Справа № 487/1201/26
Провадження № 1-кс/487/1106/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2026 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000032 від 14.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2026 прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження № 0000032 від 14.02.2026, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, звернулась до суду з клопотанням про накладення арешту на : медичну довідку, щодо придатності до керування транспортним засобом на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 2 Серія МДТ № 090087, видана 10.05.2024 року, ТОВ «ГУД-ДОК», .

В обґрунтування клопотання зазначила, що в провадженні СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000032 від 14.02.2026 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за фактом використання довідки з явними ознаками підробки.

Органом досудового розслідування встановлено, що 14.02.2026 до МРУП ГУНП в Миколаївській області від ТСЦ №4841 надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи з прямим умислом, у повній мірі усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, для складання іспиту з отримання водійського посвідчення, свідомо використала завідомо підробний документ, а саме медичну довідку щодо придатності до керуванням транспортним засобом 2 Серія МДТ № 090087, видану 10.05.2024 .

Постановою дізнавача СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 14.02.2026 зазначену медичну довідку визнано речовим доказом.

Підставою для внесення клопотання стало те, що вилучені документи мають істотне значення для досудового розслідування та можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, існування обставин, які підтверджують, що незастосування заборони на користування цими документами призведе до їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, або передачі.

Прокурор у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, клопотання підтримує.

Розгляд клопотання було проведено за відсутності прокурора, що не суперечить приписам ч.1 ст.172 КПК України.

З урахуванням приписів ст.172 КПК України, розгляд клопотання було проведено за відсутності власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Із матеріалів клопотання встановлено, що в провадженні Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000032 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за фактом використання довідки з явними ознаками підробки.

Відповідно до клопотання, 14.02.2026 до МРУП ГУНП в Миколаївській області від ТСЦ №4841 надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи з прямим умислом, у повній мірі усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, для складання іспиту з отримання водійського посвідчення, свідомо використала завідомо підробний документ, а саме медичну довідку щодо придатності до керуванням транспортним засобом 2 Серія МДТ № 090087, видана 10.05.2024 .

В ході досудового розслідування встановлено, що 14.02.2026 до вказаного сервісного центру звернулася громадянка ОСОБА_4 , з метою реєстрації для проходження практичного іспиту з керування транспортним засобом, необхідного для отримання посвідчення водія. Остання надала паспорт громадянки України, а також медичну довідку щодо придатності до керування транспортним засобом 2 Серія МДТ № 090087, видана 10.05.2024 на її ім`я.

Під час перевірки медичної довідки адміністратор виявила можливі ознаки підроблення документа, оскільки на адресу ТСЦ 4841 надійшов лист з ВП №1 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області, у якому зазначено, що ТОВ «ГУД-ДОК» () не здійснює жодної діяльності, оскільки її директор, кінцевий бенефіціарний власник і засновник ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відтак будь-яка звітність про діяльність вказаного медичного центру з грудня 2019 до контролюючих органів не подавалась.

Постановою дізнавача СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 14.02.2026 медичну довідку щодо придатності до керування транспортним засобом 2 Серія МДТ № 090087, видана 10.05.2024 - визнано речовим доказом.

Враховуючи, що існують підозри вважати, що медична довідка, щодо придатності до керуванням транспортним засобом, на ім`я ОСОБА_4 має ознаки підробки, тому з метою забезпечення збереження його істотних ознак і властивостей, до проведення експертизи та після її проведення, завдяки яким воно має доказове значення для кримінального провадження, прокурор просить застосувати один із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений ст. 131 КПК України а саме арешт майна.

У відповідності до п. п. 1, 2, 3 ч. 2, ч. 3-5 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

За змістом ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органівта органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Прокурором доведено, що вилучені документи відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на документи для забезпечення збереження їх як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаних документів. Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на: медичну довідку, щодо придатності до керування транспортним засобом на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 2 Серія МДТ № 090087, видана 10.05.2024 року, ТОВ «ГУД-ДОК», .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1