КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/2930/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2384/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2026 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Докучаєвськ Волноваського району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2026 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погоджене прокурором першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Строк дії ухвали про продовження строку тримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою, визначено тривалістю 60 (шістдесят днів), тобто до 03.04.2026 року, включно.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.02.2026 року та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід, застосований до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави у розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді від 03.02.2026 року є незаконною, необґрунтованою, постановленою при неповноті судового розгляду та за невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає про те, що у запереченнях захисника від 03.02.2026 року було заявлено вимогу визначити підозрюваному альтернативний запобіжний захід - заставу для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, визначених КПК України, - у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 908 400 грн., у разі внесення якої він підлягатиме звільненню з-під варти.

В доповненнях до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_10 зазначає, що Шевченківським районним судом м. Києва під час постановлення ухвали від 03.02.2026 року не взято до уваги та не надано належної правової оцінки тому факту, що строки досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжувались незаконно, з істотним порушенням норм кримінального процесуального законодавства та права на захист підозрюваного.

Як вбачається з матеріалів досудового розслідування, у кримінальному провадженні № 0000433 від 31.03.2025 повідомлено про підозру двом особам: ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .

Так, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжувалось неодноразово: постановою прокурора до трьох місяців та двічі Шевченківським районним судом м. Києва від 04.12.2025 у справі № 761/49885/25 - до 5 місяців, та до 8 місяців.

Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що розгляд клопотань про продовження строку досудового розслідування відбувався за участі: слідчого ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_12 . Підозрюваний ОСОБА_11 в судовому засіданні був відсутній.

Натомість, положеннями ч. 3 ст. 295-1 КПК України встановлено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку досудового розслідування протягом трьох днів з дня його одержання, але в будь - якому разі до спливу строку досудового розслідування, за участю слідчого або прокурора, а також підозрюваного та його захисника, у разі розгляду клопотання про продовження строку досудового розслідування після повідомлення особі про підозру.

Вказана норма закону є імперативною, оскільки забезпечує право на захист особи шляхом надання суду відповідних пояснень та заперечень з приводу поданого клопотання, висловлення власної думки з приводу процесуальних питань, тощо.

Положеннями ст. 42 КПК України встановлено комплекс прав підозрюваного, в тому числі на заявлення відводу, участь у проведенні процесуальних дій, отриманні копій процесуальних документів, тощо.

Однак, всі ці права було істотно порушено під час розгляду відповідного клопотання.

Крім того, вказані порушення могло бути допущено й під час продовження строку досудового розслідування за постановою прокурора, оскільки стороні захисту невідомо, чи направлялась копія цієї постанови іншому підозрюваному, ОСОБА_11 , з метою надання йому можливості викласти свої заперечення.

Скаржник зазначає, що додаткової уваги потребує той факт, що на момент розгляду клопотань сторони обвинувачення про продовження строків досудового розслідування, пошуком на сайті МВС України «Розшукові обліки МВС», за посиланням «Особи, які переховуються від органів влади» було встановлено, що підозрюваний ОСОБА_11 в розшук уповноваженими особами правоохоронного органу не оголошувався, що свідчить про свідоме порушення прав підозрюваного на здійснення власного процесуального захисту.

Істотність вказаних порушень є беззаперечною. Підтвердженням цього є той факт, за допущення аналогічних порушень суддю Оболонського районного суду м. Києва Третя дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя у рішенні від 27.11.2019 року притягнула до дисциплінарної відповідальності.

Також скаржник вважає, що суд невірно дійшов висновку щодо продовження існування ризиків неналежної процесуальної поведінки особи, зокрема відхилив позицію сторони захисту щодо зменшення таких ризиків.

Адвокат ОСОБА_10 вказує на те, що обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути. (Рішення у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України 23 листопада 2017 року м. Київ, Справа М1- 28/2017).

Разом з тим, слідчим суддею не було виконано вимоги ст. 199 КПК України, де зазначено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Так, у клопотанні сторони обвинувачення не було зазначено жодних відомостей про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Таким чином, слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва під час постановлення ухвали від 03.02.2026 не дослідив зазначені вище обставини, та застосував принцип автоматичності продовження строку дії тримання під вартою, що не відповідає засадам законності кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та доповнень до неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів провадження, слідчими 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.03.2025 за № 0000433 за підозрою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

16.10.2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Докучаєвськ Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 затримано на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України та цього ж дня о 09:43 год. вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

На підставі зібраних доказів, а також інших матеріалів досудового розслідування, які підтверджують наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_13 від 16.10.2025 у справі № 761/43873/25 задоволено клопотання слідчого, погоджене з прокурором, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 11.11.2025.

При цьому, постановою першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_14 від 28.10.2025 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 11.12.2025 включно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_15 від 06.11.2025 у справі № 761/45965/25 задоволено клопотання слідчого, погоджене з прокурором та продовжено строк тримання ОСОБА_7 під вартою без визначення розміру застави до 11.12.2025.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_16 від 04.12.2025 у справі № 761/31499/25 задоволено клопотання слідчого, погоджене з прокурором та продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до п`яти місяців, тобто до 11.02.2026 включно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_17 від 09.12.2025 у справі № 761/50766/25 задоволено клопотання слідчого, погоджене з прокурором та продовжено строк тримання ОСОБА_7 під вартою без визначення розміру застави на 60 днів, тобто до 06.02.2026.

Крім того, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_17 від 26.01.2026 у справі № 761/1317/26 відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_18 задоволено клопотання слідчого, погоджене з прокурором та продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до 8 місяців, тобто до 11.05.2026 включно.

