Справа № 344/3219/26
Провадження № 1-кс/344/1632/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в межах кримінального провадженя, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000341 від 20.05.2024,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в обґрунтування якого покликався на те, що слідчим відділом УСБУ в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000341 від 20.05.2024, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на виконання вимог Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу», вищевказаних Указів Президента України про проведення загальної мобілізації, Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, інших нормативних документів, наказів та директив Генерального штабу, мобілізаційних розпоряджень працівниками Івано-Франківського обласного, міських та районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки стали систематично проводитись заходи з встановлення мобілізаційного ресурсу держави та подальшого доукомплектування ЗСУ і інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, виклику громадян для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, призову під час мобілізації, в т.ч. серед внутрішньо переміщених осіб, які не виконують правила військового обліку, і після початку повномасштабного вторгнення зс рф змінили місце проживання та, прибувши на територію Івано-Франківської області, не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не стали на військовий облік та ухиляються від нього, та інші заходи з мобілізації людських ресурсів з метою доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань з метою забезпечення оборони України в особливий період, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями, а також забезпечення виконання військового обов`язку громадянами України.

Крім того, з метою належної організації виконання завдань у сфері державно-церковних відносин в умовах дії правового режиму воєнного стану та загальної мобілізації, на виконання рішень, ухвалених за результатами робочої наради, проведеної 26 липня 2024 року в Апараті Ради національної безпеки і оборони України, а також вимог розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 16.12.2024 № 25609 (№ 6394/дпу-3), державними органами було врегульовано порядок застосування мобілізаційних заходів щодо священнослужителів із дотриманням вимог статті 35 Конституції України, Законів України «Про свободу совісті та релігійні організації», «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 № 76 «Деякі питання реалізації положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2024 № 1498), а також з урахуванням положень Статуту (Положення) про управління Православної Церкви України, що регламентує порядок рукоположення, проходження служіння та підтвердження статусу священнослужителів.

При цьому, громадянин України ОСОБА_4 , маючи титул єпископа Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України Кирила, будучи правлячим архієреєм вказаної єпархії Православної Церкви України, був обізнаний із встановленими Статутом (Положенням) про управління Православної Церкви України та Апостольських правил, вимогами до кандидата та порядком рукоположення (хіротонії) на диякона, а також про дію правового режиму воєнного стану, здійснення загальної мобілізації територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, порядком здійснення мобілізаційних заходів стосовно священнослужителів зареєстрованих в Україні релігійних організацій.

Зазначено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше квітня 2024 року, у ОСОБА_4 виник протиправний умисел на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом вчинення дій, спрямованих на створення перепон у діяльності та виконанні військовослужбовцями органів військового управління - територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки своїх функціональних обов`язків.

Так, згідно протиправного задуму ОСОБА_4 , за грошову винагороду, мав надати військовозобов`язаним чоловікам безпідставно оформлені документи про нібито належність таких громадян України до категорії священнослужителів у сані диякона очолюваної ним єпархії з подальшою подачею цих документів до органів ТЦК та СП, та безпосереднім зверненням ОСОБА_4 до співробітників цих органів, для недопущення здійснення відповідних мобілізаційних заходів, зокрема призову на військову службу під час мобілізації, а в подальшому також мав забезпечити бронювання цих військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час, як працівників критично важливої релігійної організації.

Далі, реалізовуючи власний незаконний умисел, ОСОБА_4 в середині травня 2024 року, через свого знайомого ОСОБА_6 , домовився з військовозобов`язаним ОСОБА_7 щодо безпідставного оформлення та надання йому від Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України документів про набуття священичого сану диякона і належність до священнослужителів, в порушення передбаченого порядку, без дотримання встановлених підстав та без проходження установлених процедур, з подальшим поданням цих документів до ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , для створення перепон до призову на військову службу по мобілізації, за грошову винагороду у розмірі 2000 доларів США.

Після цього, 22 травня 2024 року ОСОБА_7 , згідно попередньої домовленості, через ОСОБА_6 , передав ОСОБА_4 копії власних паспорта громадянина України, довідки про реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП), свідоцтва про шлюб, диплома спеціаліста про освіту, а також дві фотокартки.

Також, 03 червня 2024 року ОСОБА_7 , згідно попередньої домовленості, через ОСОБА_6 , передав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 2000 доларів США.

