Справа № 203/919/26
Провадження № 1-кс/0203/2189/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року слідчий суддя Центрального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі клопотання представника заявника (захисника) адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0001863 від 26.01.2026 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 4 ст. 409, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 366-2, ч. 2 ст. 209 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16.03.2026 року до Центрального районного суду міста Дніпра звернувся представник заявника (захисник) адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 (далі заявник, представник заявника, відповідно) з клопотанням про скасування арешту майна, заявленим в рамках кримінального провадження №0001863 від 26.01.2026 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 4 ст. 409, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 366-2, ч. 2 ст. 209 КК України, в якому заявник просить суд:

- скасувати арешт, накладений слідчим суддею Центрального районного суду міста Дніпра, справа №203/919/26, провадження №1-кс/0203/1190/2026, з транспортного засобу «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , Vin-код: НОМЕР_2 , в межах кримінального провадження №0001863 від 26.01.2026 року, який належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування вимог клопотання заявник зазначив, що 05.02.2026 року слідчим було проведено обшук транспортного засобу «Mitsubishi L200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , Vin-код: НОМЕР_2 , та вилучено вказаний автомобіль. Постановою слідчого від 05.02.2026 року вищезазначений транспортний засіб було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001863 від 26.01.2026 року. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 13.02.2026 року було накладено арешт на автомобіль марки Mitsubishi L200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Vin-код: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , із забороною відчуження, розпорядження вказаним майном, повернувши його на відповідальне зберігання власнику.

Представник заявника зазначила, що вказаний транспортний засіб хоча і визнаний речовим доказом у вищезазначеному кримінальному провадженні, однак, жодних процесуальних дій з транспортним засобом органами досудового розслідування не здійснювалось. У кримінальному провадженні є особа, якій повідомлено про підозру. Водночас ОСОБА_4 жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні не має.

Тому, на думку заявника, наразі немає будь-яких правових підстав, які б виправдовували такий ступінь втручання в законні права ОСОБА_4 як власника рухомого майна, та не порушувало би баланс між втручанням у права та свободи останнього, відповідало би потребам досудового розслідування. При цьому органами досудового розслідування з арештованим майном не проведені будь-які слідчі дії, а подальше перебування рухомого майна під арештом шкодить інтересам його власника.

Тому заявник звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001863.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.03.2026 року, судову справу №203/919/26, провадження №1-кс/0203/2189/2026, було розподілено головуючому судді ОСОБА_1 , яка передана канцелярією суду та прийнята судом до розгляду 19.03.2026 року.

У судове засідання 20.03.2026 року представник заявника не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглядати клопотання за її відсутності та відсутність власника майна ОСОБА_4 , просить суд задовольнити клопотання, скасувати арешт.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань щодо участі у судовому засіданні на адресу суду не подавали.

Суд на підставі положень ст. ст. 107, 138, 174 КПК України, розглянув клопотання заявника про скасування арешту за відсутності слідчого та прокурора, та без фіксування судового процесу технічними засобами.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що у провадженні Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0001863 від 26.01.2026 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 4 ст. 409, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 366-2, ч. ст. 209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 13.02.2026 року, справа №203/919/26, провадження №1-кс/202/1190/2026, було частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001863 від 26.01.2026 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 4 ст. 409, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 366-2, ч. 2 ст. 209 КК України, та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку, з метою збереження речових доказів, а саме на: автомобіль марки Mitsubishi L200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Vin-код: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , шляхом заборони відчуження, розпорядження вказаним майном, повернувши його на відповідальне зберігання власнику.

За змістом ухвали суду вказано, що арешт накладено слідчим суддею з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки при накладенні арешту встановлено, що майно, на яке слідчий просив накласти арешт, мало значення для встановлення обставин під час досудового розслідування, та визнано речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України.

Вказана ухвала суду набрала законної сили станом на 19.02.2026 року.

Разом з тим, на момент судового розгляду клопотання ані слідчий, ані прокурор не надали суду будь-яких доказів на підтвердження того, що зі спливом часу та в ході досудового розслідування, з майном ОСОБА_4 , визнаним речовим доказом, були вчинені будь-які слідчі (процесуальні) дії, та це виправдовувало би подальше його збереження як речового доказу в кримінальному провадженні, а повідомлення про підозру ОСОБА_4 не було вручене.

Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Аналіз викладеного вище вказує, що сторона обвинувачення не надала суду доказів доцільності та дієвості подальшого перебування майна заявника під арештом у кримінальному провадженні, не повідомила суд про проведення будь-яких слідчих чи процесуальних дій з майном заявника або наявність таких, що планується провести. Тим більше, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 за тривалий час досудового розслідування не пред`явлено, а досудове розслідування проводиться в рамках кримінального провадження №0001863 від 26.01.2026 року, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 4 ст. 409, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 366-2, ч. 2 ст. 209 КК України.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне задовольнити у повному обсязі клопотання заявника та скасувати арешт, накладений на майно в рамках кримінального провадження №0001863, ухвалою слідчого судді від 13.02.2026 року.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 174, 369-372 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника заявника (захисника) адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0001863 від 26.01.2026 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 4 ст. 409, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 366-2, ч. 2 ст. 209 КК України, задовольнити повністю.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 13.02.2026 року, справа №203/919/26, провадження №1-кс/0203/1190/2026, у кримінальному провадженні №0001863 від 26.01.2026 року, на автомобіль марки Mitsubishi L200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Vin-код: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , із забороною відчуження, розпорядження вказаним майном.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1