Справа № 344/9869/26
Провадження № 1-кс/344/4009/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2026 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , в рамках кримінального провадження №0000293, внесеного 22.05.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, 24.05.2026 року звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого покликався на те, що слідчим відділом СУ ГУНП в Івано-Франківській області, за процесуального керівництва Івано-Франківської обласної прокуратури, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000293 від 22.05.2026 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.05.2026 в селищі Битків приблизно в обідній час, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зустрілись по місцю проживання останнього, де спільно вживали алкогольні напої.

Близько 18:00 ОСОБА_5 пішов додому, а ОСОБА_8 на мотоциклі підвіз ОСОБА_7 до вул. Битківчик, де залишив його. ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, йдучи по вулиці побачив свого знайомого ОСОБА_9 , в якого попросив цигарку. ОСОБА_9 відповів що не має цигарки. Почувши відмову ОСОБА_7 розізлився, розпочав одразу конфлікт із потерпілим, під час якого в нього виник умисел на спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та свідомо бажаючи їх настання, наніс руками удари по голові ОСОБА_9 внаслідок чого він впав. Надалі ОСОБА_7 взявши потерпілого за одяг відтягнув його до берега річки, де продовжив наносити тілесні ушкодження в різні ділянки тіла.

Надалі, ОСОБА_7 зателефонував до ОСОБА_5 та попросив підійти до нього. Коли ОСОБА_5 прийшов, він побачив ОСОБА_7 , який стояв біля закривавленого ОСОБА_9 .

В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_5 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, почали обоє наносити руками та ногами в різні ділянки тіла тілесні ушкодження ОСОБА_9 , який не чинив їм будь-якого опору. Надалі взявши до рук дерев`яні палиці, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 продовжуючи свої протиправні дії, почали наносити удари палицями в різні частини тіла ОСОБА_9 , а ОСОБА_5 викинувши палицю, взяв до рук камінь та наніс ним декілька ударів по обличчю потерпілого, який лежав на землі. Після спричинення тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 відтягнули потерпілого до річки, де залишили та пішли по місцю свого проживання.

Цього ж дня, ОСОБА_9 був госпіталізуваний до Надвірнянської ЦРЛ, де під час надання реанімаційних заходів помер.

22.05.2026 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю селища Битків Надвірнянського району Івано-Франківської області, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, із середньою освітою, не одруженому, не працюючому, раніше не судимому, повідомлено про підозру в спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурор у судовому засіданні просив клопотання задоволити з підстав викладених у ньому.

Захисник вказав, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені належними доказами. Водночас захист не заперечує щодо застосування запобіжного заходу, співмірного обставинам провадження

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав думку захисника.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання вважаю наступне.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі від семи до десяти років та він усвідомлює про можливість призначення судом саме такого виду покарання в разі доведення вини в суді; можливість незаконно впливати на свідка ОСОБА_10 у кримінальному провадженні, так як вони є знайомими між собою та проживають в одному селі, шляхом погроз, змушувати його змінити свої покази на неправдиві з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, так як свідок ще не допитаний в судовому засіданні; вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, оскільки останній зловживає алкогольними напоями, не працює та не має постійного джерела доходів.

Вказані ризики існують, оскільки на даний час у зазначеному провадженні не встановлено всіх фактичних обставин справи, також, останній офіційно не працює, постійного джерела доходу немає, та з метою отримання коштів може знову вчинити нові кримінальні правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 § 1 (c) Конвенції, передбачає наявність обставин, або відомостей, як переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа можливо вчинила злочин».

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України підтверджуються зібраними в ході проведення досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця події, протоколом обшуку, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 та іншими доказами, у їх сукупності.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 p., ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та відповідних положень низки інших міжнародно-правових актів з прав людини і судочинства кожна людина має право на свободу і особисту недоторканність. Застосування до неї як до підозрюваного чи обвинуваченого запобіжних заходів є істотним обмеженням цього права, а тому можливе лише у виняткових випадках, за наявності передбачених законом підстав і в передбаченому законом порядку.

У відповідності до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Частиною 1 ст.183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вбачається, що застосування запобіжних заходів вже можливо при наявності ризиків. Ризик - це не визначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність встановлених на досудовому розслідуванні ризиків, передбачених у п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час існують.

Підсумовуючи наведене, слідчий суддя вважає, що більш м`які запобіжні заходи в т.ч. домашній арешт не зможуть в повній мірі запобігти наведеним ризикам, а відтак не будуть здатними і забезпечити дієвість даного кримінального провадження.

При цьому доводи підозрюваного про самостійнй виклик швидкої та поліії не підтверджується, оскільки останній покинув місце події.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість інкримінованого злочину, міцність соціальних зв`язків підозрюваного та характеризуючи його особу дані, те що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, зважає на те, що під час досудового слідства встановлено, а в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і приходить до переконання, що клопотання слід задовольнити.

Згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

За змістом ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Таким чином строк тримання під вартою підлягає обчисленню з моменту затримання, а саме з 22 травня 2026 року.

Виходячи з викладеного, на підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 131,132, 176-178, 182-184, 193, 194,197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк 60 днів до 20 липня 2026 року включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення застави.

Взяти підозрюваного ОСОБА_5 під варту в залі суду, а тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 здійснювати в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 26 травня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_11