Далі, реалізовуючи власний протиправний задум, в період з 05 червня 2024 року по 10 червня 2024 року, ОСОБА_4 , використовуючи своє становище єпископа Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 не відповідає визначеним вимогам до кандидата та не проходив установленої Статутом (Положенням) про управління Православної Церкви України та Апостольських правил процедури рукоположення (хіротонії) на диякона, не мав наміру здійснювати обов`язки священнослужителя, забезпечив виготовлення, підписання, оформлення та видачу від імені вказаної єпархії на ім`я ОСОБА_7 документів священнослужителя, а саме: ставленичої грамоти №206 від 26.05.2024 та довідки №207 від 26.05.2024, які 05 червня 2024 року, він передав ОСОБА_7 , через ОСОБА_6 , на стоянці біля торгового центру «ТК-Воом» за адресою: Івано-Франківська область, м.Калуш, вул.Пушкіна, 15, а також пластикового посвідчення диякона № НОМЕР_1 від 07.06.2024, яке також передав ОСОБА_7 , через ОСОБА_6 10 червня 2025 року, у салоні автомобіля марки «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , для подальшої подачі в ТЦК та СП.

Після цього, протягом 27-28 листопада 2024 року ОСОБА_4 , реалізуючи незаконний умисел, прибув, разом із ОСОБА_7 , до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де останній надав копію паспорту, військовий квиток, копію ставленичої грамоти №206 від 26.05.2024, копію довідки №207 від 26.05.2024 та копію пластикового посвідчення диякона №224 від 07.06.2024, а ОСОБА_4 , використовуючи свій священичий сан єпископа Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України, авторитет релігійної організації та атрибути одягу священнослужителя, засвідчив перед співробітниками органу військового управління дійсність поданих ОСОБА_7 документів та, нібито, належність його до категорії священнослужителів.

В подальшому, 29 листопада 2024 року ОСОБА_7 , за особистий супровід його до ІНФОРМАЦІЯ_3 2728 листопада 2024 року та вчинення вказаних дій, передав ОСОБА_8 , через ОСОБА_9 , грошову винагороду в сумі 5 000 грн.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_4 , з урахуванням наданих документів, співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було внесено відомості про належність військовозобов`язаного ОСОБА_7 до категорії «священнослужителів», а також не було здійснено визначені чинним законодавством мобілізаційні заходи, зокрема він не був призваний на військову служба по мобілізації, не був направлений на проходження базової загальновійськової підготовки, не був направлений до військової частини для проходження військової служби.

У квітні 2024 року ОСОБА_4 , реалізуючи власний протиправний умисел, домовився з військовозобов`язаним ОСОБА_6 щодо безпідставного оформлення та надання йому від Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України документів про набуття священичого сану диякона і належність до священнослужителів, в порушення передбаченого порядку без дотримання встановлених підстав та без проходження установлених процедур, з подальшим поданням цих документів до ІНФОРМАЦІЯ_5 для створення перепон до призову на військову службу по мобілізації.

Також, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_6 , згідно попередньої домовленості, через ОСОБА_9 , передав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 1000 доларів США.

В подальшому ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше початку травня 2024 року, використовуючи своє становище єпископа Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України, усвідомлюючи, що ОСОБА_6 не відповідає визначеним вимогам до кандидата та не проходив установленої Статутом (Положенням) про управління Православної Церкви України та Апостольських правил процедури рукоположення (хіротонії) на диякона, не мав наміру здійснювати обов`язки священнослужителя, забезпечив виготовлення, підписання, оформлення та видачу від імені вказаної єпархії на ім`я ОСОБА_6 документів священнослужителя, а саме: посвідчення диякона серії НОМЕР_3 від 05.05.2024, ставленичу грамоту №129 від 29.04.2024 та довідку №130 від 29.04.2024, а також забезпечив на офіційному вебсайті Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України розміщення інформації про нібито проведення 29 квітня 2024 року єпископом ОСОБА_4 дияконської хіротонії стосовно ОСОБА_6 .

Упродовж 2024 року ОСОБА_6 , використовуючи отримані від ОСОБА_4 документи, неодноразово зупинявся співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою перевірки військово-облікових документів. При цьому ОСОБА_6 , вводячи в оману посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомляв про свою належність до категорії священнослужителів Православної Церкви України та на підтвердження цього пред`являв посвідчення диякона серії НОМЕР_3 від 05.05.2024 та інші вищезазначені документи.

В подальшому, 16 грудня 2024 року, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію власного протиправного умислу, особисто супроводжував ОСОБА_6 , до ІНФОРМАЦІЯ_6 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , для створення перепон до призову на військову службу по мобілізації. При цьому ОСОБА_4 мав намір переконати керівництво зазначеного територіального центру у дійсності статусу «священнослужителя Православної Церкви України» ОСОБА_6 , а саме, внести відповідні зміни до його військово-облікових даних до категорії «священнослужителів», не проводити визначені чинним законодавством мобілізаційні заходи до ОСОБА_6 , зокрема не призивати на військову служба по мобілізації, не направляти на проходження базової загальновійськової підготовки, а також не направляти до військової частини для проходження військової служби.