29.01.2026 року старший слідчий в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення розміру застави.

В клопотанні слідчий посилався на те, що місто Донецьк та м. Макіївка Донецької області були окуповані російськими збройними силами 07.04.2014, що сталося в ході захоплення адміністративних будівель, зокрема проросійськими активістами та оголошенням про створення самопроголошеної «ДНР».

Про вказані вище обставини було достеменно відомо громадянам України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Незважаючи на це, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою між собою та з невстановленими особами, реалізовували та підтримали рішення та дії держави агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, зокрема (сукупно в подальшому іменуються «рішення та дії держави агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави - агресора»):

- укази президента РФ про визнання «ДНР» і «ЛНР» (21.02.2022 р.), а саме указ № 71 «Про визнання Донецкой Народной Республики» та Указ № 72 «Про визнання Луганской Народной Республики»). Цими указами РФ офіційно (за своєю юрисдикцією) визнала «суверенітет» цих утворень і доручила встановлення дипломатичних відносин/переговори;

- договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ та «ДНР» і «ЛНР» (21.02.2022) і їх ратифікація федеральними законами. Договори містять положення про співробітництво у сфері оборони та взаємної допомоги; ратифіковані Федеральним законом РФ № 15-ФЗ (ратифікація договору з «ДНР») і № 16-ФЗ (ратифікація договору з «ЛНР») від 22.02.2022. Ці акти стали базою для подальшого формального поширення «безпекової» співпраці РФ із цими утвореннями;

- договори про прийняття до складу РФ (підписані 30.09.2022) - пакети «договорів про прийняття в Російську Федерацію» з: Донецкою Народною Республікою, Луганською Народною Республікою, Херсонською областю та Запорізькою областю (підписані 30 вересня 2022 р.; тексти договорів та скани опубліковані);

федеральні закони РФ про ратифікацію «договорів про прийняття» (4-5 жовтня 2022 р.)

- закони, які ратифікували ці «договори про прийняття» і оприлюднили їх у системі офіційного правовидання: № 372-Ф3 (ратифікація договору з «ДНР» , № 373-ф3 (ратифікація договору з «ЛНР», 374-ФЭ (ратифікація договору з Запорізькою областю), № 375-Ф3 (ратифікація договору з Херсонською областю);

- федеральні конституційні закони РФ від 04.10.2022 (№ 5-ФКЗ, 6-ФКЗ, 7- ФКЗ, 8-ФКЗ) - акти «про прийняття у РФ і утворення в її складі нового суб`єкта»: № 5-ФКЗ - про прийняття «ДНР», № 6-ФКЗ - про прийняття «ЛНР», № 7-ФКЗ - про прийняття Запорізької області, № 8-ФКЗ - про прийняття Херсонської області. Ці ФКЗ визначають порядок включення в Конституцію РФ (внесення найменувань до частини 1 статті 65), статус нових суб`єктів, перехідний період інтеграції, а також питання громадянства, воїнської служби, формування органів державної влади тощо;

- федеральні закони РФ про ратифікацію відповідних договорів (№ 372- Э75-ФЗ) та супутні закони, підписані президентом РФ (04-05.10.2022) - пакет законів, які набрали чинності 5 жовтня 2022 р. (опубліковані і підписані президентом РФ), якими формально було закріплено правові наслідки підписаних 30.09.2022 договорів;

- указ президента РФ № 710 від 05.10.2022 «Про опублікування тексту Конституції РФ із змінами» - указ, який офіційно опублікував текст Конституції РФ із внесеними на підставі відповідних ФКЗ змінами (включення нових суб`єктів у частину 1 статті 65);

- нормативно-правові положення щодо органів влади і оборонних питань у відповідних актах - у текстах як договорів (21.02.2022), так і ФКЗ від 04.10.2022 містяться норми про: порядок формування органів державної влади нових суб`єктів, порядок визначення громадянства, воїнської служби, а також перехідний режим правового та адміністративно-територіального врегулювання; договори про дружбу/взаємну допомогу прямо передбачають співпрацю у сфері безпеки та оборони. Ці положення пов`язували (за російською позицією) передачу управлінських функцій, а також взаємодію/підтримку в питаннях «безпеки» між РФ і відповідними утвореннями;

- дії держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації, направлені на їх виконання.

Так, ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , були співвласниками товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» (), розташованого у тимчасово окупованому м. Макіївка Донецької області.

Усвідомлюючи те, що м. Макіївка Донецької області окуповане з 07.04.2014, а з 24.02.2022 розпочаті повномасштабні бойові дії РФ проти України під приводом, зокрема, захоплення територій України в межах Луганської та Донецької областей, ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , за невстановлених обставин досягли попередньої змови на пособництво державі-агресору.

Реалізуючи та підтримуючи зазначені рішення та дії держави агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, з листопада 2022 по 2023 рік вони добровільно прийняли рішення про перейменування ТОВ «Україна» на ТОВ «Торговый квартал», приведення статутних документів товариства у відповідність до законодавства РФ та його реєстрацію згідно з законодавством держави-агресора у т.зв. «Межрайонной инспекции Федеральной налоговой службы № 1 по Донецкой Народной Республике».

Т.зв. «Міжрайонні інспекції Федеральної податкової служби по «ДНР»» є територіальними органами Федеральної податкової служби РФ у відповідному федеральному окрузі та входить до єдиної централізованої системи податкових органів, яка розширила свою діяльність на суверенній території України.

ТОВ «Торговый квартал» привласнено індивідуальний податковий номер та загальноросійський класифікатор підприємств та організацій (т.зв. ОКПО) 59695925.

