Справа № 569/1721/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС ГУНП в Рівненській області підполковника поліції ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 5 ст. 426-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий, у рамках кримінального провадження №0000609 від 15.11.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.5 ст. 426-1 КК України, звернувся в суд із вказаним клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що капітан ОСОБА_5 , у порушення вимог ст. ст. 3, 27, 29 Конституції України, ст. ст. 6, 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 13-14.11.2025 (точніше досудовим розслідування не встановлено), перебуваючи в наметовому містечку військової частини НОМЕР_1 , що поблизу АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з мотивів порушення військовослужбовцем внутрішнього порядку, наніс старшому солдату ОСОБА_7 кулаками рук, ногами та іншими невстановленими слідством тупими предметами не менше 7 ударів у голову та численні удари руками, ногами та невстановленим слідством тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею в область грудей, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньої черепно-мозкової травми у вигляді крововиливів в речовину головного мозку та під його оболонки, перелому кісток носа, чисельних зовнішніх ушкоджень в ділянці голови з крововиливами в підлягаючі м`які тканини: синець та садно у правій завушній ділянці, синець в лівій скроневій ділянці, синець із садном в лобній ділянці справа, садно в ділянці правої брови, синці на повіках обох очей та в ділянці спинки носа, осаднення у правій підочній ділянці; закритої тупої травми грудей у вигляді забою легень, переломів 7-го лівого та 3-го правого ребер, просторих плямистих синців на правій та лівій передньо-бокових поверхнях грудей, синців на передній поверхні грудей в проекції рукоятки грудини та у лівій підключичній ділянці, які в своєму клінічному перебігу супроводжувалися розвитком загрозливих явищ для життя (набряком і компресією головного мозку з розвитком коматозного стану, важкою дихальною недостатністю) та за критерієм небезпеки для життя є тяжкими тілесними ушкодженнями, що призвели до смерті ОСОБА_7 о 16 год. 55 хв. 22.11.2025 у реанімаційному відділенні комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка».

Крім того, капітан ОСОБА_5 , підозрюється в тому, що обіймаючи посаду командира 1-ї роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , будучи військовою службовою особою та начальником за військовим званням по відношенню до військовслужбовців військової частини НОМЕР_2 солдатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у порушення вимог ст. ст. 3, 27, 29 Конституції України, ст. ст. 6, 11,16, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 49, 58, 59, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на застосування фізичного та психологічного насильства до підлеглих військовослужбовців, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, близько 23 год. 14.11.2025 (точніше досудовим розслідування не встановлено), перебуваючи в наметовому містечку військової частини НОМЕР_1 , що поблизу АДРЕСА_1 , з метою примушування солдатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до надання ними неправдивих показань, що нібито вони спричинили тілесні старшому солдату ОСОБА_7 , застосував насильство до підлеглих.

Зокрема, капітан ОСОБА_5 , кулаками рук та дерев`яною палицею (битою) задав не менше трьох ударів солдату ОСОБА_9 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу на задньо-зовнішній поверхні нижньої третини лівого плеча, з розповсюдженням на зовнішню поверхню лівого ліктьового суглобу та на верхню і середню третини лівого передпліччя, крововиливу на зовнішній поверхні правого колінного суглобу, крововиливу у тильній поверхні 3-го пальця правої кисті із розповсюдженням на головку 3-ї п`ясткової кисті, які в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Також, капітан ОСОБА_5 кулаками рук та дерев`яною палицею (битою) завдав не менше п`яти ударів солдату ОСОБА_8 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: поверхневої рани в потиличній ділянці голови зліва, крововиливу на зовнішній поверхні нижньої третини лівого плеча з розповсюдженням на зовнішню поверхню ліктьового суглобу, крововиливу на тильній поверхні правої кисті в проекції 2-3 п`ясткових кісток, крововиливу на задній поверхні нижньої третини лівого стегна, які в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень.

26.01.2026 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Яснозір`я Черкаського району Черкаської області, українцю, громадянину України, із вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 , військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, командиру 2-ї механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_4 , капітану, раніше не судимому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.5 ст. 426-1 КК України.

26.01.2026 підозрюваного ОСОБА_5 , затриманого на підставі ч.1 ст. 615 КПК України, з метою запобігання можливої втечі підозрюваного та ухилення ним від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих йому злочинів.

