Справа № 309/3795/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/92/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Вишково, Хустського району, Закарпатської області, мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з неповною середньою освітою, не одруженої, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_6 визнаноти винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України, і призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 3 (три) роки з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 03 вересня 2025 року.

Вирішено питання речових доказів, арештованого майна та запобіжного заходу.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з особою, матеірали відносно якої виділено в кореме провадження, з метою незаконного переправлення громадян України через державний кордон України, у період воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, сприяла незаконному переправленню через державний кордон України громадян ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , яким в умовах правового режиму воєнного стану заборонено виїзд за межі території України та які мали намір виїхати за межі України шляхом незаконного перетину державного кордону України, поза межами пунктів пропуску за наступних обставин.

Так, 02.09.2025 ОСОБА_6 , під час спілкування по мобільному телефону з невстановленою досудовим слідством особою, останній було запропоновано провести з селища Вишково до державного кордону України з Румунією, громадян України, для подальшого, незаконного перетину ними кордону, за що вона отримає винагороду в розмірі 2000 доларів США, на що ОСОБА_6 погодилася.

03.09.2025 близько 04:00 год, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з особою, матеірали відносно якої виділено в окреме провадження, у закинутому будинку без номера, розташованому на АДРЕСА_1 , зустрілася з громадянами України ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яких до вказаного місця було доставлено особою, матеірали відносно якої виділено в окреме провадження.

У подальшому, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів надала вказівку вищевказаним громадянам України, яким в умовах правового режиму воєнного стану заборонено виїзд за межі території України, а саме України ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 слідувати за нею у напряму державного кордону України поза пунктами пропуску, отримуючи додаткові відомості про напрямок руху від невстановленої досудовим розслідуванням особи по мобільному телефону.

У подальшому ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_6 , 03.09.2025 біля 05:00 год, прямуючи до державного кордону України з республікою Румунія, для його подальшого незаконного перетину, на відстані 800 м у напрямку 204 прикордонного знаку, на околиці селища Вишково, Хустського району, були затримані працівниками Державної прикордонної служби України.

Таким чином, ОСОБА_6 здійснила незаконне переправлення осіб через державний кордон України, сприяла його вчиненню порадами, вказівками, вчинене, щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, тим самим вчинивши дії, передбачені частиною 3 статті 332 КК України.

На вказаний вирок захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить вирок Хустського районного суду від 09 грудня 2025 року щодо ОСОБА_6 змінити. Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.332 КК України, у вигляді позбавлення волі, звільнивши її від його відбування з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст.75 ККУ на три роки.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що за час проведення досудового слідства ОСОБА_6 багаторазово пожалкувала про скоєне нею кримінальне правопорушення та у скоєному проявила щиросердне розкаяння. Не взято судом до уваги той факт, що ОСОБА_6 раніше несудима, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває та має на самостійному утриманні троє дітей. З урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин, на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особистість підсудного, наявності пом`якшуючих обставин покарання та відсутності обтяжуючих, суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69, 75 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, виступ прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 не дотримано у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації її дій є вірною та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке, згідно положення ст. 12 КК України, є тяжким злочином, вчиненим в умовах воєнного стану, зазначив характеризуючі дані на обвинувачену, яка раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, на обліках у психо-, наркологічному диспансерах не перебуває, не одружена, має на утриманні трьох малолітніх дітей. Обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття обвинуваченої та сприяння розкриттю злочину. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , є вчинення злочину в умовах воєнного стану.

Відповідно до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як вбачається із матеріалів справи, обвинувачена ОСОБА_6 вину у вчиненому визнала повністю, розкаялась у вчиненому, сприяла розкриттю злочину, має на утримання трьох малолітніх дітей що, на думку колегії суддів, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, на що в свою чергу не звернув увагу суд першої інстанції та належним чином не оцінив дані обставини. На переконання колегії суддів, за таких обставин до обвинуваченої ОСОБА_6 можливо застосувати положення ст.69 КК України, пом`якшивши покарання за ч. 3 ст. 332 КК України, призначене судом першої інстанції, до 4 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади , пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських

функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк три (три) роки з конфіскацією майна.

Таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення та запобігання вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 нових злочинів у даний час, не є занадто суворим та відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

У відповідності вимог п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 слід задоволити частково. Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 332 КК України слід змінити в частині призначеного покарання. ОСОБА_6 вважати засудженою за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк три (три) роки з конфіскацією майна. У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 408,409, 413, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 332 КК України змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_6 вважати засудженою за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк три (три) роки з конфіскацією майна.

У решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою - у той самий строк з дня отримання копії такого рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4