Єдиним виконавчим органом товариства - директором призначено ОСОБА_20 , а з 21.06.2023 - ОСОБА_11 , проте ОСОБА_19 залишив за собою загальне управління та контроль за діяльністю ТОВ «Торговый квартал».

Не зупинившись на скоєному, ОСОБА_11 та ОСОБА_19 продовжили вчиняти дії з метою завдання шкоди Україні. Діючи за попередньою змовою групою осіб, у невстановленому місці та у невстановлений час, вони організували укладення договору № 4-10022025-4/03-07 про приєднання до електричних мереж «ДНР» між ТОВ «Торговый квартал» та окупаційною адміністрацією держави-агресора в особі «Государственного унитарного предприятия Донецкой Народной Республики «Региональная энергопоставляющая компания» (далі - «Региональная энергопоставляющая компания»).

«Региональная энергопоставляющая компания» здійснює незаконну передачу електроенергії та технологічне приєднання до розподільчих енергомереж «ДНР» на суверенній території України.

«Региональная энергопоставляющая компания» зареєстровано з індивідуальним податковим номером у т.зв. «Межрайонной инспекции Федеральной налоговой службы № 9 по Донецкой Народной Республике».

Ця компанія відноситься до Державних унітарних підприємств суб`єктів РФ (код 65242 за загальноросійський класифікатором організаційно-правових форм власності). Єдиним учасником «Региональная энергопоставляющая компания» є «ДНР» (100 %). Діяльність вказаної «компанії» як складової частини окупаційної адміністрації держави-агресора направлена на шкоду Україні.

На підставі договору № 4-10022025-4/03-07 між ТОВ «Торговый квартал» та окупаційною адміністрацією держави-агресора з серпня по вересень 2023 року

ОСОБА_11 та ОСОБА_19 організували перерахунок грошових коштів на рахунок «Региональной энергопоставляющей компании», відкритий у публічному акціонерному товаристві «Промсвязьбанк» (м. Москва) (накладено санкції на підставі Указу Президента України 726/2022 від 19.10.2022) у сумі 58 088 російських рублів.

При цьому ОСОБА_11 та ОСОБА_7 усвідомлювали, що отримані т.зв. «ДНР» від ТОВ «Торговый квартал» грошові кошти використовуються для забезпечення економічної спроможності існування окупаційної адміністрації держави-агресора «ДНР» та продовження ведення воєнних дій проти України під час повномасштабного вторгнення РФ, вчинення нею масових вбивств цивільного населення, окупації суверенних територій України та легітимізації цього процесу на міжнародній арені.

Продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_11 та ОСОБА_19 за попередньою змовою групою осіб у невстановлений час, але не пізніше 01.02.2024, у невстановленому місці, організували укладення 01.02.2024 договору № 949/мк на надання охоронних послуг між ТОВ «Торговый квартал» та збройним формуванням держави-агресора в особі «Федерального государственного казенного учреждения «Управление вневедомственной охраны войск Национальной гвардии Российской Федерации по Донецкой Народной Республике» (далі - «Национальная гвардия по ДНР»).

При цьому згідно з положеннями договору у разі надходження сповіщень прибуває підрозділ швидкого реагування «Национальной гвардии по ДНР», а оповіщення та зв`язок здійснюється з «Управлением ФСБ Росии по ДНР», «Управлением МВД по Советскому району г. Макеевки», філією «Национальной гвардии по ДНР».

«Национальная гвардия по ДНР» - це неформальна назва для «Республіканської гвардії ДНР», яка була створена у 2015 році указом глави невизнаної «ДНР» ОСОБА_21 . Це збройне формування самопроголошеної «ДНР», призначене для захисту «конституційного ладу та забезпечення порядку» на її території, а також вважалося «бойовою елітою» збройних сил, в подальшому увійшла у склад збройних сил РФ.

Єдиним учасником «Национальной гвардии по ДНР» є РФ.

На підставі договору № 949/мк між ТОВ «Торговый квартал» та збройним формуванням держави-агресора з січня по грудень 2024 року ОСОБА_11 і ОСОБА_19 організували перерахунок грошових коштів на її рахунки, відкриті в «Управлении Федерального казначейства по Донецкой Народной Республике» у відділенні Донецьк Банку Росії у сумі 28 893 російських рублів.

При цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_11 усвідомлювали, що отримані т.зв. «ДНР» від ТОВ «Торговый квартал» грошові кошти використовуються для забезпечення економічної спроможності існування окупаційної адміністрації держави-агресора «ДНР» та продовження ведення воєнних дій проти України під час повномасштабного вторгнення РФ, вчинення нею масових вбивств цивільного населення, окупації суверенних територій України та легітимізації цього процесу на міжнародній арені. Разом з тим вони своїми діями створюють перешкоди у деокупації зазначених територій шляхом сприяння т.зв. "антитерористичним" заходам РФ.

Продовжуючи вчиняти дії на шкоду Україні, ОСОБА_11 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_22 , перебуваючи у невстановленому місці, з метою завдання шкоди Україні та на допомогу державі - агресору, на виконання Постанови Уряду РФ від 19.10.2017 № 1273 «Об утверждении требований к антитеррористичеекой защищенности торговых объектов (территорий) и формы паспорта безопасности торгового объекта (территории), у 2024 році, взяв участь та безпосередньо очолив комісію з обстеження торговельного об`єкту ТОВ «Торговый квартал» у м. Макіївка Донецької області спільно з представниками «Управления ФСБ России по ДНР», «Национальной гвардии ДНР», «МЧС России по ДНР» та провідного спеціаліста відділу антитерористичної безпеки «Управления регионального контроля Комитета по промышленной политике, инновациям и торговле».

