Справа № 296/1828/26
УХВАЛА

Іменем України

19 лютого 2026 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

Слідчої ОСОБА_3

Власника майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Житомирській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , поданого в межах кримінального провадження № 0000001 про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду із вказаним клопотанням в обґрунтування якого зазначив, що Слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Житомирській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000001 від 02.01.2026 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянка України, ОСОБА_4 , перебуваючи на території м. Житомира, в період з 24.06.2024 по 23.03.2025, з використанням особистого акаунту в середовищі месенджеру «Telegram» під ніком « ОСОБА_7 » (ID ), поширювала в публічних чатах « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «Шейх Тамир», « ІНФОРМАЦІЯ_2 » тощо, матеріали, в яких міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, з використанням засобів масової інформації.

Виходячи з функціоналу месенджеру «Telegram», вищевказані публікації ОСОБА_4 були візуально сприйняті учасниками таких публічних чатів у вигляді їх оповіщення.

Таким чином, в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

13.02.2026 за результатом проведення санкціонованого обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_4 , виявлено та вилучено мобільний телефон належний останній, а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi 15T» в корпусі чорного кольору, IMEL1: НОМЕР_1 , IMEL2: НОМЕР_2 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 .

В ході даного обшуку було проведено огляд вмісту зазначеного мобільного телефону, в ході якого встановлено наявність установленого додатку месенджера «Telegram» з акаунтом під ніком « ОСОБА_7 » (ID ), оглядом якого було виявлено ряд публікації, в тому числі які було оглянуто в ході досудового розслідування та які за попереднім висновком експерта, містять виправдування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, що були поширенні останньою в публічних чатах «Telegram» каналів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «Шейх Тамир», «Чат PolitRussia/Политическая Россия» тощо.

З огляду на викладене, існують сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказані вилучені речі (мобільний телефон) містять в собі докази злочину, а також містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження, тобто містять ознаки речового доказу.

13.02.2026 вказані речі (мобільний телефон марки «Xiaomi 15T») визнано речовим доказом в данному кримінальному провадженні, оскільки він містять ознаки речового доказу.

Таким чином, на даний час, в органу досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вилучених речей, виникла необхідність в накладенні на них арешту, так як незастосування зазначеного засобу забезпечення кримінального провадження, може призвести до негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідча в судовому засіданні клопотання підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в ньому.

Власниця майна в судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання, зазначила, що жодних дій на підтриманні агресії не вчиняла, заперечила будь-яку причетність до кримінального правопорушення та вказала, що мобільний телефон був нею придбаний лише в жовтні місяці 2025 року. Тому, просила не накладати арешт на вказане майно.

Суд заслухавши слідчу, власника майна, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вважає за необхідне зазначити наступне.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98. КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 173. КПК України слідчий суддя відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;6) наслідки арешту майна для третіх осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Приписами ч.10 ст.170 КПК України визначено, зокрема, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч.11 ст.170 КПК України).

Так, судом встановлено, що слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Житомирській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000001 від 02.01.2026 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2 КК України.

13.02.2026 за результатом проведення санкціонованого обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_4 , виявлено та вилучено мобільний телефон належний останній, а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi 15T» в корпусі чорного кольору, IMEL1: НОМЕР_1 , IMEL2: НОМЕР_2 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 .

Вирішуючи питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, зі змісту клопотання вбачається, що ОСОБА_4 поширювала публікації в середовищі месенджеру «Telegram» у період з 24.06.2024 по 23.03.2025, разом з тим, з копії квитанції наданої власницею майна вбачається, що мобільний телефон марки «Xiaomi 15T» був придбаний 22.10.2025, тобто через тривалий проміжок часу після подій, які стали підставою для здійснення досудового розслідування.

Крім цього, слідчою в судовому засіданні було зазначено, що під час огляду мобільного телефону не було виявлено публікацій, оскільки він є відносно новим.

Таким чином, органом досудового розслідування не надано доказів, що вилучені речі були предметом вчинення злочину або зберегли на собі сліди його вчинення.

Визнання вилученого майна речовими доказами також не може бути безумовною підставою для його арешту.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження в частині, що стосується прав і свобод особи, повинно відповідати не тільки загальним вимогам, зазначеним у відповідних статях Кримінального процесуального кодексу України, а і нормам викладеним у Конституції України та рішеннях Європейського суду з прав людини.

За таких обставин стороною обвинувачення не доведена виправданість у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно, а тому слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частин тимчасово вилученого майна.

Керуючись статтями 98, 170-172, 369-372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Житомирській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , поданого в межах кримінального провадження № 0000001 про арешт майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1