КОМПАНІЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 391/614/25
Провадження № 1-кп/391/33/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2026 р.селище Компаніївка

Колегія суддів Компаніївського районного суду Кіровоградської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в с. Компаніївка в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у кримінальному провадженні № 0000274 від 18.09.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 426-1 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 426 КК України

за участю прокурора: ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Компаніївського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 426-1 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 426 КК України.

До обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового розслідування, а саме 13.06.2025 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який за клопотанням прокурора неодноразово продовжувався судом, останній раз ухвалою суду від 23.01.2026 до 23.03.2026.

Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого і свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України. Підстав для зміни запобіжного заходу та застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заперечили проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник просив застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію сторони захисту.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду за адресою, вказаною в обвинувальному акті, конверт з судовою повісткою повернулися на адресу суду без вручення через відсутність адресата.

Заслухавши думку учасників судового провадження суд приходить до наступного.

Згідно ч.3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співмірним меті заходу, і має забезпечити виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд враховує вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 є військовослужбовцем, не судимий, обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років, обвинувачення пов`язано із скоєнням службовою особою кримінального правопорушення відносно підлеглого військовослужбовця із застосуванням насильства у воєнний час. Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від суду.

Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою і такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Рішеннями ЄСПЛ акцентується увага щодо необхідності встановлення ризиків підтверджених певними доказами, надмірних строків тримання обвинувачених під вартою і висловлена позиція з приводу недопущення тримання під вартою за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період. Відповідальність за те, щоб у кожному конкретному випадку тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого не перевищувала розумний строк, лягає у першу чергу на національні судові органи.

Завданням органів влади є встановити, чи продовжують існувати підстави, які обґрунтовують тривале тримання під вартою («Мерабішвілі проти Грузії»).

Під час розгляду клопотання прокурором не доведено, яким чином обвинувачений може впливати на потерпілого, зважаючи на те, що останній відсутній за місцем проживання, місце його перебування не відомо, на зв`язок потерпілий не виходить (на телефонні дзвінки не відповідає), будучи обізнаним про судовий розгляд справи, до суду жодного разу не з`являвся, ухиляється від одержання поштової кореспонденції від суду, а адресовані суду клопотання надсилає прокурору, щоб останній передав їх суду.

Щодо вказаного прокуром ризику незаконного впливу на свідків, які в судовому засіданні ще не допитувалися, суд враховує, що подія відбувалась у навчальному батальойні школи індивідуальної підготовки військової частини, де курсанти проходили навчання, після чого були направлені до військових частин для проходження служби. Прокурор в судовому засіданні вказав, що після навчання свідки дійсно були направлені в різні військові частини, наразі місце перебування свідків не відомо, він не володіє інформацією, в які саме військові частини свідки були направлені для проходження служби, тому суд вважає, що ризик впливу на свідків прокуром також належно не обгрунтовано. Крім того, прокурором не доведено, що обвинувачений ОСОБА_5 , користуючись своїм «авторитетом» може впливати на командирів військових частин з метою незаконного впливу на свідків, яких саме командирів і чи він взагалі знайомий з ними, тому такі твердження прокурора є лише припущенням, яке не підтверджується жодними доказами.

Крім того, під час розгляду клопотання прокурором не доведено існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду обвинувачений належно виконував свої процесуальні обов`язки, не ухилявся від явки до слідчого, слідчого судді та суду, жодним чином не перешкоджав прийняттю процесуальних рішень (зокрема і під час обрання запобіжного заходу) та проведенню слідчих дій, а також подальшого судового розгляду. Судові засідання жодного разу не відкладалися з вини обвинуваченого ОСОБА_5 .

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, зокрема самовільного залишення місця служби, суд вважає такий ризик малоймовірним з огляду на те, що обвинувачений проходить військову службу за призовом по мобілізації з лютого 2023 року, що надає йому відповідні пільги та гарантії, жодних доказів вчинення або спроб вчинення самовільного залишення військової частини за період проходження ним військової служби або неналежного виконання військових обов`язків прокурорм не надано, відсутні відомості про вчинення ним інших кримінальних правопорушень, а також про схильність до вчинення злочинів, правопорушень чи невиконання наказів командування військової частини.

Суд також враховує тривалість судового провадження та неодноразові відкладення судових засідань з різних підстав, серед яких, зокрема, перебування суддів у відпустці та на лікарняному, зайнятість прокурора в інших кримінальних справах, в тому числі в тих, де обвинувачені не перебувають під вартою, перебування прокурора та захисника у відпустці, неможливість допиту потерпілого через його систематичну неявку до суду, а також строк перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою (з червня 2025 року по теперішній час).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані про появу нових обставин для зміни запобіжного заходу або про існування перешкод для тримання обвинуваченого під вартою.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою наразі необхідно продовжити з одночасним визначенням застави відповідно до положень ч. 5 ст.182, ч. 4 ст.183 КПК України, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених цим Кодексом, у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що узгоджується зі змістом ст. 182 КПК України.

У разі внесення обвинуваченим визначеної застави, на нього відповідно до ч. 3 ст.183 КПК України слід покласти визначені ч. 5 ст.194 КПК України обов`язки.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 197, 315, 369 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто з 20.03.2026 року до 18.05.2026 року (включно).

Визначити ОСОБА_5 суму застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 332800 грн, яка може бути внесена на рахунок отримувача №UA0002505, отримувач коштів ТУ ДСА України в Кіровоградській області, , банк отримувача ДКСУ, м.Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, призначення платежу: застава за ОСОБА_5 .

У разі внесення застави ОСОБА_5 звільнити з-під варти.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- прибувати до суду за першою вимогою;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч.ч.8, 10 ст.182 КПК України, за умови сплати застави, у разі невиконання покладених на нього цією ухвалою обов`язків, застава буде звернена в дохід держави, а також судом буде вирішено питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави в більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 23.03.2026 р.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3