Під час цього обстеження представники держави-агресора та її окупаційної адміністрації оцінили відповідність об`єкту вимогам антитерористичної захищеності, що прямо шкодить інтересам України у деокупації цих територій.

Цими умисними діями ОСОБА_11 , діючи як керівник ТОВ «Торговый квартал», а ОСОБА_19 - як співвласник, реалізовували та підтримали рішення та дії держави агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, спрямовані на впровадження та підтримання контрою держави-агресора над суверенною територією України, в інтересах т.зв. «антитерористичної безпеки» на шкоду Україні.

Не зупинившись на скоєному, ОСОБА_11 та ОСОБА_19 продовжили вчиняти дії з метою завдання шкоди Україні. Діючи за попередньою змовою групою осіб, у невстановленому місці та у невстановлений час, вони організували укладення договору № 9492 про надання послуг зв`язку між ТОВ «Торговый квартал» та окупаційною адміністрацією держави-агресора в особі «Государственного унитарного предприятия Донецкой Народной Республики "Комтел"» (далі - «ГУП Комтел»).

Крім того, ОСОБА_19 є єдиним власником товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес Інвест К» (), розташованого у м. Добропілля Донецької області.

«ГУП Комтел» здійснює діяльність з надання послуг зв`язку, зокрема телекомунікаційного, на суверенній території України за законодавством РФ.

«ГУП Комтел» зареєстровано з індивідуальним податковим номером .

Ця компанія відноситься до Державних унітарних підприємств суб`єктів РФ (код 65242 за загальноросійський класифікатором організаційно-правових форм власності). Єдиним учасником «ГУП Комтел» є «ДНР» (100 %). Діяльність вказаної «компанії» як складової частини окупаційної адміністрації держави-агресора направлена на шкоду Україні.

На підставі договору № 9492 між ТОВ «Торговый квартал» та окупаційною адміністрацією держави-агресора з серпня по вересень 2024 року ОСОБА_11 та ОСОБА_19 організували перерахунок грошових коштів на рахунок «ГУП Комтел», відкритий у публічному акціонерному товаристві «Промсвязьбанк» (м. Москва) (накладено санкції на підставі Указу Президента України 726/2022 від 19.10.2022) у сумі 6 000 російських рублів.

При цьому ОСОБА_11 та ОСОБА_7 усвідомлювали, що отримані т.зв. «ДНР» від ТОВ «Торговый квартал» грошові кошти використовуються для забезпечення економічної спроможності існування окупаційної адміністрації держави-агресора «ДНР» та продовження ведення воєнних дій проти України під час повномасштабного вторгнення РФ, вчинення нею масових вбивств цивільного населення, окупації суверенних територій України та легітимізації цього процесу на міжнародній арені.

Місто Добропілля Донецької області не було окуповане збройними силами РФ, проте ОСОБА_19 вирішив перереєструвати підприємство за законами держави-агресора на тимчасово окупованій території Донецької та Луганської областей, створивши "підприємства-клони" на території т.зв. "ЛНР" та "ДНР".

Усвідомлюючи те, що м. Донецьк окуповане з 07.04.2014, а з 24.02.2022 розпочаті повномасштабні бойові дії РФ проти України під приводом, зокрема, захоплення територій України в межах Луганської та Донецької областей, ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , за невстановлених обставин досягли попередньої змови на пособництво державі-агресору.

Так, ОСОБА_22 у м. Донецьку 29.11.2022 створено ТОВ "Прогресс Инвест К" за законодавством РФ та призначено директором ОСОБА_11 .

Реалізуючи та підтримуючи зазначені вище «рішення та дії держави агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора», не пізніше 29.11.2022 ОСОБА_19 добровільно прийняв рішення про приведення статутних документів ТОВ "Прогресс Инвест К" у відповідність до законодавства РФ та його реєстрацію згідно з законодавством держави-агресора у т.зв. «Межрайонной инспекции Федеральной налоговой службы № 1 по Донецкой Народной Республике». Рішенням єдиного учасника ТОВ "Прогресс Инвест К" № 1 від 20.06.2023 - ОСОБА_22 затверджено статут підприємства у новій редакцій, який надано для внесення запису від 28.06.2023 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб РФ за №697.

Т.зв. «Міжрайонні інспекції Федеральної податкової служби по «ДНР» є територіальними органами Федеральної податкової служби РФ у відповідному федеральному окрузі та входить до єдиної централізованої системи податкових органів, яка розширила свою діяльність на суверенній території України.

ТОВ "Прогресс Инвест К" привласнено індивідуальний податковий номер та загальноросійський класифікатор підприємств та організацій (т.зв. ОКПО) 58222780.

Єдиним виконавчим органом товариства - директором призначено ОСОБА_11 , проте ОСОБА_19 залишив за собою загальне управління та контроль за діяльністю ТОВ "Прогресс Инвест К".

Не зупинившись на скоєному, ОСОБА_11 та ОСОБА_19 продовжили вчиняти дії з метою завдання шкоди Україні. Діючи за попередньою змовою групою осіб, у невстановленому місці та не пізніше 28.08.2023, вони організували укладення договорів, зокрема №75143, між ТОВ «Прогресс инвест К» та «Государственным унитарным предприятием Донецкой Народной Республики «Вода Донбасса» (далі - «Вода Донбасса») про водопостачання та водовідведення.

«Вода Донбасса» здійснює незаконне водопостачання та водовідведення у «ДНР» на суверенній території України, зареєстровано з індивідуальним податковим номером , відноситься до Державних унітарних підприємств суб`єктів РФ (код 65242 за загальноросійський класифікатором організаційно-правових форм (ОПФ) власності).

