Номер провадження: 11-сс/813/350/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09 січня 2026 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000069 від 25.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09 січня 2026 року було частково задоволено клопотання прокурора відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000069 від 25.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, та накладено арешт на майно, яке вилучене 10.10.2025 в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 800 долларів США купюрами номіналом по 100 доларів США.

У задоволені клопотання в іншій частині відмовлено.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що частина вилучених в ході обшуку грошових коштів, а саме грошові кошти в сумі 800 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США, відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки могли зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, є всі підстави вважати що могли бути предметом неправомірної вигоди, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна. Необхідність накладення арешту на вилучені грошові кошти також обумовлена можливістю подальшої їх конфіскації, як виду покарання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалу слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги представник власника майна посилається на наступне:

-стороною обвинувачення не доведено належність грошових коштів до кримінального провадження №0000069 від 25.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України;

-клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, до нього не долучено оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими обґрунтовані доводи клопотання;

-прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України;

-виклад обставин у клопотанні прокурора не містить ознак кримінального правопорушення, викладеного у витягу з ЄРДР.

На підставі наведеного захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Представник власника майна ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Прокурор відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 звернулась до апеляційного суду клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі прокурора. При цьому заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи викладене, апеляційний суд, керуючись ч.4 ст.405 КПК України, вважає за можливе ухвалити судове рішення за результатами розгляду вищевказаної апеляційної скарги без участі прокурора.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апелянта, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Зокрема положення ст. 2 КПКвизначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як убачається з матеріалів судової справи, у проваджені СУ ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069, від 25 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 10 жовтня 2025 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за кваліфікуючими ознаками - одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе, а так само прохання надати таку вигоду для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

За версією слідства, у невстановлений в ході досудового розслідування час, перебуваючи у невстановленому місці, у ОСОБА_7 виник злочинний, направлений на одержання неправомірної вигоди з військовозобов`язаних осіб за сприяння у виготовленні військово-облікових документів та отриманні відстрочки від мобілізації.

Так, 18.09.2025, з метою реалізації свого злочинного умислу, у невстановлений в ході досудового розслідування час, перебуваючи у невстановленому місці, ОСОБА_7 в ході телефонної розмови з ОСОБА_10 , яка відбувалася через гучномовець мобільного телефону, висловив останньому вимогу про передачу йому неправомірної вигоди у розмірі від 2 до 3 тисяч доларів США (при цьому вказав, що кінцевий розмір неправомірної вигоди він визначить пізніше) за прийняття ним рішення, як службовою особою, що займає відповідальне становище, про виготовлення ОСОБА_10 нового військово-облікового документа, зняття його з розшуку в електронній системі «Оберіг», як особи, що порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у зв`язку з не оновленням облікових даних, а також надання відстрочки від призову під час мобілізації.

При цьому, ОСОБА_7 прямо вказав, що без сплати вказаних коштів вирішення питання буде неможливим, чим фактично поставив заявника у залежний та уразливий стан, використовуючи службове становище для вимагання неправомірної вигоди.

В подальшому, 01.10.2025, у невстановлений в ході досудового розслідування час, перебуваючи у невстановленому місці, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи з корисливих мотивів, під час чергової телефонної розмови з ОСОБА_10 , повторно висунув вимогу щодо передачі йому неправомірної вигоди у кінцевій визначеній ним сумі 2 000 доларів США, уточнивши, що виключно після надання йому такої неправомірної вигоди він виготовить йому новий військово-обліковий документ, вирішить питання про зняття його з розшуку в електронній системі «Оберіг», як особи, що порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у зв`язку з не оновленням облікових даних, а також щодо надання йому відстрочки від призову під час мобілізації. При цьому, ОСОБА_7 під час вказаної розмови вказав на необхідність термінової передачі йому грошових коштів.

Надалі, 04.10.2025 о 15:10, перебуваючи поблизу будівлі торговельного центру «Епіцентр» по вул. Небесної сотні в м. Одеса, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, під час особистої зустрічі з ОСОБА_10 , одержав від останнього на свою незаконну вимогу першу частину неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 500 (п`ятсот) доларів США, що за курсом Національного банку України становить 20 600 гривень, за вчинення ним вищевказаних дій із використанням наданої йому влади та службового становища.

