ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/4696/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/73/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представник потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 26 березня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному 21 червня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000319, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Варварівка, Красноградського району, Харківської області, не судимої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1ст.125 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 26 березня 2024 року ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_9 заявила до суду апеляційної інстанції клопотання, в якому просила вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 26 березня 2024 року скасувати, закрити кримінальне провадження щодо неї за обвинуваченням за ч.1 ст.125 КК України та звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання про закриття кримінального провадження.

Обвинувачена та її захисник в судовому засіданні вимоги клопотання підтримали в повному обсязі та просили кримінальне провадження закрити, та звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Представник потерпілої в судовому засіданні підтримав клопотання про закриття кримінального провадження. Разом з тим, просив стягнути з обвинуваченої ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_10 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 тисяч гривень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника на підтримку клопотання, зваживши на доводи прокурора, представника потерпілого, обговоривши доводи, викладені в клопотанні обвинуваченої, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

На підставі системного аналізу вищевикладених приписів кримінального процесуального закону вбачається, що якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, та за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

В своїй постанові від 11 листопада 2020 року колегія суддів Третьої судової палати ККС у складі ВС у справі №455/229/17 (провадження №51-3298км20) сформулювала правову позицію, відповідно до якої звільнення від кримінальної відповідальності особи на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності застосовується, незважаючи на невизнання нею своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення. Про згоду особи на звільнення її від кримінальної відповідальності за цією статтею може свідчити чітко сформульована нею вимога в апеляційній скарзі, а також окреме клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності.

Дотримання умов, визначених ч.ч.1-3 ст.49 КК України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності, при цьому, вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Частиною 2 ст.4 КК України встановлено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Санкція інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Разом з тим, як убачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, ОСОБА_11 засуджено за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, яке вчинено 20 червня 2023 року.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. У свою чергу злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Відповідно до положень ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України відноситься до категорії кримінального проступку.

За змістом вимог п.1 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Водночас, під час апеляційного розгляду було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_9 не вчиняла нових кримінальних правопорушень до спливу строку, визначеного п.1 ч.1 ст.49 КК України та від органу досудового розслідування в зазначеному кримінальному провадженні не переховувалась, внаслідок чого строки давності в кримінальному провадженні не переривались та не зупинялись.

Таким чином, на момент апеляційного розгляду закінчилися строки давності щодо кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

З огляду на позицію обвинуваченої ОСОБА_9 , яка наполягала на задоволенні її клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, та з урахуванням вимог ч.1 ст.417, п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.288 КПК України, належить скасувати оскаржуваний вирок в частині засудження ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України та звільнити її від кримінальності відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України.

Поряд з цим, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_10 процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 тисяч гривень, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання щодо процесуальних витрат, суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.

В силу п.1 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать і витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг, складений процесуальний документ, вчинення процесуальної дії чи ознайомлення із процесуальними документами тощо.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно договору №190225 від 19 лютого 2025 року адвокатом ОСОБА_7 , надавалась правова допомога ОСОБА_10 , яка є потерпілою в межах кримінального провадження стосовно обвинуваченої ОСОБА_9 .

Предметом даної угоди є те, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу та здійснювати представництво ОСОБА_10 в суді, а також з питань підготовки, подання та складання клопотань і заперечення на апеляційну скаргу.

Відповідно до п.4.1 зазначеного договору вартість наданих потерпілій ОСОБА_10 правничих послуг у розмірі 10000 грн.

20 лютого 2025 рокуна виконання домовленостей по оплаті правничих послуг, потерпілій ОСОБА_10 було надано рахунок №001168 від 20 лютого 2025 року на суму 10 000 грн.

Згідно банківської виписки, на рахунок адвокатського бюро, 20 лютого 2025 року ОСОБА_10 було перераховано кошти в розмірі 10000 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до процесуального законодавства, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірний із:

1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи характер виконаної представником потерпілого роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з обставин по даній справи, характеру її складності та обсягу виконаної адвокатом роботи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з обвинуваченої ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_10 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 гривень

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не вирішує питання щодо долі речових доказів на підставі ст.100 КПК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відомості про визнання будь яких речей речовими доказами - відсутні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у даному кримінальному провадженні цивільний позов не заявлений та відсутні процесуальні витрати.

Керуючись ст. 405, 407, 417, 419 КПК України,-

У Х В А Л И Л А:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 26 березня 2024 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

На підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України закрити, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_10 процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять) тисяч гривень.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4