Єдиним учасником «Вода Донбасса» є «ДНР» (100 %). Діяльність вказаної «компанії» як окупаційної адміністрації держави-агресора направлена на шкоду Україні.

На підставі договору між ТОВ «Прогресс инвест К» та окупаційною адміністрацією держави-агресора ОСОБА_19 забезпечив перерахунок з 2023 по 2024 грошових коштів на її рахунки, відкриті у публічному акціонерному товаристві «Промсвязьбанк» (м. Москва) (накладено санкції на підставі Указу Президента України 726/2022 від 19.10.2022).

Діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_19 усвідомлював, що отримані «ДНР» від ТОВ «Прогресс инвест К» грошові кошти використовуються для забезпечення економічної спроможності існування «ДНР» та продовження вести військові дії проти України під час повномасштабного вторгнення РФ, вчинення нею масових вбивств цивільного населення, окупації суверенних територій України та легітимізації цього процесу на міжнародній арені.

Крім того, ОСОБА_22 у м. Брянка Луганської області 29.11.2022 створено ТОВ "Прогресс Инвест К" за законодавством РФ та призначено директором ОСОБА_11 .

Реалізуючи та підтримуючи зазначені вище «рішення та дії держави агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора», ОСОБА_19 12.12.2023 прийняв рішення №1 Єдиного учасника ТОВ «Прогрес Інвест К» приведення статутних документів товариства у відповідність до законодавства РФ та його реєстрацію згідно з законодавством РФ у т.зв. «Межрайонной инспекции Федеральной налоговой службы №1 по Луганской Народной Республике».

Т.зв. «Міжрайонні інспекції Федеральної податкової служби по «ЛНР»» є територіальними органами Федеральної податкової служби РФ у відповідному федеральному окрузі та входить до єдиної централізованої системи податкових органів, яка розширила свою діяльність на суверенній території України.

ОСОБА_19 затвердив статут ТОВ «Прогрес Інвест К» в новій редакції самостійно, а дії в частині реєстрації змін в податковій службі РФ він доручив провести громадянину РФ ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якого призначив директором. На виконання вказівки ОСОБА_20 ОСОБА_23 зареєстрував відповідні зміни.

ТОВ "Прогресс Инвест К" привласнено індивідуальний податковий номер та загальноросійський класифікатор підприємств та організацій (т.зв. ОКПО) 78927755.

З огляду на викладене, умисні дії ОСОБА_11 та ОСОБА_20 , вчинені за попередньою змовою групою осіб упродовж 2022-2024 років, які виразились у «реалізації та підтримки рішень та дій держави агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави агресора» з метою завдання шкоди Україні, є злочином проти основ національної безпеки України, передбаченим ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України. Таким чином, ОСОБА_19 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, тобто у вчиненні за попередньою змовою групою осіб умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки рішень та дій держави агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора.

Слідчий у клопотанні зазначав, що обставинами, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_20 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є зібрані під час досудового розслідування докази, а саме: протокол проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме - зняття інформації з електронних інформаційних систем (ідентифікаційна ознака ІНФОРМАЦІЯ_5) від 13.08.2025; протокол огляду від 13.10.2025 мобільного телефону, вилученого 11.09.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 ; протокол огляду від 14.10.2025 мобільного телефону, вилученого 11.09.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 ; протокол огляду від 14.10.2025 мобільного телефону, вилученого 11.09.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 ; протокол допиту свідка ОСОБА_24 від 22.10.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_24 від 20.01.2026; та інші докази у їх сукупності та взаємозв`язку.

Також слідчий посилався на те, що строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 11.05.2026 року, оскільки закінчити розслідування у менший строк не виявляється за можливе, у зв`язку з необхідністю виконати значний об`єм слідчих (розшукових) та процесуальних дій, зокрема: отримати висновок за результатами проведення комп`ютерно-технічної експертизи Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз СБ України (постанова від 24.11.2025, вихідний ГСУ СБУ №6/4-12957); отримати висновок за результатами проведення судової психологічної експертизи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України (постанова від 20.01.2026, вихідний ГСУ СБУ № 6/4-1041); завершити процедуру зняття грифу обмеження доступу до інформації у кримінальному провадженні; встановити актуальне місцезнаходження ОСОБА_11 , за наявності підстав оголосити його у розшук; за результатами допитів свідків провести одночасний допит із підозрюваним ОСОБА_7 для усунення протиріч та встановлення об`єктивних обставин справи; після отримання висновку експерта за результатами проведення комп`ютерно-технічної експертизи Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз СБ України провести огляд та аналіз відновленої та виявленої інформації, що має значення для досудового розслідування; отримати відповіді на доручення, надані оперативному підрозділу, провести їх аналіз та співставлення із наявними доказами; на підставі отриманої сукупності доказів встановити повне коло причетних до злочину осіб та здійснити належну правову процедуру; провести інші слідчі та процесуальні дії, в яких виникне необхідність в ході досудового розслідування даного кримінального провадження, у разі встановлення нових обставин; виконати положення ст.ст. 290-293 КПК України.

Специфіка досудового розслідування вказаного кримінального провадження, також, полягає у тому, що частину запланованих слідчих та процесуальних дій можливо здійснити лише після отримання попередніх результатів і відомостей, які будуть одержані за результатами проведених оглядів мобільних телефонів та комп`ютерної техніки, а також їх подальшого аналізу, що унеможливлює закінчення досудового розслідування протягом строку дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою.

