СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/312/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000416 від 26.05.2023 року відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор: ОСОБА_4 ,

представник потерпілих: ОСОБА_5 ,

захисник: ОСОБА_6 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

встановив:

У провадженні Святошинського районного суду м.Києва знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0000416 від 26.05.2023 року відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Під час розгляду вказаного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 подав клопотання про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби.

Обгрунтовуючи клопотання зазначав, що 22.01.2026 року Європейський суд з прав людини ухвалив остаточне рішення у справі "Рідкодубський та інші проти України", яким визнав тримання його під вартою надмірним, що порушує п.3 ст.5 Конвенції, яким передбачено моє право на звільнення до ухвалення судом вироку, через відсутність ризиків, неналежного обгрунтування підстав застосування найсуворішого запобіжного заходу та ігнорування альтернативних запобіжних заходів. Вважав, що станом на сьогодні порушення його прав набуло характеру триваючого, оскільки попри констатацію свавілля міжнародною судовою установою він продовжує перебувати під вартою і попередні судові рішення про встановлення як альтернативи тримання під вартою застави, є лише формальною імітацією правосуддя, а не реальним виконанням рішення ЄСПЛ, оскільки встановлення застави у розмірі, якиц завідомо перевищує його фінансові можливості та не грунтується на аналізі його майнового стану, суперечить як національному законодавству, так і сталій практиці ЄСПЛ. Вказував, що суд не може ігнорувати той факт, що кожна хвилина перебування його під вартою після 22.01.2026 поглиблює відповідальність України перед Радою Європи. Просив суд невідкладно змінити запобіжний захід на такий, що не пов"язаний із позбавленням свободи. або встановити заставу у розмірі, який є співмірним із його реальними доходами та майном, що дозволить йому фактично скористатися правом на звільнення, гарантованим Конституцією.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 клопотання підтримала.

Прокурор проти клопотання заперечував.

Представник потерпілих ОСОБА_5 проти клопотання заперечував.

Заслухавши доводи обвинуваченого, думку захисника, прокурора та представника потерпілих, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить наступного.

Судом установлено, що ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 28.01.2026 року обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, по 28.03.2026 року включно та визначено розмір застави, який, на думку суду, здатний забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Крім того, в подальшому, розмір застави був зменшений ухвалою Київського апеляційного суду при розгляді апеляцій сторін обвинувачення та захисту.

Підставами для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою стали наявність ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), знищити або сховати будь-які з речей або документів, незаконно впливати на свідків та експертів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_3 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення вищезазначених ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 201 КПК захисник підозрюваного, до якого застосовано запобіжний захід, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу. Згідно із ч. 4 цієї статті таке клопотання розглядається слідчим суддею згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При цьому, кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу суд не перевіряє обґрунтованість підстав застосування запобіжного заходу, а заявниками не можуть ставитися під сумнів висновки, які були покладені в основу такого рішення слідчого судді, суду. Зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу, або його продовження, нових обставин, які свідчать про зміну або зменшення встановлених ризиків та впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому суд не переглядає рішення про застосування запобіжного заходу, або його продовження, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу судового розгляду.

Тому, при розгляді питання про зміну запобіжного заходу суд має виходити з того, чи доводить особа, яка подала відповідне клопотання, наявність обставин, які безпосередньо можуть вплинути на висновок про про зміну, зменшення чи збільшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, такі обставини мають бути новими, тобто які з`явилися після постановлення попередньої ухвали про застосування/продовження запобіжного заходу, або не були відомі суду.

Разом з тим, проаналізувавши клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу та вислухавши його доводи, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченим не наведено таких нових обставин, які не були відомі при постановленні попередньої ухвали судом та на даний час можуть бути підставою для зміни йому запобіжного заходу.

А тому на підставі вищенаведеного, враховуючи, що обвинуваченим не наведено обставин, які можуть слугувати підставою для зміни запобіжного заходу, суд приходить до висновку, що у задоволенні його клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 201, 331, 372, 376, 392-395 КПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 06.03.2026 року.

Суддя: ОСОБА_1