Справа № 347/800/24
Провадження № 1-кп/347/77/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2026 м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області, в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

секретаря: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Косів кримінальне провадження відомості про яке внесено в ЄРДР за № 0000062 від 21.03.2024 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працевлаштованого, освіта середня, не одруженого, депутатом не обирався, на утриманні має одну неповнолітню дитину, в силу вимог ст.89 КК України не судимого , -

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинив злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) за наступних обставин:

ОСОБА_4 згідно рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області, від 22 лютого 2022 року (справа №347/2699/21), зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 2000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили, а саме з 25 березня 2022 року.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2022 року (справа №347/2699/21) набрало законної сили 25 березня 2022 року та 25 квітня 2022 року Косівським відділом державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 68864738.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно положень, визначених ч. 1 ст. З Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України - при вирішенні будь-яких питань щодо дітей необхідно виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст.51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі України (ст. 180) та гарантується Державою, в свою чергу, ст. 15 Сімейного кодексу України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений також в ст.180 Сімейного Кодексу України.

Крім того, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Однак, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про необхідність сплати, аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття - від сплати аліментів злісно ухиляється у визначеному рішенні порядку, грошові кошти на утримання дитини не виплачує, що призвело до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають 48 387 (сорок вісім тисяч триста вісімдесят сім) гривень.

Тобто, ОСОБА_4 злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дитини (аліментів), вчинив дії спрямовані на невиконання рішення Косівського районного суду в Івано-Франківській області, які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 грубо порушує обов`язки, покладені на нього рішенням суду та визначені нормами Конституції України і Сімейного кодексу України, та посягає на нормальний розвиток і здоров`я дитини.

ОСОБА_4 з 25.03.2022, будучи зобов`язаним сплачувати грошові кошти, від сплати аліментів злісно ухиляється.

У визначеному рішенні, порядку грошові кошти на утримання дитини умисно не виплачував.

Заходів щодо працевлаштування з метою погашення заборгованості зі сплати аліментів не вживав, на попередження державного виконавця про необхідність сплачувати аліменти не реагував, тобто злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

В результаті чого, через злісне ухилення ОСОБА_4 від сплати коштів (аліментів) на утримання дитини за період із 25.03.2022 року - заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_5 , станом на 01 квітня 2024 року становить 48 387 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 грубо порушує обов`язки, покладені на нього судовим рішенням та визначені нормами Конституції України і Сімейного кодексу України, та посягає на нормальний розвиток і здоров`я дитини.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.164 Кримінального кодексу України.

Потерпілою ОСОБА_5 подано письмове клопотання про закриття даного кримінального провадження, за її відмовою від обвинувачення, оскільки обвинуваченим в більшій мірі погашено суму заборгованості по сплаті аліментів, у зв`язку із чим вона немає щодо нього претензій, а тому відмовляється від обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив задоволити клопотання потерпілої та закрити дане кримінальне провадження, оскільки потерпіла відмовилась від обвинувачення у зв`язку із в більшій мірі погашенням ним суми заборгованості по сплаті аліментів та остання претензій до нього немає.

Прокурор не заперечує щодо закриття кримінального провадження у звязку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження та вивчивши матеріали провадження вважає, що кримінальне провадження слід закрити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 477 ч. 1 КПК України дане кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.164 КК України відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Окрім того суд враховує, що ОСОБА_4 є раніше не судимим в силу вимог ст.89 КК України, вчинив кримінальне правопорушення яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії проступків у формі приватного обвинувачення, потерпіла просить закрити провадження в зв`язку з її відмовою від обвинувачення, за місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно підтвердженням чого є характеристика Кутської селищної ради за №30/04-14/24 від 28.03.2024 р , має на утриманні одну неповнолітню дитину, відповідно до довідок КНП «Косівська ЦРЛ» за №№ 4133, 139 від 25.03.2024 року на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не знаходиться.

Таким чином, враховуючи те, що кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 1 ст.164 КК України, відноситься до категорії кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення, потерпіла відмовилася від обвинувачення, про що подала письмову заяву та просить закрити кримінальне провадження, проти чого не заперечив і обвинувачений а тому дане кримінальне провадження підлягає закриттю за відмовою потерпілої від обвинувачення.

Процесуальні витрати та речові докази в справі відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду не обирався і підстави для його обрання на цій стадії судового розгляду відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст..100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 284, 369-372, 477 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання потерпілої ОСОБА_5 задовольнити.

Кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ЄРДР за № 0000062 від 21.03.2024 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч.1 ст.164 КК України - закрити на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

Процесуальні витрати - відсутні.

Речові докази- копії виконавчого провадження №АСВП 68864738 , які зберігаються при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах справи.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити сторонам кримінального провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1