В подальшому, 09.10.2025 приблизно о 16 год., продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, перебуваючи у невстановленому місці, ОСОБА_7 в ході телефонної розмови з ОСОБА_10 , висловив останньому вимогу щодо необхідності надання йому другої частини неправомірної вигоди в розмірі 1500 доларів США в найкоротші терміни.

10.10.2025 приблизно о 16 год. 35 хв., перебуваючи поблизу будівлі торговельного центру «Епіцентр» по вул. Небесної сотні в м. Одеса, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди для себе, одержав від ОСОБА_10 другу частину неправомірної вигоди у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 10.10.2025 становить 62 250 гривень, за вчинення ним раніше обумовлених дій із використанням наданої йому влади та службового становища.

Таким чином, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, з єдиним злочинним корисливим умислом, 04.10.2025 о 15 год. 10 хв. та 10.10.2025 о 16 год. 35 хв., перебуваючи поблизу будівлі торговельного центру «Епіцентр» по вул. Небесної сотні в м. Одеса, одержав від ОСОБА_10 на свою незаконну вимогу неправомірну вигоду у загальному розмірі 2000 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 82250 гривень, за вчинення ним дій із використанням наданої йому влади та службового становища, направлених на виготовлення ОСОБА_10 нового військово-облікового документа, зняття його з розшуку в електронній системі «Оберіг», як особи, що порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у зв`язку з не оновленням облікових даних, а також надання відстрочки від призову під час мобілізації.

10.10.2025 о 16:40 год. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України в порядку ст. 208 КПК України.

У подальшому 10.10.2025 проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси за місцем мешкання ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 800 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США, грошові кошти в сумі 15000 гривень купюрами номіналом по 1000 гривень, які належать підозрюваному.

Постановою слідчого від 10.10.2025 року вилучені в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вказане майно.

02.12.2025 року до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південого регіону надійшла ухвала Одеського апеляційного суду від 20.11.25, якою скасовано рішення слідчого судді першої інстанції та повернуто клопотання прокурора для усунення недоліків.

Після усунення недоліків клопотання про накладення арешту на вилучене майно повторно скеровано до Київського районного суду м. Одеси для розгляду по суті.

За результатами розгляду відповідного клопотання, слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси винесено ухвалу від 16.12.2025, яка надійшла до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону 31.12.2025 про повернення клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000069 від 25.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України прокурору із встановленням строку для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Після усунення недоліків прокурор повторно звернувся із клопотанням про арешт майна до слідчого судді.

Клопотання прокурора мотивоване тим, що в кримінальному провадженні виникла необхідність в накладенні арешту на майно, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, крім того ч. 3 ст. 368 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

09.01.2026 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси постановлено ухвалу, якою частково задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вилучене 10.10.2025 в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 800 долларів США купюрами номіналом по 100 доларів США.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що під час розгляду клопотання прокурора встановлено, що частина вилучених в ході обшуку грошових коштів, а саме грошові кошти в сумі 800 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США, відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки могли зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, є всі підстави вважати що могло бути предметом неправомірної вигоди, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

В той же час, відповідно до санкції ч.3 ст.368 КК України, злочин, в якому підозрюється ОСОБА_7 карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

На переконання слідчого судді необхідність накладення арешту на вилучені грошові кошти обумовлена можливістю подальшої їх конфіскації, як виду покарання.

Перевіривши матеріали судового провадження, доводи апеляційної скарги та долучені до скарги документи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів судового провадження вбачається, що постановою слідчого вилучене під час обшуку 10.10.2025 майно обґрунтовано визнане речовими доказами в кримінальному провадженні, оскільки воно має важливе значення для встановлення обставин скоєного кримінального правопорушення.