Під час проведення досудового розслідування встановлено фактичні данні та здобуто достатні докази, які вказують на безпосередню причетність підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Зокрема, причетність останнього підтверджується наступними матеріалами кримінального провадження:

-показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які вони надали під час допиту в якості свідків, а також під час проведення слідчих експериментів за їх участю, які прямо вказали на підозрюваного ОСОБА_5 як на особу, яка 14.11.2025 умисно спричинила їм тілесні ушкодження та 13.11.2025 спричинила тілесні ушкодження військовослужбовцю ОСОБА_7 ;

-Висновком службового розслідування, проведеного за фактом спричинення тілесних ушкоджень військовослужбовцю ОСОБА_7 , згідно якого встановлено вину підозрюваного ОСОБА_5 у спричиненні тілесних ушкоджень військовослужбовцям ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8

-Висновоком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 №1171 від 26.12.2025, згідно якого в загиблого виявлено тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в речовину головного мозку та під його оболонки, перелому кісток носа, чисельних зовнішніх ушкоджень в ділянці голови з крововиливами в підлягаючі м`які тканини: синець та садно у правій завушній ділянці, синець в лівій скроневій ділянці, синець із садном в лобній ділянці справа, садно в ділянці правої брови, синці на повіках обох очей та в ділянці спинки носа, осаднення у правій підочній ділянці; закритої тупої травми грудей у вигляді забою легень, переломів 7-го лівого та 3-го правого ребер, просторих плямистих синців на правій та лівій передньо-бокових поверхнях грудей, синців на передній поверхні грудей в проекції рукоятки грудини та у лівій підключичній ділянці, які в своєму клінічному перебігу супроводжувалися розвитком загрозливих явищ для життя (набряком і компресією головного мозку з розвитком коматозного стану, важкою дихальною недостатністю) та за критерієм небезпеки для життя є тяжкими тілесними ушкодженнями, що призвели до смерті ОСОБА_7 о 16 год. 55 хв. 22.11.2025 у реанімаційному відділенні комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка», які виникли внаслідок спрчинення потерпілому ударів кулаками рук, ногами та іншими невстановленими слідством тупими предметами у голову та в область грудей, що у подальшому спричинило смерть потерпілого.

-Висновоком судово-медичної експертизи №863 від 18.11.2025, згідно якого в військовослужбоця ОСОБА_9 виялено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на задньо-зовнішній поверхні нижньої третини лівого плеча, з розповсюдженням на зовнішню поверхню лівого ліктьового суглобу та на верхню і середню третини лівого передпліччя, крововиливу на зовнішній поверхні правого колінного суглобу, крововиливу у тильній поверхні 3-го пальця правої кисті із розповсюдженням на головку 3-ї п`ясткової кисті, які в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень

-Висновоком судово-медичної експертизи №862 від 18.11.2025, згідно якого в військовослужбоця ОСОБА_8 виялено тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани в потиличній ділянці голови зліва, крововиливу на зовнішній поверхні нижньої третини лівого плеча з розповсюдженням на зовнішню поверхню ліктьового суглобу, крововиливу на тильній поверхні правої кисті в проекції 2-3 п`ясткових кісток, крововиливу на задній поверхні нижньої третини лівого стегна, які в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень.

-показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтвердили факт спричинення тілесних ушкоджень підозрюваним для військовослужбовців ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з метою визнання останніми провини у заподіянні тілесних ушкоджень військовослужбовцю ОСОБА_7

-речовими доказами у кримінальному провадженні;

-іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Покликаючись на викладене, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України слідчий вказує на наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання виникнення вказаних ризиків.

З огляду на вказані обставини, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного ОСОБА_5 , які зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти виникненню ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України, окрім як тримання під вартою, неможливе.

В судовому засіданні прокурор та слідчий повністю підтримали клопотання щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Підозрюваний та його захисник заперечили проти задоволення клопотання. вказавши на необґрунтованість підозри та відсутність заявлених стороною обвинувачення ризиків.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та додані до матеріалів кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що СУ ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000609 від 15.11.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.5 ст. 426-1 КК України.

За вищевказаних обставин, у рамках даного кримінального провадження, 26.01.2026 ОСОБА_5 затримано на підставі ч. 1 ст. 615 КПК України та того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.5 ст. 426-1 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч.1 ст. 178 КПК України.

