ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №642/1946/24 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/259/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА

Іменем України

02 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харків кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Холодногірського районного суду м. Харкова від 04.07.2025 року стосовно ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 я, уродженець с. Козача Лопань Дергачівського району Харківської області, громадянин України, одруженого, приватний підприємець, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 10.03.2025 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1, 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними із застосуванням ст. 69 КК України.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , 03.01.2025р. близько 16:10, керуючи своїм технічно-справним автомобілем «AUDI A6», р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Євгена Котляра в напрямку вул. Полтавський шлях від вул. Велика Панасівська м. Харкова зі швидкістю приблизно 60 км/год. В районі буд. № 7 по вул. Євгена Котляра м. Харкова, ОСОБА_8 проявив неуважність, діючи необережно, не переконався в безпеці своїх дій, своєчасно не зменшив швидкість руху, не зупинив керований ним автомобіль та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , яка в цей час перетинала проїжджу частину з ліва на право по ходу руху автомобіля чим порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та допустив наїзд на пішохода. В результаті дорожньо-транспортної події ОСОБА_9 від отриманих травм померла в приміщенні лікарні.

Згідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-17/7-А/25 від 11.03.2025р. в результаті дорожньо-транспортної події, причиною смерті ОСОБА_9 явилась важка тупа сукупна травма із ушкодженням внутрішніх органів та переломом кісток скелету, яка ускладнилась безповоротнім декомпексованим травматичним шоком, що і стало безпосередньо причиною смерті ОСОБА_9 .

Згідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-25/5874-ІТ від 13.03.25 у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «AUDI A6», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 наявні невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок змінити визнати його винним у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за яким призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортним засобом. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, визначити іспитовий строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що і в суді першої інстанції просив застосувати положення ст. 75 КК Україні, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовільнити, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Дії ОСОБА_8 суд правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушив правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_9 .

Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до статті 12 КК України, є тяжким злочином, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, за місцем колишньої роботи характеризується позитивно, має на утриманні батьків - пенсіонерів.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 є щире каяття, сприяння досудовому розслідуванню кримінального правопорушення, позицію потерпілого щодо відсутності до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченомуОСОБА_8 покарання в межах санкції частини статті за інкримінований йому злочин у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом положень ст. 409 та ст. 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, на думку колегії суддів є обґрунтованими, оскільки суд першої інстанції не надав правову оцінку пом`якшуючим обставинам та не прийняв їх до уваги при призначенні покарання та ухваленні вироку, що прямо передбачено вимогами та обов`язками суду врахувати їх при призначенні покарання, згідно ст. 66 КК України.

Колегія суддів вважає, що при обранні ОСОБА_8 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними із застосуванням ст. 69 КК України, судом першої інстанції не в повній мірі були дотримані вимоги ст. 65, 66, 67 КК України і таке покарання не відповідає тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями наданими в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 звернуто увагу судів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

У суді апеляційної інстанції як і в суді першої інстанції ОСОБА_8 у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, раніше судимий, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, за місцем колишньої роботи характеризується позитивно, має на утриманні батьків - пенсіонерів.

Потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції звертався до суду з проханням розглядати справу без його участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мав та прохав призначити ОСОБА_8 покарання не пов`язане з позбавленням волі, а також просив суд апеляційної інстанції розглядати справу без його участі.

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість цього. У такому випадку суд має врахувати не лише тяжкість злочину, особу винного, а й інші обставини справи на що прямо вказує Верховний Суд у справі № 183/163/14 від 16.08.2018.

Сама ст. 75 КК України передбачає, що для застосування згаданого положення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд повинен врахувати: тяжкість кримінального правопорушення; особу винного; інші обставини справи та дійти висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. При цьому це є правом суду так як в законі зазначено, що він може прийняти таке рішення.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе без ізоляції його від суспільства, враховуючі, характер та обставини вчиненого правопорушення, яке є необережнім та вчинене до ухвалення попереднього вироку, тобто коли він ще не був засуджений жодного разу. Його поведінку після вчиненого, спрямовану на залагодження своєї провини, що характеризує обвинуваченого як відповідальну, високоморальну особу. Думку потерпілого та прокурора, які вважали справедливим призначити покарання з іспитовим строком, а тому, колегія суддів, враховуючи всі зазначені обставини, вважає можливим звільнити його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Виняток у ч. 1 ст. 75 КК України, який унеможливлює звільнення від відбування покарання з випробуванням особи, яка порушила правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, є перебування винної особи у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що має імперативний характер. Таким чином, водій, який порушив правила безпеки дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження передбачений ч. 2 ст. 286-1 КК України, не може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, на що безпосередньо звернута увага у Постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 170/667/21.

Згідно правової позиції висловленої в постанові об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 199/1496/17 кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Таким чином, приймаючи до уваги відсутність правових обмежень у застосуванні до ОСОБА_8 положення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування до цього обвинуваченого даного положення.

Оскільки іспитовий строк відраховується з моменту набрання вироку законної сили, тобто є різним, а застосування додаткових обов`язків, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, передбачені ст. 76 КК України, є обов`язковими та можуть також відрізнятися у різних вироках то колегія суддів погоджується з тією судовою практикою з цього приводу, яка спрямована на самостійне виконання таких вироків оскільки жодних законодавчо-врегульованих рекомендацій з цього приводу на сьогоднішній день не існує.

Таким чином, колегією суддів встановлене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а це згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу задовільнити.

Вирок Холодногірського районного суду м. Харкова від 04.07.2025 року стосовно ОСОБА_8 змінити шляхом пом`якшення призначення покарання.

Застосувати до ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України і звільнити його від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти наОСОБА_8 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирок Жовтневого райсуду м. Харкова від 10.03.25 року виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді