Провадження № 1-кп/344/731/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілого: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що народився у місті Нова Каховка Херсонської області, місцем тимчасового перебування якого є мотель «Жокей», що за адресою: АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, непрацюючий, неодружений, РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше судимий:

20.12.2023 року Івано-Франківським апеляційним судом за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;

08.07.2025 року Богородчанським районним судом Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно та в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, ОСОБА_5 , маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний корисливий злочин при наступних обставинах.

02.12.2025 року близько 12 години 10 хвилин ОСОБА_5 перебував на паркувальній зоні для велосипедів, що за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 23.

Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_5 побачив велосипед чорного кольору з вставками червоного кольору марки «КТМ» із додатковим дитячим сидінням та рулем, який був пристебнутий до металевих перил та належить ОСОБА_4 , після чого, в ОСОБА_5 виник протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна з метою незаконного збагачення.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, у період дії на території України воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовженого відповідно до Указу Президента України від 20.10.2025 року №793/2025, затвердженим Законом України від 21.10.2025 року №4643-IX діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з метою незаконного збагачення, вважаючи, що за його діями ніхто з осіб, які б могли усвідомлювати факт протиправного заволодіння майном, не спостерігає, за допомогою ріжучого предмета перекусив велосипедний трос, після чого таємно викрав велосипед чорного кольору з вставками червоного кольору марки «КТМ» та додаткове дитяче сидіння з рулем.

В подальшому, ОСОБА_5 покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та надав суду показання, що дійсно за обставин зазначених в обвинувальному акті, він, перебуваючи на паркувальній зоні для велосипедів, що за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 23, за допомогою ріжучого предмета перекусив велосипедний трос, після чого таємно викрав велосипед чорного кольору з вставками червоного кольору марки «КТМ» та додаткове дитяче сидіння з рулем та розпорядився вказаним майном на власний розсуд, а саме здав його в ломбард. Він розуміє, що вчинив неправильно, йому дуже прикро за свою поведінку та вчинок. З матеріалами досудового розслідування ознайомлений, їх не оспорює, у вчиненому щиро розкаявся, просив не досліджувати усі докази, а обмежитися його допитом.

Вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора та обвинуваченого ОСОБА_5 про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються підлягає до задоволення, оскільки показання обвинуваченого ОСОБА_5 не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який критично ставиться до вчиненого, на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває; раніше судимий.

Обставинами, які відповідно до ч.1 ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриття злочину.

Обставиною, яка відповідно до ч.1 ст.67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_5 є рецидив злочинів.

Окрім цього, з досудової доповіді про обвинуваченого вбачається дуже висока ймовірність вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення та дуже високий рівень його небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, а виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства. На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського судуз прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років; думку потерпілого який при призначенні покарання покладався на розсуд суду та просив повністю задовільнити цивільний позов; думку обвинуваченого ОСОБА_5 , який просив призначити йому найбільш м`яке з можливих покарань, дані про особу винного, який критично ставиться до вчиненого, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме щире каяття та активне сприяння розкриття злочину, суд приходить до висновку, що вказані обставини, що пом`якшують покарання в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, вважає, що ОСОБА_5 на підставі ч.1 ст.69 КК України слід призначити покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.4 ст.185 КК України, а саме на строк два роки.

Окрім того, судом встановлено, що вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08.07.2025 року, що набрав законної сили, ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1(один) рік. В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, а отже покарання обвинуваченому слід призначити за правилами, передбаченими ст.ст.71,72 КК України, а саме шляхом часткового приєднання до призначеного покарання - покарання за попереднім вироком з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду.

Саме таке покарання буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_4 заявив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 , у якому просив суд стягнути у його користь з ОСОБА_5 завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду у розмірі 24 369 (двадцять чотири тисячі триста шістдесят дев`ять) гривень 50 копійок. А також просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 завдану йому кримінальним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, 00 копійок.

В обґрунтування свої позовних вимог потерпілий ОСОБА_4 вказав, що кримінальним правопорушенням йому завдана матеріальна шкода у розмірі 24 369 (двадцять чотири тисячі триста шістдесят дев`ять) гривень 50 копійок. На підтвердження чого долучив платіжну інструкцію про виконану транзакцію за оплату велосипеда та фіскальний чек про здійснену покупку дитячого велосипедного крісла. Окрім того, вказує, що він зазнав моральної шкоди, яку вона оцінює в розмір 5 000 (п`ять тисяч) гривень, 00 копійок за відсутність велосипеда та можливості придбання нового.

Обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов визнав у повному обсязі.

Вирішуючи долю заявленого у кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_4 цивільного позову про стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди, що завдана злочином, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.ч. 1,4,5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а саме: душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із втратою, знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, необхідність докладання додаткових зусиль та витрачання часу на поновлення порушеного права, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що цивільний позов потерпілого є обґрунтованим, доведений належними доказами та повністю визнається обвинуваченим, суд вважає, що даний цивільний позов підлягає до задоволення.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не обирався, підстави для його обрання відсутні.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз у загальному розмірі 7 131 (сім тисяч сто тридцять одна) гривня, 20 копійок відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Питання щодо скасування арешту майна вирішити згідно ч.4 ст. 174 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.100, 124, 368, 370, 373, 374, 381, 382, 394, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та із застосуванням ч.1 ст.69 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2025 року та призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання для виконання вироку.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_5 в користь держави 7 131 (сім тисяч сто тридцять одну) гривню, 20 копійок за проведення судових експертиз.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у користь ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 24 369 (двадцять чотири тисячі триста шістдесят дев`ять) гривень, 50 копійок на відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у користь ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 5 000 (п`ять тисяч) гривень на відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили:

змив з велосипедного троса, слід структури матеріалу, недопалок (постанова слідчого від 03.12.2025 року) знищити;

носій інформації DVD-R диск (постанова слідчого від 08.12.2025 року) зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;

куртку із написом «REGATTA GREAT OUTDOORS», штани спортивні, взуття з маркуванням «MANUL» (постанова слідчого від 10.12.2025 року) повернути власнику або законному володільцю.

Після набрання вироком законної сили арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2025 року - скасувати.

Копію вироку вручити обвинуваченим та прокурору в день його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч.2 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1