ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/9057/25
Номер провадження: 11-кп/819/ 259/26
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі : ОСОБА_5

за участю:

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

обвинуваченого : ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000438за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2025 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Херсона, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Херсонського міського суду Херсонської області 30.01.2025 року за ч.1 ст.309 КК України , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2025 року визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст.71, пп.а1 п.1 ч.1 ст.72 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 30.01.2025 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , будучи раніше засудженим 30.01.2025 року Херсонським міським судом Херсонської області за ч. 1 ст. 309 КК, переслідуючи прямий умисел, спрямований на порушення встановленого законом порядку обігу наркотичних засобів, незаконно, з метою особистого вживання, 18.04.2025 близько 08:00 (більш точний час слідством не встановлено), перебуваючи в м. Херсоні на перехресті вул. Пушкінська та вул. Мостова, на відкритій ділянці місцевості придбав шляхом знайдення паперовий згорток, з рослинною речовиною, що відповідно до висновку експерта містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено-канабіс масою 47,13 г., та без мети збуту, з метою особистого вживання зберігав при собі, а саме в лівій кишені кофти, до моменту вилучення поліцейськими в ході проведення огляду місця події 18.04.2025 за адресою м. Херсон, вул. Пушкінська буд. 88, в період часу з 08 год. 56 хв. по 09 год. 04 хв.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.309 КК України як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинено протягом року після засудження за цією статтею.

Вимоги та узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок суду від 25.11.2025 року щодо ОСОБА_8 , пом`якшити призначене йому покарання.

На обґрунтування апеляційних вимог наводить доводи про призначення судом покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості .

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд зазначив, про врахування того , що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема має непогашену судимість за вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів.

Діяння обвинуваченого за ч.2 ст.309 КК кваліфіковано саме за кваліфікуючою ознакою « вчинення протягом року після засудження за цією статтею», тому посилання у вироку та врахування судом при призначенні покарання того, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів є зайвим, так як враховано при кваліфікації дій обвинуваченого та має бути виключено з мотивувальної частини вироку.

Обираючи обвинуваченому вид покарання суд не зазначив з яких міркувань йому має бути призначено покарання саме у найсуворішому виді з двох альтернативних покарань. Незрозумілим вважає обґрунтування судом призначення покарання пов`язаного з ізоляцією від суспільства враховуючи відсутність обмежень визначених ст. 63 КК, зміст якої зводиться лише до тлумачення суті покарання у виді позбавлення волі та визначення строку такого виду покарання.

Зазначає, що досягнення мети покарання можливо шляхом призначення ОСОБА_8 менш суворого покарання.

Позиції учасників.

Адвокат ОСОБА_7 підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав апеляційні вимоги захисника.

Прокурор вказав на відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 не оспорює висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин, кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 309 КК України, а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряється в апеляційному порядку.

Вирок в апеляційному порядку перевіряється в межах доводів і вимог апеляційної скарги в частині призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як видно із вироку при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_8 суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який у лікаря психіатра на обліку не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоідів, зі шкідливими наслідками. На обліку з 2016 року. Раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема має непогашену судимість за вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного також з незаконним обігом наркотичних засобів. Неповнолітніх або малолітніх дітей не має, одружений, має постійне та зареєстроване місце проживання. Щире каяття суд врахував як обставину, що пом`якшує покарання , обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено .

Враховуючи сукупність наведених обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України, пов`язане з ізоляцією від суспільства, що відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого, буде достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд зазначив, що ОСОБА_8 нове кримінальне правопорушення вчинив під час невідбутого пробаційного нагляду за попереднім вироком, тому застосуванню підлягають правила, передбачені ч.1 ст.71 КК України, відповідно до яких якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднав невідбуте покарання за попереднім вироком Херсонського міського суду від 30.01.2025 року.

Суд першої інстанції в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як видно, фактично прийняв до уваги всі наявні у суду дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально-побутовому плані, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини.

Сукупність зазначених обставин та наявність обставини, що пом`якшує покарання дали , як видно суду підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 309 КК України, передбаченій для даного виду покарання, і при призначенні покарання за сукупністю вироків судом частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За змістом ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Із вироку вбачається, що обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено, наявність попередньої судимості враховано судом при аналізі відомостей про особу обвинуваченого та які його характеризують, а не як обставину, що обтяжує покарання.

Із урахуванням сукупності відомостей про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, одружений, утриманців не має, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2016 року, його репутацію, вчинення ним нового злочину через незначний проміжок часу після ухвалення попереднього вироку та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, висловив щире каяття , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання дотримався вимог ст.ст.50,65, 69-1 КК України щодо його необхідності, достатності, індивідуалізації .

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в апеляційній скарзі суд не вбачає.

Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості не є достатніми для зміни вироку в частині призначеного покарання на його пом`якшення , як на тому наполягає апелянт.

Обґрунтованих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та вмотивованість його висновків з питання призначення обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу стороною захисту не наведено.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку , що вирок суду першої інстанції з підстав зазначених в апеляційній скарзі зміні не підлягає, тому у задоволенні апеляційних вимог захисника належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 419, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу протягом 3-х місяців, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4