ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/473/26 Справа № 932/1164/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 09 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, освіта вища, військовослужбовця військової служби, який перебуває у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні старший солдат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 09 лютого 2026 року задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, у межах строку досудового розслідування, до 17 год 52 хв 07 квітня 2026 року включно. Розмір застави вирішено не визначати.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого діяння та ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органу досудового розслідування або суду, незаконного впливу на інших підозрюваних та свідків, які не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання цього підозрюваного під вартою.

Також слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність підстав для визначення підозрюваному розміру альтернативної застави.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою повністю відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу.

В обгрунтування апеляційних вимог вказує, що висновок слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи, а саме:

- не взято до уваги, що свідок ОСОБА_9 не бачив моменту спричинення тілесних ушкоджень померлому, а лише бачив як потерпілого підняли із землі два екіпажі ІНФОРМАЦІЯ_3 та посадили до транспортного засобу одного з екіпажів, після чого повезли для проходження ВЛК.;

- потерпіла ОСОБА_10 взагалі не бачила самої події, її показання ґрунтуються на припущеннях;

- проігноровано відсутність на відеозаписі підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки відеозапис здійснено у нічний час доби, він не відображає момент спричинення тілесних ушкоджень та взагалі не фіксує особу, яка вчинила правопорушення;

- відсутність висновку СМЕ, який підтверджує, що тілесні ушкодження настали внаслідок дій ОСОБА_7 , а не утворились внаслідок падіння ОСОБА_11 з висоти власного зросту та від удару об тверду поверхню.

Вказує, що слідчим суддею було зроблено висновок про вагомість наданих доказів, якими обґрунтовується підозра, який не відповідає фактичним обставинам.

Також зазначає, що було слідчим суддею було зроблено хибний висновок щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки вони не підтверджуються доказами. Не взято до уваги достатньою мірою дані, що характеризують особу підозрюваного, а саме те, що ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією в/ч НОМЕР_1 , під час бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, 01.07.2023 отримав поранення та контузію, внаслідок чого в останнього спостерігається системні головні болі, слабкість, підвищення тиску, зниження пам`яті, порушення сну, головокружіння, епізоди запаморочень, у зв`язку із чим потребує постійного належного медичного догляду, що неможливо в умовах слідчого ізолятору або гауптвахти.

Крім того вказує, що ухвала в частині не визначення розміру застави підлягає зміні у зв`язку із невідповідністю висновків слідчого судді фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Клопотанням слідчого та доданими до нього доказами підтверджується, що в проваджені СВ ВП № 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174 від 07.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

08.02.2026 ОСОБА_7 у вказаному провадженні було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, оскільки він достатньою мірою підтверджується наданими доказами, зокрема витягом з ЄРДР; протоколом огляду місця події; протоколом огляду відеозапису; протоколами допиту свідків; іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Доводи захисника щодо безпідставності та необґрунтованості підозри є суб`єктивними та спростовуються наявними у матеріалах клопотання доказами, які дають підстави ґрунтовно припускати, що ОСОБА_7 спільно з іншими встановленими особами було спричинено потерпілому умисні тяжкі тілесні ушкодження, що потягли смерть останнього.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Відтак стосовно ОСОБА_7 існує обґрунтована підозра у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що саме по собі може спонукати останнього до спроби уникнути ймовірного покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року), є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від слідства і суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

При цьому суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто шляхом допиту на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого продовжує існувати до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Враховуючи, що показання свідків, з огляду на фактичні обставини справи, є важливою складовою частиною доказової бази у цьому провадженні, а також приймаючи до уваги, що позиція захисту ОСОБА_7 полягає у запереченні своєї винуватості та самого факту кримінального правопорушення, в той час як частина свідків надає викривальні показання, ризик впливу на останніх існує і є особливо вагомим.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України, слідчим суддею було враховано вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим, соціальні зв`язки та обставини інкримінованого діяння, які полягають у тому, що під час виконання своїх обов`язків щодо проведення мобілізаційних заходів по оповіщенню та уточненню військово-облікових даних осіб призовного віку у м. Дніпро, що мають мотивувати та стимулювати громадян призовного віку належним чином виконувати свій обов`язок щодо оборони країни, дії підозрюваного, які вказані у клопотанні, не сприяли таким заходам, а навпаки підривали авторитет територіальних центрів комплектування та призвели до суспільно-небезпечних наслідків.

З урахуванням обставин справи, наявності та вагомості ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком слідчого суду щодо необхідності застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки менш суворий запобіжний захід на даному етапі досудового розслідування, коли відбувається первинна фіксація обставин кримінального правопорушення та збирання доказів, не зможе забезпечити виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України, і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Вищезазначене спростовує викладені в апеляційній скарзі доводи захисника про недоведеність наявності вказаних ризиків та їх недостатню вагомість.

Також слідчий суддя, вирішуючи питання про доцільність визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу у цьому провадженні, в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, та прийшов до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави, із чим погоджується колегія суддів та вважає за необхідне зазначити, що фактичні обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 діяння, які полягають у спричиненні спільно з іншими встановленими особами потерпілому умисних тяжких тілесних ушкоджень, що потягли смерть останнього, вказують на особливу вагомість встановлених щодо нього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України та неможливість запобігання ним шляхом застосування застави.

Доводи захисника щодо недостатнього врахування відомостей про особу обвинуваченого колегія суддів відхиляє, оскільки вони не містять нових істотних для справи відомостей та полягають у переоцінці тих обставин справи та відомостей про особу підозрюваного, які були відомі слідчому судді та, на переконання колегії суддів, дістали належну оцінку. Належить додатково зазначити, що захисник, посилаючись на стан здоров`я цього підозрюваного, у той же час не надає документального підтвердження неможливості тримання останнього під вартою за станом здоров`я.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 09 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4