Справа №766/9892/25
н/п 1-кп/766/2204/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2026 м.Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження (in absentia) кримінальне провадження №0001596, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Скадовськ Херсонської області, українця, громадянина України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_6 обвинувачення, яке пред`явлено особі та визнане судом недоведеним.

ОСОБА_5 , обвинувачується у тому, що будучи військовослужбовцем, проходячи військову службу за контрактом на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії кулеметника 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 у військовому званні сержант, в умовах воєнного стану, з метою ухилитися від військової служби, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.2, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 24.02.2022 року, самовільно залишив місце служби, а саме відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , та, як наслідок, ухилився від проходження військової служби.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.4 ст.408 КК України дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

II. Застосовані правові процедури у кримінальному провадженні. Спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Вказане кримінальне провадження здійснювалось за відсутності ОСОБА_5 (in absentia), у зв`язку з його ухиленням від органу досудового розслідування та суду.

Обвинувачений у судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим, на підставі ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 04.11.2025 року, відносно ОСОБА_5 здійснювалось спеціальне судове провадження.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 04.06.2025 року, здійснювалось у спеціальному порядку.

Під час досудового розслідування повістки про виклик ОСОБА_5 та повідомлення про підозру публікувалися в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Під час судового провадження повідомлення, виклики, а також процесуальні документи публікувалися в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області.

Вказані факти, які підтверджені наявними в матеріалах кримінального провадження документами, дають підстави для висновку, що обвинувачений мав усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати захисника самостійно; в) захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно за рахунок держави.

Суд вважає, що дії обвинуваченого вказують, що він відмовився від свого права приймати участь у судовому розгляді.

Суд констатує, що як стороною обвинувачення в ході здійснення спеціального досудового розслідування, так і судом під час здійснення спеціального судового провадження (in absentia), були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Так, участь захисника у даному кримінальному провадженні, залученого для здійснення захисту за призначенням, була забезпечена із самого початку кримінального переслідування обвинуваченого та здійснювалася до ухвалення вироку у справі. Захисник брав участь у кожній слідчій (розшуковій) дії, яка передбачала його обов`язкову участь, отримував усі процесуальні документи, що підлягали врученню обвинуваченому, брав участь у кожному судовому засіданні. Жодних зауважень, клопотань чи заперечень з цього приводу від захисника протягом здійснення кримінального провадження не надходило.

Таким чином, судом установлено, що в даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення вжито всіх передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваного на захист, з урахуванням встановлених законом особливостей спеціального досудового розслідування. При здійсненні судового провадження судом також здійснені всі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ його до правосуддя, з урахуванням установлених законом особливостей такого провадження.

ІІІ Позиції сторін

Прокурор в судовому засіданні вказав на доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України. Просив призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Захисник вважав недоведеною суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_5 , зазначив, що надані стороною обвинувачення докази поза розумним сумнівом не підтверджують умисел обвинуваченого на ухилення від проходження військової служби. Просив суд ухвалити виправдувальний вирок.

IV. Докази, досліджені судом, надані на підтвердження вини та обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення надано наступні докази:

-показання свідка ОСОБА_7 відповідно до яких, вони з обвинуваченим разом проходили військову службу в відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 24.02.2022 підрозділ отримав розпорядження на переміщення. В телефонному режимі їм доводили напрямок та контрольні місця руху. Він особисто залишив територію ВПС в той день близько 06.30 год.. Частина особового складу рухалася на власному автотранспорті. В кінцевому пункті призначення робили перевірку наявності особового складу підрозділу. 24.02.2022 року на території ВПС «Скадовськ» обвинуваченого він не бачив. Востаннє бачив ОСОБА_5 за шість днів до початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України. Чи мав ОСОБА_5 власний транспорт та причини з яких він не виїхав на територію підконтрольну Україні йому невідомі;

-показання свідка ОСОБА_8 , з яких вбачається, що 24.02.2022 року він ніс службу в наряді на території ВПС «Скадовськ». За командою, близько 05.00 години він та інші особи, які були з ним у наряді, здійснювали оповіщення особового складу підрозділу. Обвинуваченого на території ВПС «Скадовськ» не було. Причини його відсутності йому невідомі. Хто саме здійснював оповіщення ОСОБА_5 про збір підрозділу він не знає. Близько 07.00 години він залишив територію ВПС. Чи був у ОСОБА_5 власний транспорт не знає;

-показання свідка ОСОБА_9 , відповідно до яких, він був начальником ОСОБА_5 24.02.2022 близько 05.00 05.30 год., він прибув до ВПС «Скадовськ», обвинуваченого там не бачив. Оповіщенням особового складу він не займався. За командою керівника, у складі колони, підрозділ залишив ВПС. Коли виявили відсутність обвинуваченого, він намагався зв`язатися з ОСОБА_5 по телефону. Перші декілька днів зв`язку з обвинуваченим не було, потім він відповів на дзвінок, остання розмова між ними відбулася у травні 2022 року. Під час розмови він повідомив обвинуваченому про необхідність виїзду на територію підконтрольну Україні, але ОСОБА_5 відповів, що немає змоги виїхати. Після того, обвинувачений на зв`язок не виходив, його телефон був вимкнений. Власного транспорту в ОСОБА_5 не було. Причина чому обвинувачений не виконав розпорядження про вихід з окупованої території і де він зараз йому невідомі;

