Справа № 147/197/26
Провадження № 1-кп/147/212/26
УХВАЛА

іменем України

20 лютого 2026 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

під час розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в селищі Тростянець Гайсинського району Вінницької області, клопотання прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000360 від 02.10.2024, про звільнення на підставі ч.5 ст.401 КК України від кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Диківка Знам`янського району Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів проживаючого у незареєстрованому шлюбі, з середньою технічною освітою, раніше несудимого за ст. 407-408 КК України, громадянина України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , у військовому званні солдат,

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2026 року до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшло клопотання прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000360 від 02.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 14.11.2022 солдат ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №166 від 11.06.2024 солдат військової служби зв призовом під час мобілізації ОСОБА_4 вважається таким, що прибув до військової частини НОМЕР_1 та облікований, як тимчасово прикомандирований військовослужбовець, на підставі бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 11.05.2024 №7038 та розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 08.05.2024 №6837. Водночас, у порушення вимог статтей 11, 16, 49, 127-128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтей 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 10.07.2024 близько 20:30 солдат ОСОБА_4 , будучи тимчасово прикомандированим до військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без поважних причин, в умовах воєнного стану самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалася у АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 01.02.2025, коли прибув до військової частини НОМЕР_2 . За час відсутності у розташуванні військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Так, ОСОБА_4 своїми умисними протиправними злочинними діями вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст.407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, тривалістю понад три доби.

Вказані обставини стали підставою для повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України.

Разом з тим, в ході досудового розслідування встановлено, що громадянин ОСОБА_4 добровільно звернувся до прокурора з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності з підстав, визначених ч. 5 ст. 401 КК України та висловив намір повернутися до військової частини для продовження проходження військової служби.

Водночас досудовим розслідуванням не встановлено в діях громадянина ОСОБА_4 складу інших злочинів.

Також, на адресу прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від командира військової частини НОМЕР_1 надійшла письмова згода на продовження проходження ОСОБА_4 військової служби.

Крім того, ОСОБА_4 вперше вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 407 КК України, так як раніше не притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 407, 408 КК України, а тому відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України його може бути звільнено від кримінальної відповідальності, в порядку передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України.

Ухвалою суду від 03 лютого 2026 року постановлено призначити підготовче судове засідання та викликати учасників кримінального провадження.

20 лютого 2026 року від прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 надійшло клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів відносно підозрюваного ОСОБА_4 . Клопотання мотивоване наявністю ризиків передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати. Також зазначено, що з урахуванням ч. 8 ст. 176 КПК України до осіб підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 407 КК України застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Під час підготовчого судового засідання судом поставлено на обговорення питання про необхідність направлення матеріалів кримінального провадження до Вінницького апеляційного суду для внесення подання Верховному Суду в порядку ч.3 ст.34 КПК України, для вирішення питання щодо територіальної юрисдикції заявленого клопотання Тростянецького районного суду Вінницької області чи суду в межах територіальної юрисдикції якого перебуває військова частина НОМЕР_2 , яка дислокується за межами території Вінницької області.

Підозрюваний ОСОБА_7 зазначив, що після залишення місця несення військової служби у ВЧ НОМЕР_1 , яка розташовувалась у АДРЕСА_3 , він добровільно прибув до військової частини НОМЕР_2 , що фактично розташовується у АДРЕСА_4 . Де відповідно до документів знаходиться вказана військова частина НОМЕР_2 до якої він прибув, чим фактично припинив вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, йому не відомо, а тому зазначив, що нехай судом вищої інстанції вирішується питання щодо територіальної підсудності клопотання прокурора. Щодо клопотання прокурора про продовження відносно нього запобіжного заходу поклався на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_3 висловився, що на його думку клопотання відносно підозрюваного має розглядатися Тростянецьким районним судом Вінницької області, а саме за місцем вчинення правопорушення, оскільки військовослужбовець ОСОБА_4 самовільно залишено військову частину НОМЕР_1 , яка розташовується в межах територіальної юрисдикції Тростянецького районного суду Вінницької області. Клопотання про продовження дії запобіжного заходу підтримав з підстав наведених у ньому, просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 зазначила, що на її думку клопотання підсудне Тростянецькому районному суду Вінницької області, однак в разі наявності сумнівів, задля не порушення права на розгляд справи повноважним судом, поклалася на розсуд суду під час вирішення питання про направлення справи до суду вищої інстанції для визначення підсудності. Щодо клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу, поклалася на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали клопотання, суд дійшов висновку про необхідність направлення клопотання прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000360 від 02.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України, до Вінницького апеляційного суду для внесення подання в порядку ч. 3 ст. 34 КПК України Верховному Суду для вирішення питання щодо направлення кримінального провадження до суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться військова частина НОМЕР_2 , до якої ОСОБА_4 добровільно прибув, чим фактично припинив вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, під час підготовчого судового засідання суд вирішує питання, передбачені ч.3 ст. 314 КПК України, зокрема: направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження, водночас відповідно до п. 6 ч. 2 ст.412 КПК України дане питання підлягає першочерговому вирішенню, оскільки судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону (ч.1 ст. 21 КПК України).