Результати проведення вищезазначених слідчих та інших процесуальних дій мають важливе значення для повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого встановлення обставин, мотивів і мети вчинення злочину, встановлення можливих інших співучасників кримінальних правопорушень, правильної кваліфікації діянь підозрюваних. Здобуті таким чином докази забезпечать встановлення всіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, забезпечать його повне, всебічне та неупереджене розслідування, а також виконання завдань кримінального провадження.

Підставою для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 є обґрунтована підозра останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Санкція ч. 1 ст. 111-2 КК України, яка інкримінована ОСОБА_7 , передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, спотворити або сховати будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду у клопотанні слідчим обґрунтовано з посиланням на наступні обставини: 1) відповідно до ст. 12 КК України злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , є особливо тяжким, має високий ступінь суспільної небезпеки та передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, тому усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, в разі визнання винуватим його у вчиненні інкримінованого злочину, ОСОБА_7 спробує переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

ОСОБА_7 неодноразово викликався до органу досудового розслідування для вручення повідомлення про підозру та допиту в якості свідка, що підтверджується повістками про виклик: від 11.09.2025 - виклик на 11.09.2025 о 11:00 год.; 30.09.2025 - виклик на 03.10.2025 на 10:00 год.; 30.09.2025 - виклик на 06.10.2025 на 10:00 год.; 30.09.2025 - виклик на 07.10.2025 на 10:00 год.

Однак, ігноруючи вказані виклики, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення злочину, ОСОБА_7 умисно та свідомо не прибував для проведення зазначених у повістках слідчих (процесуальних) дій.

Також, ОСОБА_7 скеровував на адресу слідчого повідомлення про неможливість прибуття за викликом з висновками приватних лікарів, однак такі підстави для неприбуття не вважаються поважними у розумінні положень статті 138 КПК України.

Вказані обставини на думку сторони обвинувачення беззаперечно свідчать про усвідомлену можливість ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

1.2) наявність достатніх майнових ресурсів для такого переховування, що є також фактором, що впливає на ступінь інших ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

1.3) наявність паспортів громадянина України для виїзду за кордон, а саме: НОМЕР_1 від 17.02.2016, від 23.04.2024, що розширює можливості підозрюваного залишити територію України, з метою ухилення від кримінальної відповідальності;

1.4) історія перебування за кордоном: за останні 5 років підозрюваний неодноразово виїжджав закордон, у тому числі до Російської Федерації;

1.5) наявність у дружини ОСОБА_7 - ОСОБА_25 можливості виїзду за межі України під час воєнного стану.

Так, ОСОБА_25 вженеодноразово перетинала державний кордон на в`їзд та виїзд з України, після 24.02.2022, що вказує на її можливість виїзду з України у будь-який момент, тим паче вказана особа здійснює такі виїзди періодично.

При цьому, син ОСОБА_20 з 2020 року постійно проживає за кордоном.

Такі обставини свідчать про те, що соціальні зв`язки підозрюваного при переховуванні від слідства та суду можуть не бути розірваними та не є належним запобіжником від настання ризику.

Сторона обвинувачення також не виключає можливості нелегального перетину кордону ОСОБА_22 , з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

1.6) ОСОБА_19 підозрюється у вчиненні злочину за передньою змовою із своїм братом ОСОБА_11 , який постійно проживає на тимчасово окупованій території. Наявність родинних зв`язків та бізнесу на тимчасово окупованій території, відсутність механізмів екстрадиції звідти підвищує ризики переховування від слідства та суду.

На увагу заслуговує також той факт, що місце проживання ОСОБА_20 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на тимчасово окупованій території і не змінювалось після 2014 року. Разом з тим, ОСОБА_19 має на території Донецької області у власності об`єкти нерухомості, що сукупно надає йому можливість переховуватись на цій території від кримінального переслідування.

При цьому, наявність фактичного місця проживання підозрюваного за адресою: АДРЕСА_2 , з урахуванням вищевикладеного, не усуває ризик його переховування.

Не потребують доведення обставини, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у підозрюваного збільшуються можливості для переховування від органу досудового розслідування та суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати його поведінку та місцезнаходження, а також державний кордон у місцях активних бойових дій.

Окремо заслуговує на увагу й факт того, що після ухвалення слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва рішення про тримання під вартою ОСОБА_26 останній, у тому числі, з метою переховування від органів досудового розслідування та суду за допомогою підконтрольних осіб та компаній а саме: ТОВ «ЦЕНТР-ІНВЕСТ-М» (код СДРПОУ 36981625) та ТОВ «Біз-іммекс групп» (код СДРПОУ 43872874) здійснив виведення грошових коштів на адресу третіх осіб з метою подальшого їх обготівкування.

Так, у період з 16.10.2025 по 18.11.2025 з розрахункових рахунків ТОВ «ЦЕНТР-ІНВЕСТ-М», ТОВ «Біз-іммекс групп» здійснено переказ коштів на адресу ТОВ «Фаст Груп» на суму понад 5 млн. грн. з призначенням платежу оплата «Оплата за поставку вугільної продукції згідно Договору №031221-1 від 03.12.2021 без ПДВ».

При цьому, аналізом руху грошових коштів та податкової звітності ТОВ «Фаст Груп» встановлено ознаки здійснення безтоварних операцій, оскільки вказане підприємство ніколи не здійснювало придбання вугільної продукції.

На виконання доручення слідчого оперативними співробітниками встановлено, що у подальшому обготівковані кошти представники ТОВ «Фаст груп» передавали довіреним особам ОСОБА_20 за винятком певного відсотку за надані послуги.