У березніквітні 2024 року ОСОБА_4 , реалізуючи незаконний умисел, через ОСОБА_9 домовився зі ОСОБА_10 щодо оформлення та надання йому від Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України документів про нібито набуття священичого сану диякона та належність до категорії священнослужителів, у порушення встановленого порядку, без дотримання визначених підстав і без проходження установлених процедур.

В подальшому ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, використовуючи своє становище єпископа Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України, усвідомлюючи, що ОСОБА_10 не відповідає визначеним вимогам до кандидата та не проходив установленої Статутом (Положенням) про управління Православної Церкви України та Апостольських правил процедури рукоположення (хіротонії) на диякона, не мав наміру здійснювати обов`язки священнослужителя, забезпечив виготовлення, підписання, оформлення та видачу від імені вказаної єпархії на ім`я ОСОБА_10 документів священнослужителя, а саме: посвідчення диякона та ставленичу грамоту, а також забезпечив на офіційному вебсайті Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України розміщення інформації про нібито проведення 07 квітня 2024 року єпископом ОСОБА_4 дияконської хіротонії стосовно ОСОБА_10 .

У подальшому ОСОБА_10 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, відповідно до досягнутої домовленості, через ОСОБА_9 , отримав від ОСОБА_4 посвідчення диякона та ставленичу грамоту.

Після цього, 2728 листопада 2024 року, ОСОБА_4 реалізуючи злочинний умисел, прибув разом зі ОСОБА_10 до ІНФОРМАЦІЯ_2 та використовуючи свій священичий сан єпископа Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України, авторитет релігійної організації та атрибути одягу священнослужителя, засвідчив перед співробітниками органу військового управління дійсність поданих ОСОБА_10 документів та, нібито, належність його до категорії священнослужителів.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_4 , з урахуванням наданих документів, співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було внесено відомості про належність військовозобов`язаного ОСОБА_10 до категорії «священнослужителів», а також не було здійснено визначені чинним законодавством мобілізаційні заходи, зокрема він не був призваний на військову служба по мобілізації, не був направлений на проходження базової загальновійськової підготовки, не був направлений до військової частини для проходження військової служби.

У червні 2023 року ОСОБА_4 , реалізуючи власний протиправний умисел, через ОСОБА_9 домовився з ОСОБА_11 щодо оформлення та надання йому від Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України документів про нібито набуття священичого сану диякона та належність до категорії священнослужителів, у порушення встановленого порядку, без дотримання визначених підстав і без проходження установлених процедур.

В подальшому ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, використовуючи своє становище єпископа Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України, усвідомлюючи, що ОСОБА_11 не відповідає визначеним вимогам до кандидата та не проходив установленої Статутом (Положенням) про управління Православної Церкви України та Апостольських правил процедури рукоположення (хіротонії) на диякона, не мав наміру здійснювати обов`язки священнослужителя, забезпечив виготовлення, підписання, оформлення та видачу від імені вказаної єпархії на ім`я ОСОБА_11 документів священнослужителя, а саме: посвідчення диякона та ставленичу грамоту, а також забезпечив на офіційному вебсайті Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України розміщення інформації про нібито проведення 13 грудня 2020 року єпископом ОСОБА_4 дияконської хіротонії стосовно ОСОБА_11 .

У подальшому ОСОБА_11 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше липня 2023 року, відповідно до досягнутої домовленості, через ОСОБА_9 , отримав від ОСОБА_4 посвідчення диякона серії НОМЕР_4 від 26.06.2023, ставленичу грамоту та інші документи, а також забезпечив на офіційному вебсайті Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України розміщення інформації про нібито проведення 13 грудня 2020 року єпископом ОСОБА_4 дияконської хіротонії стосовно ОСОБА_11 .

Після цього, 21 липня 2025 року, ОСОБА_11 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_1 , та надав посвідчення диякона, ставленичу грамоту та інші документи, отримані від ОСОБА_4 , де представився священнослужителем Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України та надав підтверджуючі документи.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_4 , з урахуванням наданих документів, співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було внесено відомості про належність військовозобов`язаного ОСОБА_11 до категорії «священнослужителів», а також не було здійснено визначені чинним законодавством мобілізаційні заходи, зокрема він не був призваний на військову служба по мобілізації, не був направлений на проходження базової загальновійськової підготовки, не був направлений до військової частини для проходження військової служби.

Встановлено, що в період з червня 2023 року по листопад 2025 року ОСОБА_4 , за грошову винагороду, забезпечив безпідставне оформлення і видачу від Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України документів про нібито набуття сану диякона і належність до священнослужителів близько 40 чоловікам з числа військовозобов`язаних громадян України.

