

Кримінальне правопорушення, за вчинення якого обвинувачений засуджується згідно з даним вироком, вчинене до ухвалення вироку Харківського апеляційного суду від 13.08.2025.

За таких обставин остаточне покарання ОСОБА_4 суд визначає на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного згідно з даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним згідно з вироком Харківського апеляційного суду від 13.08.2025, та зараховує в строк остаточного покарання за цим вироком покарання, відбуте за вироком Харківського апеляційного суду від 13.08.2025.

Щодо інших питань

Запобіжний захід щодо обвинуваченого в даному кримінальному провадженні не обирався.

Питання про процесуальні витрати в розмірі 3786,40 грн., пов`язані з проведенням експертизи, суд вирішує у відповідності до ст. 124 КПК України.

Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України

УХВАЛИВ

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, призначеного згідно з даним вироком, більш суворим покаранням у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 30 (тридцять) днів, призначеним згідно з вироком Харківського апеляційного суду від 13.08.2025, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 30 (тридцять) днів.

В строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_4 згідно з даним вироком, зарахувати покарання, відбуте згідно з вироком Харківського апеляційного суду від 13.08.2025, починаючи з моменту фактично затримання ОСОБА_4 на виконання вироку Харківського апеляційного суду від 13.08.2025.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи в розмірі 3786,40 грн. (три тисячі сімсот вісімдесят шість гривень сорок копійок).

Речовий доказ, а саме мобільний телефон ТМ РОСО С65, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 , оперативна пам`ять 8 GB, вбудована пам`ять 256 GB, чорного кольору, переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 вважати повернутим законному володільцю.

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Для ОСОБА_4 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1