З урахуванням обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає, що версія органу досудового розслідування стосовно того, що ОСОБА_7 можливо причетний до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, потребує перевірки, яку можливо забезпечити шляхом застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

За таких обставин, доводи захисника про незаконність оскарженої ухвали з підстав відсутності доказів щодо приналежності вилучених грошових коштів до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, та безпідставність визнання вилученого майна речовими доказами у кримінальному провадженні, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини кримінального провадження, доведеність факту події та обставин злочину, з наявністю всіх його складових елементів має бути перевірена в ході подальшого досудового розслідування кримінального провадження, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності.

Колегія суддів звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадженняні слідчим суддею, ні судом апеляційної інстанції, не дається оцінка допустимості та належності доказів, а лише вирішується питання про правомірність накладення арешту на вищевказане майно.

Твердження апеляційної скарги про те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаних вимог кримінального процесуального кодексу під час звернення із клопотанням про арешт майна прокурор дотримався.

Клопотання про арешт майна містить зазначення мети і підстав накладення арешту на майно, а саме забезпечення конфіскації майна як виду покарання, перелік майна, що належить арештувати, конкретних фактів, що свідчать про володіння підозрюваним, таким майном, до клопотання також долучено копії документів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 5 ст. 170 КК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді про арешт майнавідповідає вимогам ст.171 КПК та узгоджується з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що вказане в клопотанні прокурора майно, а саме грошові кошти, що були вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК, є всі підстави вважати що могло бути предметом неправомірної вигоди, а тому вданому кримінальному проваджені з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.368 КК України є речовими доказами та потребує збереження.

Доводи адвоката про незаконність оскарженої ухвали з посиланням на те, що клопотання прокурора про арешт майна подане без дотримання строків, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Одеси про повернення клопотання прокурору від 16.12.2025 отримана останнім 31.12.2025 року, як було встановлено під час розгляду клопотання слідчим суддею.

Клопотання прокурора повторно скеровано засобом поштового зв`язку до Київського районного суду м. Одеси 02.01.2026 року (а.с 242 т. 1), тобто в межах 72-годинного строку, наданого на усунення недоліків.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні (як і для інших підстав для арешту).

Так, такої підстави як пропуск строку на звернення з клопотанням про арешт не передбачено ні серед умов, які враховуються при вирішенні питання про арешт майна як речових доказів (чи навіть з інших підстав), ні серед підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт (частини 1 та 2 статті 173 КПК). Це обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, яке має ознаки речового доказу, не позбавляє таке майно доказової сили в кримінальному провадженні, тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.

При цьому правові наслідки можливих порушень процесуальних строків, на думку колегії суддів, лежать в площині юридичної відповідальності (наприклад, цивільно-правова відповідальність за утримання відповідного майна без законних на те підстав або у разі втрати чи знищення речового доказу (частина 4 статті 100 КПК), дисциплінарна відповідальність прокурора, слідчого за неналежне виконання службових обов`язків, кримінальна відповідальність у разі наявності відповідних підстав).

Надаючи відповіді на доводи сторони захисту, колегія суддів також враховує вимоги пунктів 4 і 5 ч. 5 ст. 214 КПК, якими визначено, що до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, а також попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відомості до ЄРДР вносять до здійснення досудового розслідування, очевидно, що слідчий (дізнавач, прокурор), зазначає відомості щодо короткого викладу обставин і попередньої кваліфікації, виходячи із інформації, якою володіє на момент реєстрації. У ході досудового розслідування кількість, обсяг та якість виявлених відомостей збільшуються, і на момент завершення досудового розслідування справи відповідний суб`єкт кваліфікації повинен володіти всіма суттєвими, необхідними й достатніми даними про скоєне діяння (поведінку).

Саме тому законодавець, у ст. 214 КПК використав терміни «можуть» свідчити про вчинення кримінального правопорушення, «попередня» кваліфікація.

Підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права власності/володіння на вилучене майно завданням кримінального провадження апеляційний суд на даній стадії досудового розслідування не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власника/володільця, апеляційним судом також не встановлено та адвокатами не доведено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК, наклав арешт навищевказане майно, що буде слугувати меті забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника/володільця, та забезпечив своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності/володіння завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності та необґрунтованості оскарженої ухвали, слід визнати непереконливими.

Відповіднодо положень п.1 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09 січня 2026 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000069 від 25.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4