Тобто, за наявності вказаних обставин існує можливість збільшення наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до якого, зокрема, відноситься: верховенство права.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Узагальнююче визначення «обґрунтованість підозри» у вчиненні кримінального правопорушення, доведення якої, як одного з трьох обов`язкових елементів, визначених КПК України для можливості взагалі обрання запобіжного заходу, покладено на прокурора, сформульовано у правових позиціях Європейського суду з прав людини.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року вказав, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. ЄСПЛ в даному рішенні наголошує, що вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Крім того, як зазначено у матеріалі ВССУ від 11.07.2016р. «захист прав людини у кримінальному провадженні: доказування та докази», передумовою для подання клопотання стороною обвинувачення про застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри про те, що особа вчинила кримінальне правопорушення. Слідчий, прокурор зобов`язані з належним обґрунтуванням викласти обставини, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню, знищення, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» №41088/05, рішення від 11 липня 2006 року «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Згідно п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, рішення «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).

Під час розгляду клопотання, стороною обвинувачення доведено, що вказані ризики існують та є актуальними.

Обґрунтування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, тобто переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, є те, що відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України відносяться до категорії тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років. Окрім того, відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 426-1 КК України відносяться до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років. Дана обставина, на думку органу досудового розслідування, є вагомим психологічним фактором, який може сприяти переховуванню підозрюваного від органу досудового розслідування та суду. Крім того, підозрюваний являється військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України військової частини НОМЕР_4 , підрозділи якої на даний час виконують обов`язки за межами Рівненської області. А тому перебування підозрюваного за місцем дислокації його військової частини не зможе забезпечити покладені на нього обов`язки вчасно прибувати до слідчого, прокурора та суду для участі у слідчих та інших процесуальних діях, що зашкодить кримінальному провадженню. Окрім того місце постійного проживання підозрюваного знаходиться на території Черкаської області, у зв`язку з чим слідчий та прокурор, в разі не застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з об`єктивних причин не будуть мати змогу проконтролювати поведінку підозрюваного. Враховуючи викладене, зазначені обставини свідчать про наявність ризику, передбаченого п.1 ст.177 КПК України.

Обґрунтування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, тобто незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, є те, що, враховуючи характер злочину, який інкримінуються підозрюваному, а специфіку військової служби особи офіцерського складу Збройних сил України, останньому достеменно відомо про анкетні дані та місця несення служби свідків у кримінальному провадженні, показання яких на даний час не досліджені судом. Враховуючи викладене, а також поведінку підозрюваного до затримання, що виразилось у застосуванні насильства до військовослужбовців ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з метою визнання останніми провини за спричинення тілесних ушкоджень військовослужбовцю ОСОБА_7 , враховуючи можливість видачі підозрюваному зброї та боєприпасів, на думку органу досудового розслідування, в разі незастосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній буде мати можливість контактувати з вказаними свідками, а тому може прямо (особисто) чи опосередковано (за допомогою сторонніх осіб) чинити тиск на свідків з метою вплинути на їх свідчення, зміни показань, тощо, що є ризиком згідно п.3 ст.177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наведене дає підстави вважати, що підозрюваний, в разі незастосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути його притягнення до кримінальної відповідальності, незаконно вливати на інших учасників кримінального провадження, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Наведені обставини у відповідності до п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України є ризиками.

На даний час у кримінальному провадженні проведений не весь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування.

За таких обставин, стороною обвинувачення доведено, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, зможе вільно спілкуватись з такими особами та координувати їхні спільні дії щодо приховування слідів вчиненого кримінального правопорушення.

Таким чином, слідчий, звертаючись із клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та прокурор при його розгляді довели про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним застосувати щодо підозрюваного винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України та гарантувати його належну процесуальну поведінку.

Даних, які б вказували на неможливість застосування щодо підозрюваного вказаного запобіжного заходу не встановлено.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, що спричинив загибель людини та злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тому, враховуючи суспільну небезпечність особи підозрюваного ОСОБА_5 , який вчинив насильницький злочин, є необхідним застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, що на думку слідчого судді, є справедливим, здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 184, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задоволити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк 60 днів без визначення розміру застави, тобто до 26.03.2026.

Утримувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" - м. Рівне, вул. Дворецька, 116.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити на виконання уповноваженій особі ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", вручити учасникам судового розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя