ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/822/26 Справа № 192/1128/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000036 від 16 січня 2017 року, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_11 на вирок Новокодацького районного суду м. Дніпра від 30 жовтня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новокодацького районного суду м. Дніпра від 30 жовтня 2025 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено останній покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, від відбування якого обвинувачену звільнену на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році.

Окрім цього, судом вирішено стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні судової автотехнічної експертизи №6/10.1-362 від 15 травня 2017 року в розмірі 494 гривні 35 копійок, а також частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_9 , вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь останньої 7016 гривень 11 копійок - в рахунок відшкодування майнової шкоди та 150000 гривень - в рахунок моральної. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_9 відмовлено.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 , 07 грудня 2016 року, близько 07 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-DAEWO LANOS S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , разом з пасажирами ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , рухалася по автодорозі «Бориспіль-Дніпро (Дніпропетровськ)-Запоріжжя» (Н-08), зі швидкістю близько 60 км/год, в напрямку м.Дніпро (Дніпропетровська). Під час руху, обвинувачена ОСОБА_7 , грубо порушуючи п.2.3 (б) та 12.1 Правил дорожнього руху України, які свідчать:

- п.2.3 (б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…»;

- п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку,…щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним», проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, поблизу повороту на с.Любимівка Солонянського району Дніпропетровської області, втратила контроль над керуванням автомобіля, виїхала на праве узбіччя з послідуючим з`їздом у правий кювет по ходу свого руху, де допустила наїзд на дерево та дорожній знак, в результаті чого потерпілій ОСОБА_9 , були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани лобної області, синці обличчя, закритої хребтово-спинномозкової травми з компресійними переломами 3, 4, 5 грудних хребців зі зміщенням тіла 4-го грудного хребця до заду на 4 мм зі стисненням мозкових оболонок спинного мозку на цьому рівні без ушкодження спинного мозку, косо-поперекових переломів остистих відростків 1-4 грудних хребців, які під час травматичного процесу призвели до виникнення помірного больового синдрому (після травматична торакалгія), помірної координаторної недостатності, стійкої втрати професійної працездатності 45% (сорок п`ять відсотків). Відсоток втрати працездатності складається з координаторних порушень 25% (двадцять п`ять), після травматичної торакалгії 20% (двадцять). Зазначені тілесні ушкодження, що призвели до стійкої втрати професійної працездатності понад 1/3 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та повторно дослідивши докази - свідоцтва про народження дітей, ухвалити нове рішення, яким звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році та закрити кримінальне провадження.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неповноту судового розгляду та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що клопотання про звільнення від відповідальності надійшло від обвинуваченої під час останнього слова, однак суд судове слідство не поновив та свідоцтва про народження дітей не дослідив.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить задовольнити клопотання про призначення судово-медичної та судової експертизи за обставинами ДТП, вирок скасувати та закрити відносно неї кримінальне провадження.

Свої вимоги обвинувачена обґрунтовує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження.

Обвинувачена вважає, що суд не надав належної оцінки показанням більшості свідків, які засвідчили факт нерівності дорожнього покриття. Поряд із цим, обвинувачена вказує на те, що вихідні дані, надані експерту, вже містили посилання на порушення нею вимог 12.1 ПДР, тоді як експерт під час допиту вказав, що причини виїзду автомобіля за межі проїзної частини не встановлював, оскільки вони були зазначені слідчим. Таким чином, експерт був позбавлений можливості аналізувати дорожню обстановку. Окрім цього, експерт зауважив, що нерівності проїзної частини слід сприймати як перешкоду, при виявленні якої потрібно обирати певну швидкість, шляхом її зменшення. Між тим, слідчий експеримент з цього приводу не проводився. Також обвинувачена вважає, що суд безпідставно не врахував показань свідка ОСОБА_15 та висновок експерта № 9-500 від 05.08.2017. На думку останньої, цей висновок складено на підставі повних вихідних даних. Серед іншого, обвинувачена вважає недопустимим протокол огляду місяця ДТП, оскільки його проведено без її участі та складено без участі понятих, про що свідчать їх показання. При цьому, поняті вказали на те, що через певний проміжок часу перепідписували якісь документи. Окрім цього, обвинувачена вказує на те, що суду було надано два суперечливі висновки судово-медичних експертиз, проте суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про призначення третьої. Аналогічної помилку суд припустився й під час розгляду клопотання про призначення експертизи обставин ДТП. Що стосується позовних вимог, то вони задоволені судом безпідставно. Обвинувачена зауважує, що її відповідальність була застрахована, проте потерпілою не було залучено до справи страховика.

