Справа №463/6424/23
Провадження №1-кп/463/115/26
УХВАЛА

/про відмову у задоволенні клопотання/

06 травня 2026 р. м. Львів

Личаківський районний суд міста Львова у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання адвоката ОСОБА_5 про визнання доказів очевидно недопустимими при розгляді кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000221 від 12.03.2021 про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України,

встановив:

в провадженні Личаківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження ? 0000221 a?a 12.03.2021 i?i iaaeioaa?aiiy Aaeay ?iiaia A?eai?iae?a oa I?ae Ieaaa Noai?neaaiae?a o a?eiaii? e?ei?iaeuiiai i?aaiii?ooaiiy, ia?aaaa?aiiai ?.4 no. 191 EE Oe?a?ie.

До суду захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 подано клопотання про визнання частину доказів очевидно недопустимими та просила суд не досліджувати такі під час судового розгляду кримінального провадження.

В обґрунтування поданого клопотання покликалася на те, що такі докази отримані з порушенням процесуальних норм, визначених КПК України, а саме отримані до внесення відомостей до ЄРДР.

Прокурором надіслано до суду заперечення на згадане клопотання, яким, з посиланням на практику ВС, просив у задоволенні такого клопотання відмовити.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_5 підтримала клопотання, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у клопотанні, просила таке задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні клопотання свого захисника підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 проти такого клопотання не заперечили.

Прокурор ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечила проти клопотання адвоката, вважає доводи, викладені захисником обвинуваченого необґрунтованими та безпідставними.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши зміст поданого клопотання, вважає, що таке не підлягає до задоволення, зважаючи на наступне.

За змістом ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

При наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18).

Судом не відхиляються доводи щодо недопустимості доказів, проте вважає їх такими, які потребують додаткового аналізу, який буде надано судом у нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення.

Отже, наведені стороною захисту обставини не свідчать про очевидну недопустимість доказів на цій стадії судового розгляду та не є підставою для припинення їх дослідження. Питання допустимості та належності зазначених доказів буде вирішено судом під час ухвалення остаточного судового рішення в нарадчій кімнаті з урахуванням усієї сукупності досліджених доказів, разом з тим доводи, викладені захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На час розгляду даного клопотання судовий розгляд кримінального провадження триває, конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не наведено, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

Керуючись ст. 84-89, 376 КПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про визнання доказів очевидно недопустимими, відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 11.05.2026 року о 10.00 год.

Суддя ОСОБА_1