Крім того, впродовж 2025 року ОСОБА_4 , як єпископ Ужгородсько-Хустської єпархії Православної Церкви України, неодноразово звертався до керівництва Православної Церкви України стосовно отримання статусу ОСОБА_12 єпархією ПЦУ критично важливої релігійної організації, для подальшого бронювання та надання відстрочки від призову на військову службу військовозобов`язаним священнослужителям єпархії.

За викладених обставин, своїми діями ОСОБА_4 створив перешкоди до виконання військовослужбовцями ТЦК та СП своїх службових обов`язків в особливий період, що призвело до невиконання заходів, визначених мобілізаційними планами, спотворення дійсних даних військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також відомостей про мобілізаційні ресурси і резерви.

Матеріалами клопотання зазначається, що 18.02.2026 громадянину України ОСОБА_4 , в порядку п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України. Того ж дня, підозрюваного ОСОБА_4 затримано в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, покликаючись на викладені у ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні просили врахувати, що ОСОБА_4 є свящонослужителем, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Просять при застосуванні запобіжного заходу визначити ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у мінімальному розмірі.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Як слідує з матеріалів клопотання, у вчиненні зазначених протиправних дій підозрюється громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець с. Швейків, Монастириського району, Тернопільської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого злочину підтверджується: протоколами допитів свідків, зокрема ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; протоколами огляді відомостей у всесвітній мережі Інтернет; відповідями на запити Київської Митрополії УПЦ (ПЦУ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ; відповідями оперативних підрозділів на доручення слідчого; протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 ; протоколами за результатами проведення НСРД; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

У відповідності до ст. 12 КК України злочин, передбачений

ч. 1 ст. 114-1 КК України, відносяться до категорії тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання за його вчинення позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 4 ч.2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Прокурором наведено навність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного:

переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки вищевказана особа усвідомлює про можливість покарання за вчинення вищевказаних протиправних дій. При цьому, ОСОБА_4 , є пенсіонером, за віком не підлягає призову чи мобілізації, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_5 , а тому може безперешкодно покинути територію України, тим самим переховуватись від органів досудового розслідування та суду за скоєне ним кримінальне правопорушення;

здійснювати заходи щодо внесення змін в електронні системи з метою приховання протиправної діяльності та уникнення кримінальної відповідальності. Окрім того, отримавши доступ до електронних засобів комунікації ОСОБА_4 може видалити відомості, дані, електронні документи, які зберігаються на віддалених серверах, таким чином може вживати всіх можливих заходів з метою приховання, спотворення, знищення речей, документів та відомостей, які мають доказове значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення від кримінальної відповідальності;

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки він підозрюється у скоєнні злочину проти основ національної безпеки України. В свою чергу, ОСОБА_4 , підтримує контакти з іншими особами, які ймовірно причетні до протиправної діяльності, перебуваючи на волі, може розголошувати останнім інформацію про хід досудового розслідування та приховувати докази їхніх злочинних дій;

вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України та зможе вчинити інші кримінальні правопорушення або продовжити здійснювати вказане кримінальне правопорушення.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого проти основ національної безпеки України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, то застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, до підозрюваного ОСОБА_4 доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден інший запобіжний захід не може забезпечити вирішення завдань кримінального процесу.

На підставі викладеного, проаналізувавши надані сторонами докази та дані про особу підозрюваної, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

При визначенні ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу у виді застави слідчий суддя, поряд з положеннями ст.ст. 182, 183 КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з рішеннями Європейський суд з прав людини від 26.01.1993 року у справі «В. проти Швейцарії», у рішенні від 08.01.2009 року у справі «Мангурас проти Іспанії».

Розмір застави, у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, мотив кримінального правопорушення, тяжкість злочинів, у яких підозрюється ОСОБА_4 , особу підозрюваного, а тому необхідно визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 232 960 (двісті тридцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят) гривень. На переконання слідчого судді саме такий розмір застави обумовлений тим ступенем довіри до підозрюваної, при якому перспектива втрати застави буде для ОСОБА_4 необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ним процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України, підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 131,132, 176-178, 182-184, 193, 194,197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування - до 17 квітня 2026 року включно.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Визначити заставу у вигляді 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 232 960 (двісті тридцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду (одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк: ДКСУ України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA158 201 720 355 259 002 000 002 265).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчих СВ УСБУ в Івано-Франківській області, що входять до складу групи слідчих, прокурорів у провадженні, слідчого судді чи суду за першою вимогою;

2) не відлучатися за межі Закарпатської області без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

3) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

4) заборонити спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні з метою незаконного впливу на них;

5) здати, за наявності, на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В решті вимог клопотання відмовити.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 19.02.2026 року.