-рапорт начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_10 від 13.08.2022, яким він повідомляє начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ОСОБА_11 , що 24.02.2022 сержант ОСОБА_5 перебував за місцем проживання в м.Скадовськ на вихідному дні. Під час вибуття особового складу загону у складі колони до тимчасового місця базування в м.Подільськ, ОСОБА_5 не прибув. Станом на 13.08.2022 на зв`язок не виходить, його місце знаходження невідоме;

-матеріали службового розслідування за фактом неналежного виконання ОСОБА_5 службових обов`язків, відповідно до яких, 24.02.2022 інспектор прикордонної служби 2 категорії кулеметника 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 сержант ОСОБА_5 не прибув у складі підрозділу на місце тимчасового розташування прикордонного загону в населений пункт Подільськ. До 20.05.2022 року ОСОБА_5 підтримував телефонний зв`язок з майором ОСОБА_12 , повідомив останнього, що перебуває на тимчасово окупованій території у м.Скадовськ. Йому було наголошено на необхідності виходу на територію підконтрольній Україні. З червня 2022 року ОСОБА_5 на зв`язок не виходить, його місце знаходження невідоме, станом на вересень 2022 року обвинувачений до підрозділу не повернувся;

-довідкою військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) №1696 від 12.09.2022 відповідно до якої, сержант ОСОБА_5 з 25.05.2021 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 ;

-витягом з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України за №227-ОС від 10.08.2022 року, з якого вбачається, що ОСОБА_5 призупинено військову службу у зв`язку із самовільним залишенням військової частини;

V. Підстави для виправдання обвинуваченого.

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Згідно з вимогами цієї статті доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, коли в ході судового розгляду винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведено.

Статтею 62 Конституції України визначено, що під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до приписів ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Обов`язок доказування покладений на прокурора (ст. 92 КПК України). Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 КК України, є встановлений законодавством України порядок проходження військової служби.

Суб`єктом злочину є військовослужбовець, тобто той, хто проходить військову службу.

Об`єктивна сторона даного кримінального правопорушення полягає, зокрема, у самовільному залишенні військової частини або місця служби.

Суб`єктивна сторона дезертирства характеризується прямим умислом. Крім того, обов`язковою ознакою цього складу кримінального правопорушення є мета: при дезертирстві військовослужбовець має намір ухилитися від військової служби не тимчасово, а назавжди.

Під час судового розгляду встановлено, що у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, станом на 24.02.2022 року, військова частина, в якій обвинувачений проходив військову службу, залишила місце дислокації в АДРЕСА_1 . Водночас ОСОБА_5 на той час перебував поза місцем розташування підрозділу на законних підставах, оскільки був вихідним, що підтверджується показаннями свідків, а також матеріалами службового розслідування.

Вказані докази спростовують пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення, що він 24.02.2022 року самовільно залишив місце служби, відділ прикордонної служби в м.Скадовськ.

Доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_5 був належним чином оповіщений про збір підрозділу, прибув туди, а після цього залишив місце служби, суду не надано, а отже, стороною обвинувачення не доведено наявність в діях ОСОБА_5 об`єктивної сторони дезертирства, що ставиться йому у провину.

Крім того, для кваліфікації дій за ст. 408 КК України необхідно встановити прямий умисел обвинуваченого на ухилення від військової служби назавжди або на невизначений строк.

Досліджені в судовому засіданні докази вказують, що ОСОБА_5 певний час підтримував зв`язок зі співслужбовцями, повідомляв про неможливість виїзду з тимчасово окупованої території, його подальше місцезнаходження не встановлено.

Отже, досліджені докази не підтверджують поза розумним сумнівом умисел ОСОБА_5 на ухилення від військової служби.

Сам по собі факт втрати зв`язку з обвинуваченим та неприбуття його до нового місця дислокації підрозділу на території підконтрольній Україні, не може свідчити про наявність у нього умислу на ухилення від військової служби, оскільки такі обставини можуть бути зумовлені об`єктивними факторами, пов`язаними з перебуванням особи на тимчасово окупованій території.

Відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», Скадовський район Херсонської області є окупованою територією з 24.02.2022 року.

Даних, які б вказували, що ОСОБА_5 мав реальну можливість виїхати з тимчасово окупованої території та прибути до місця служби матеріали справи не містять.

Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні дезертирства, вчиненого в умовах воєнного стану.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року.

Разом з тим обвинувальний акт містить лише дату вчинення кримінального правопорушення 24.02.2022 року, без зазначення часу його вчинення. Встановлення цієї обставини має істотне значення для вирішення питання щодо наявності кваліфікуючої ознаки «вчинення в умовах воєнного стану», оскільки воєнний стан в Україні введено лише з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року.

Відповідно до приписів ст.337 КПК України судовий розгляд здійснюється в межах обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті. Суд не вправі виходити за межі такого обвинувачення або доповнювати його новими істотними обставинами, які не були інкриміновані особі стороною обвинувачення.

Оскільки обвинувальний акт не містить відомостей про час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а досліджені докази не дають можливості достовірно встановити, що дії в яких обвинувачується ОСОБА_5 були вчинені після 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, суд дійшов висновку, що наявність кваліфікуючої ознаки «вчинення в умовах воєнного стану» стороною обвинувачення також не доведено.

Статтею 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Оскільки в судовому засіданні не доведено поза розумним сумнівом об`єктивна та суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, ОСОБА_5 підлягає виправданню за пред`явленим обвинуваченням на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

VI. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку,

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 18.10.2024 року відносно ОСОБА_5 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до затримання обвинуваченого.

Зі змісту статті 203 КПК України вбачається, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу або ухвалення виправдувального вироку.

Керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, та виправдати його на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Припинити дію ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.10.2024 року, якою ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику обвинуваченого.

СуддяОСОБА_1