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Законом України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», визначено, що інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування судового рішення у будь-якому разі (п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

На підставі п. 1 ч.1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд до іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду із порушенням правил підсудності.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

З тексту клопотання прокурора щодо підозрюваного вбачається, зокрема, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 без поважних причин, в умовах воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, 10.07.2024 близько 20:30 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що розташовується за адресою: АДРЕСА_3 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 01.02.2025, коли прибув до військової частини НОМЕР_2 .

Таким чином ОСОБА_4 своїми умисними, протиправними, злочинними діями вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільно залишив військову частину понад три доби в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення (злочин), що передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, - є триваючим, початком якого вважається момент самовільного залишення військової частини або місця служби, а кінцем - день повернення в частину, затримання поза межами частини чи внаслідок дій самого обвинуваченого щодо явки до залишеної військової частини або у інший спосіб, що робить подальші злочинні діяння неможливими, правова позиція про що викладена в ухвалі колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду України від 24.07.2020 у справі № 712/6446/19 та у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.08.2022 у справі № 452/2842/19.

18 березня 2025 року Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №174/1373/25, провадження № 51 - 985 впс 25 виснував, що злочин, передбачений ст. 407 КК України є триваючим та вважається закінченим з моменту прибуття військовослужбовця до військової частини, або затримання, або з`явлення з повинною до органу дізнання, слідчого або військового прокурора, або з`явлення до військової комендатури тощо.

Беручи до уваги викладене, та враховуючи вимоги ст. 34 КПК України, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні триваючого кримінального правопорушення, місце закінчення якого знаходиться поза межами юрисдикції Тростянецького районного суду Вінницької області, суд вважає наявними підстави для направлення матеріалів клопотання Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000360 від 02.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України, до Вінницького апеляційного суду для внесення подання в порядку ч. 3 ст. 34 КПК України Верховному Суду для вирішення питання щодо направлення кримінального провадження до суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться військова частина НОМЕР_2 .

Щодо клопотання прокурора про продовження підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд заслухавши думку учасників кримінального провадження щодо поданого клопотання, дослідивши їх доводи, дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному та відповідно задоволення клопотання прокурора з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 331 КПК України незалежно віднаявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, за змістом ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним,обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Згідно з ч 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Отже, в даному випадку суд констатує безальтернативність запобіжного заходу згідно із ч. 8 ст.176 КПК України.

Відповідно до ст. 199 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06 січня 2026 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів тобто до 05.03.2026 включно.

Судом встановлено, що з моменту взяття ОСОБА_4 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді взяття під варту та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід. Наведені прокурором в клопотанні та у підготовчому судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою підозрюваному є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися.

Ризиками, які дають підстави суду продовжити обвинуваченій запобіжний захід у виді тримання під вартою потрібно вважати: те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до норм чинного законодавства право на свободу та особисту недоторканність є одним із найбільш значущих прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст.29 Конституції України та ст. 5 пункту 1 підпункту «с» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, а саме законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

З огляду на викладене, а також з урахуванням встановлених обставин та положень ч. 8 ст. 176 КПК України до обвинуваченого можливо застосувати виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Тримання підозрюваного під вартою, в даному випадку, виправдано наявністю справжніх інтересів суспільства, що не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Доказів наявності у підозрюваного захворювань, які би не давали йому можливості утримуватися під вартою в розпорядження суду не надано.

Суд під час постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Абзацом 8 ч.4 ст.183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цьогоКодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Частиною четвертою ст. 183 КПК України передбачено саме право, а не обов`язок суду не визначати розмір застави.

З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе залишити розмір застави визначений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06 січня 2026 року, водночас в разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись положеннями статтей 34, 176, 177, 178, 183, 194, 197, 314-316 , 331, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів тобто до 20 квітня 2026 року включно.

Направити матеріали клопотання прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000360 від 02.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України, до Вінницького апеляційного суду для внесення подання в порядку ч. 3 ст. 34 КПК України Верховному Суду для вирішення питання щодо направлення кримінального провадження до суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться військова частина НОМЕР_2 .

Копію ухвали направити на адресу Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для вручення підозрюваному та виконання.

На ухвалу суду, в частині продовження запобіжного заходу, може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошено о 08 годині 20 хвилин 23 лютого 2026 року.

Суддя ОСОБА_1