Провадження № 1-кп/734/107/26 Справа № 734/5320/25
У х в а л а

іменем України

24 березня 2026 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження № 0005659, відомості про яке 26 листопада 2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , згідно зі ст. 89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 402 і ч. 4 ст. 409 КК України,

із участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

08 грудня 2025 року до Козелецького районного суду Чернігівської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0005659, відомості про яке 26 листопада 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених: ч. 4 ст. 402 КК України, - у непокорі, що виразилась у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану; ч. 4 ст. 409 КК України, - у відмові від несення обов`язків військової служби, вчиненій в умовах воєнного стану.

Обвинуваченим ОСОБА_3 подане 18 березня 2026 року до Козелецького районного суду Чернігівської області клопотання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що в провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області перебуває вказане кримінальне провадження. На даний час обвинувачений ОСОБА_3 перебуває під вартою на гауптвахті п`ятий місяць, вважає подальше тримання під вартою незаконним та таким, що порушує ст. 5 Конвенції про захист прав людини на підставі того, що: відсутній статус суб`єкта злочину; у 2019 році виключений із військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; незаконність підозри, оскільки має статус цивільної особи, а ст.ст. 402 і 409 КК України належать до військових кримінальних правопорушень; місце тримання цивільної особи на гауптвахті є грубим порушенням процесуальних прав та конституційних прав. Обвинуваченим ОСОБА_3 заявлені вимоги про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав вимоги вказаного клопотання. Захисник-адвокат ОСОБА_5 покладається на законність судового рішення. Прокурор ОСОБА_4 не погодився із вимогами клопотання.

Вислухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази, суд вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

За ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2026 року обвинуваченому ОСОБА_3 , який є військовослужбовцем Збройних Сил України, продовжений строк дії застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят діб, до 14 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави, з подальшим його утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Органами досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 402 і ч. 4 ст. 409 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Ризики, передбачені п.п. 1 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (можливість переховуватися від суду і вчинити інше кримінальне правопорушення), не зменшилися і не зникли, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою. При цьому, судове рішення повинно забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як потерпілого, так і суспільства в цілому. Урахування тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , у цьому конкретному випадку, має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання, що може бути призначене, за вчинені кримінальні правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_3 може ухилитися від суду і вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше», а «серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти».

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріально-правовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді. Отже, більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти існуючим у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 402 і ч. 4 ст. 409 КК України.

Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід розглядати у кожній справі окремо з урахуванням її особливостей (Рішення ЄСПЛ «Jecius проти Литви» заява № 34578 від 31 липня 2000 року).

Керуючись ст.ст. 193, 201 і 331 КПК України, суд

у х в а л и в:

клопотання ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 402 і ч. 4 ст. 409 КК України, про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя