Справа № 296/5202/22
УХВАЛА

Іменем України

06 травня 2026 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

адвоката обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби у кримінальному провадженні №0000073 від 25.04.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 146 КК України,-

установив:

У провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває вказане кримінальне провадження.

Прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання зазначив, що підставою продовження застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу, не зменшилися, при цьому вони виключають можливість зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого на більш м`який запобіжний захід, тому наявні достатні підстави для продовження строку дії запобіжного заходу з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

05.05.2026 ОСОБА_6 звернувся до суду із письмовим клопотанням, у якому просив змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання або домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби.

В обґрунтування свого клопотання посилався на відсутність належних та достатніх процесуальних підстав для подальшого застосування відносно нього даного виду запобіжного заходу. Зазначив, що у вказаному кримінальному провадженні наявні істотні процесуальні недоліки обвинувального акта, який не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та містить внутрішньо неузгоджену кваліфікацію інкримінованих дій, що впливає на визначеність обсягу обвинувачення і загальну процесуальну визначеність провадження. Подальше тримання його під вартою не відповідає критеріям необхідності та пропорційності.

У судовому засіданні прокурор повністю підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Зазначив, що ризики не зменшились та не змінились, з метою запобігання наявних ризиків неможливо застосувати до обвинуваченого будь-якого іншого запобіжного заходу. Заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_6 щодо його зміни на більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора, просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання або домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби.

Адвокат ОСОБА_7 заперечила щодо задоволення клопотання прокурора просила змінити запобіжний захід підзахисному на домашній арешт.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх представник ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, згідно поданої заяви адвоката ОСОБА_10 , останній просив судове засіданні 06.05.2026 провексти у його відсутності та відсутності потерпілих, клопотання прокурора підтримав, просив задовольнити.

Колегія суддів дослідивши клопотання, додані до нього матеріали, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дійшла наступного висновку.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення дієвості кримінального провадження є запобіжні заходи.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Частиною 1 статті 201 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини в справах «Летельє проти Франції», «І. А. проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

З огляду на вищенаведене, суд враховує, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, а саме переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я осіб, суду ненадано, а також те, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства, зокрема, в умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі, а також у замаху на умисне вбивство з мотивів особистої неприязні, ревнощів та помсти, які відносяться до особливо тяжкого злочину, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_6 відповідно до обвинувального акту обвинувачується у тому, що будучи працівником правоохоронного органу із застосуванням табельної зброї вчинив вбивство та два замахи на вбивство.

Прокурором також доведено, що інший більш м`який запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , ніж тримання під вартою, не може забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Будь-яких даних щодо неможливості утримання обвинуваченого ОСОБА_6 в умовах слідчого ізолятора в судовому засіданні не встановлено.

Крім того, обвинуваченим ОСОБА_6 з урахуванням положень КПК України щодо самостійного обстоювання своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, не надано суду доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема, щодо відсутності передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які були встановлені судом під час застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжено.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, вчинених із застосуванням насильства.

З наведених вище підстав, клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 182, 331, 371, 372 КПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби, відмовити.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)» на строк 60 днів, тобто до 04 липня 2026 року включно, без права внесення застави.

Копію даної ухвали направити до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» для виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3