Окрім того, після вручення повісток про виклик ОСОБА_20 для вручення підозри суб`єкти господарювання здійснювали аналогічні операції, деталі яких наведено у листі оперативного підрозділу, що міститься в додатках. Загальна сума таких операцій склала понад 50 млн. грн.

Вказане можливо свідчить про умисні дії ОСОБА_20 , направлені на конвертацію безготівкових коштів в готівку, з метою подальшого використання для переховування від органів досудового слідства та суду.

Зазначене свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо об`єктивної можливості переховування ОСОБА_20 від органів досудового розслідування у разі не продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Шодо наявності ризику знищити, спотворити або сховати будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення слідчий зазначає наступне.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 вчиняв дії, направлені на досягнення кінцевого умислу, групою осіб за попередньою змовою, у тому числі з тими, які переховуються від органу досудового розслідування на території країни агресора та тимчасово окупованих територіях.

Орган досудового розслідування позбавлений можливості збирання доказів на вказаних територіях, зокрема речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 .

Враховуючи зазначене, ОСОБА_7 під гнітом кримінального переслідування за вчинення особливо тяжкого злочину, з великим ступенем ймовірності вчинятиме дії щодо знищення та переховування будь-яких доказів, які можуть вказувати на його причетність до вчинення кримінальних правопорушень.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що з метою обговорення злочинних планів, надання вказівок щодо їх реалізації, ОСОБА_7 використовував мобільні термінали, інші електронні засоби, які за своїм функціоналом дозволяють комунікувати шляхом направлення текстових повідомлень та здійснення телефонних дзвінків з використанням Інтернет трафіку через месенджери, використовуючи у тому числі і номери стільникового зв`язку російської федерації.

Тому, вказані засоби зв`язку можуть містити докази злочинної діяльності організованої групи та безпосередньо ОСОБА_7 , а тому останній, усвідомлюючи їх важливе значення для досудового розслідування, вживатиме заходів до їх приховання або знищення.

Наразі досудове розслідування триває та є необхідність у проведенні ряду слідчих та інших процесуальних дій для встановлення та отримання додаткових доказів.

Однак, у зв`язку із набуттям ОСОБА_7 вже статусу підозрюваного та отримання примірнику клопотання про застосування до нього запобіжного заходу з додатками, останній отримав можливість оцінити обсяг наявних у сторони обвинувачення доказів, а також роль речей і документів, які можуть бути використані як докази стороною обвинувачення, проте знаходяться у володінні самого підозрюваного та інших співучасників вищеописаного злочину та працівників належних йому суб`єктів господарювання.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків та експертів у цьому ж кримінальному провадженні у клопотанні зазначено, що у встановленому законом порядку ОСОБА_7 повідомлено про підозру.

На цей час органом досудового розслідування встановлені не всі особи, причетні до вчинення кримінального правопорушення, частина з таких осіб допитана, інша встановлюється та підлягає допиту. Допит свідків необхідний також і під час судового розгляду, оскільки суд сприймає показання безпосередньо. Отже ризик впливу на свідків не зменшується.

З урахуванням вказаної обставини, ОСОБА_19 матиме можливість:

1.1) використання знайомств, зв`язків, соціального статусу і авторитету, набутих, зокрема, під час здійснення господарської діяльності дає можливість ОСОБА_27 впливати на свідків, інших, на даний час невстановлених співучасників вказаного злочину, зокрема, підбурювати їх до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні, надання показань, які суперечитимуть зібраним у провадженні доказам та відмови від дачі показань на його користь, що негативним чином впливатиме на їх намір та можливість давати правдиві, послідовні показання під час досудового розслідування та судового розгляду, а також на дієвість кримінального провадження загалом.

1.2) на технічних пристроях підозрюваного ОСОБА_20 встановлено листування, яке може свідчити про наявність корупційних зв`язків із посадовими особами виконавчої гілки влади, які з високою долею ймовірності можуть бути використані для тиску на свідків та експертів під час досудового розслідування.

1.3) безперешкодного контактування із свідками, враховуючи, що частина з них є підпорядкованими йому співробітниками товариств та знайомі з ним особисто.

1.4) наявність достатніх майнових ресурсів для організації і здійснення такого впливу, що є також фактором, що впливає на ступінь інших ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На цьому етапі стороною обвинувачення вже допитано декількох свідків та проводиться розслідування щодо встановлення та допиту інших.

Про ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином свідчать наступні підстави:

1.1) стійкі ділові та дружні зв`язки підозрюваного, в силу своєї професійної діяльності, з особами, які займають керівні посади в органах державної влади, а також з іншими особами, що мають можливість впливати на викривлення значимих даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників кримінального провадження, в тому числі свідків, інших підозрюваних, експертів.

1.2) ОСОБА_19 може здійснювати координацію дій із іншими на даний час не встановленими співучасниками вчинення злочину та свідками, в тому числі з метою уникнення ними кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню.

1.3) тривале вчинення кримінального провадження на користь держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації свідчить про високу ймовірність наявності зв`язків із їх представниками, які можуть на прохання підозрюваного допомагати у знищенні слідів кримінального правопорушення.

Про вказаний ризики вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, свідчать наступні підстави:

1.1) Під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_20 11.09.2025 було вилучено належні підозрюваному мобільні телефони, в ході огляду яких встановлено, що вказана особа прямо та опосередковано здійснює повний контроль над діяльністю ряду СГД, які функціонують на тимчасово окупованих територіях. Наразі вживаються заходи на встановлення усіх осіб, причетних до цього та збір доказів для подальшого притягнення їх до кримінальної відповідальності.

1.2) Суб`єкти господарювання, які ОСОБА_7 та ОСОБА_11 перереєстровані на тимчасово окупованих територіях відповідно до законодавства Російської Федерації продовжують своє функціонування, що вказує на цинічний характер вчиненого злочину та не бажання підозрюваного припинити злочинні дії.

1.3) Виявлене на технічних пристроях підозрюваного ОСОБА_7 листування, може свідчити про наявність корупційних зв`язків із посадовими особами виконавчої гілки влади, що, в свою чергу, свідчить про ризик вчинення інших злочинів, у тому числі корупційних.

При цьому, заявлені ризики за такий короткий термін (з 16.10.2025 - дата повідомлення про підозру) не зменшились.

Підставою продовження строку тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії, що зазначені в п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились за такий короткий проміжок часу (з 16.10.2025).

Таким чином, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшились, а саме, того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, необхідно застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Враховуючи заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшились, застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, а саме, особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту, не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою, забезпечити виконання покладених на нього судом обов`язків, не зменшить до прийнятного рівня зазначених ризиків.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України. Також в ухвалі слідчого судді, суду зазначається, які обов`язки з передбачених ст. 194 КПК України будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, серед іншого під час дії воєнного стану у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, передбаченого ст. 111-2 КК України.

Разом з тим, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258- 6,260,261,437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (ч. 6 ст. 176 КПК України).

З огляду на зазначене, враховуючи майновий стан підозрюваного та його сімейне становище, майнові ресурси сім`ї та близьких осіб, які також можуть бути заставодавцями, з метою гарантування належного виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, доцільно відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначити заставу.

На переконання сторони обвинувачення застава як альтернативний запобіжний захід не зможе забезпечити належної поведінки підозрюваного, не є належним запобіжником від позапроцесуальної поведінки. Разом з тим, порушення умов застави може здійснюватися поза увагою органу досудового розслідування або, за умови настання ризику, призвести до провалу розслідування в цілому.

З урахуванням викладених обставин жоден інший більш м`який запобіжний захід, крім виключного запобіжного заходу - тримання під вартою без альтернативи внесення застави, не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2026 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погоджене прокурором першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Строк дії ухвали про продовження строку тримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою, визначено тривалістю 60 (шістдесят днів), тобто до 03.04.2026 року, включно.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Колегія суддів вважає, що продовжуючи строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними в ухвалі слідчого судді.

Зокрема, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме - зняття інформації з електронних інформаційних систем (ідентифікаційна ознака ІНФОРМАЦІЯ_5) від 13.08.2025; протоколом огляду від 13.10.2025 мобільного телефону, вилученого 11.09.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 ; протоколом огляду від 14.10.2025 мобільного телефону, вилученого 11.09.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 ; протоколом огляду від 14.10.2025 мобільного телефону, вилученого 11.09.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_24 від 22.10.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_24 від 20.01.2026; та іншими доказами у їх сукупності та взаємозв`язку.

Отже, у даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України є вірогідною, що дає підстави для продовження йому строку тримання під вартою з метою запобігання ризикам, встановленим та доведеним стороною обвинувачення.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів апеляційного суду.

Крім цього, колегія суддів вважає, що перевіряючи доводи клопотання на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати, спотворити будь-які речі, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Так, слідчим суддею вірно зазначено про те, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду підтверджується тією обставиною, що ОСОБА_7 у випадку доведеності його вини у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, загрожує покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років. Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Також, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Таким чином, відповідно до вказаної рекомендації, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин, тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо підозрюваного.

Ризик незаконного впливу на свідків, іншого підозрюваного, обґрунтовується тим, що з метою зміни останніми своїх показань ОСОБА_7 шляхом залякування, підкупу чи будь-яким іншим способом може вчиняти вплив на таких осіб.

Ризик знищення, спотворення будь-якої з речей та документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що на даний час не встановлено всі фактичні обставини, досудове розслідування триває, проводяться слідчі дії, направлені, в тому числі, на відшукання слідів злочину.

Також слідчий суддя обгрунтовано вважав, що існує ризик, що ОСОБА_7 може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Колегією суддів, крім того, досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Зі змісту оскаржуваної ухвали також вбачається, що під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав продовження запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вище вказаним вимогам, а слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, без визначення розміру застави, та всупереч твердженням апелянта, обґрунтувавши це тим, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, з огляду на те, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Колегія суддів також враховує, що згідно ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, продовживши строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив йому розмір застави, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Доводи захисника про недоведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи захисника про відсутність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянта про недоведеність органом досудового розслідування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів не приймаються до уваги та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, дослідивши доводи сторони захисту у цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим суддею ризики на день апеляційного розгляду клопотання відсутні чи значно зменшились.

Посилання апелянта на особистісні характеристики підозрюваного не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не являються достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого чи застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Також, всупереч тверджень захисника, слідчий суддя, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував обставини, визначені ст. 178 КПК України, а тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність перешкод для продовження утримування ОСОБА_7 під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду справи по суті та їм буде надана відповідна правова оцінка з огляду на те, що слідчому судді на момент розгляду клопотання органу досудового розслідування не надається весь обсяг доказів у кримінальному провадженні та досудове розслідування триває.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено. При цьому посилання захисника на порушення порядку розгляду клопотання органу досудового розслідування про продовження строків досудового розслідування не являються підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки дані питання не входять до переліку обставин, які перевіряються апеляційним судом при розгляді скарги на ухвалу про продовження запобіжного заходу.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, у зв`язку із чим апеляційна скарга захисника з викладеними в ній та доповненнях до неї доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2026 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4