14 січня 2026 року до суду надійшла відмова прокурора ОСОБА_11 від поданої нею апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи ті обставини, що прокурор від апеляційної скарги відмовився, колегія суддів переглядає вирок суду лише з підстав, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченою.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченої та її захисника, які апеляційну скаргу сторони захисту підтримали, прокурора, потерпілої та її представника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст. 368 КПК України, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав належним чином.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованими.

Так, винуватість обвинуваченої у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду:

- показанням обвинуваченої ОСОБА_7 , яка хоча і не визнала своєї вини, проте не заперечувала, що виїхала з м. Запоріжжя до м. Дніпро на автомобілі «ДЕУ Ланос», де в якості пасажирів знаходились її донька ОСОБА_16 , а також ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Під`їжджаючи до с. Любимівка на повороті сталось ДТП, її автомобіль винесло у кювет, де він зіткнувся з деревом та дорожнім знаком, в результаті чого потерпіла ОСОБА_19 отримала тілесні ушкодження;

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка вказала на те, що слідувала з м. Запоріжжя до м. Дніпро разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_20 , в якості пасажирів, на автомобілі «ДЕУ Ланос», під керуванням обвинуваченої ОСОБА_7 . Під час руху, в районі повороту на с.Любимівка автомобіль під керуванням обвинуваченої ОСОБА_7 з`їхав у кювет та зіткнувся з деревом, в наслідок чого вона отримала тілесні ушкодження;

- показаннями свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які вказали на те, що їх зупинили працівники поліції в районі повороту у бік с. Любимівка та попросили бути присутніми у якості понятих при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди, після чого вони разом зі слідчим зробили заміри рулеткою, поставили підписи у складених слідчим документах та поїхали. Крім того, свідки підтвердили суду, що на місці пригоди, в кюветі, знаходився автомобіль «ДЕУ Ланос», який мав механічні пошкодження, та заперечували наявність нерівностей на дорозі;

- показаннями свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 - поліцейських групи швидкого реагування, які вказали на те, що перебували на стаціонарному посту поліції «Солонянський», де від чергового отримали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду в районі повороту до с.Любимівка. Виїхавши на місце, вони виявили автомобіль «ДЕУ Ланос», який знаходився у кюветі та мав механічні пошкодження, про що повідомили черговому по районному відділу поліції. Після цього привезли слідчого ОСОБА_25 , який разом з понятими робили заміри на місці дорожньо-транспортної пригоди, в той час як вони забезпечували безпеку дорожнього руху на вказаній ділянці дороги;

- показанням експерта ОСОБА_26 , який підтвердив наданий ним висновок та щодо впливу стану дорожнього покриття на занос автомобіля пояснив, що в даному випадку на занос автомобіля вплинула тільки швидкість руху автомобіля, яку вибрала водій обвинувачена ОСОБА_7 , в даних дорожніх умовах. Крім того, експерт ОСОБА_26 пояснив суду, що в даних дорожніх умовах обвинувачена ОСОБА_7 , як водій, повинна була також враховувати наявність ділянок з різним коефіцієнтом зчеплення шин з дорогою та обирати відповідну безпечну швидкість руху;

- показаннями експерта ОСОБА_27 , який пояснив, що судово-медична експертиза № 716 від 14 квітня 2017 року проводилась після закінчення потерпілою ОСОБА_9 лікування та надання медичної документації, тому експертом враховувались критерії: тривалість розладу здоров`я та відсутність небезпеки для життя, у зв`язку з чим експерт обґрунтовано прийшов до висновку, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості. При проведенні комісійної експертизи, ними, крім зазначених вище, був врахований ще один критерій стійкої втрати професійної працездатності, у зв`язку з чим потерпіла була обстежена фахівцем з питань медико-соціальної експертизи і як критерій тяжкості тілесних ушкоджень, було взято п.2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень». Таким чином, встановивши відсоток стійкої втрати працездатності понад 1/3, експертна комісія встановила ступінь тяжкості тілесних ушкоджень як тяжкі. При цьому, експерт ОСОБА_27 , не заперечуючи правильність обґрунтування первинної експертизи, пояснив суду, що первинна судово-медична експертиза проводилась на тому етапі, коли ще неможливо було встановлювати наслідки отриманої потерпілою ОСОБА_9 травми;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07 грудня 2016 року та план-схемою до нього, яким зафіксовано: дорожні умови, сліди заносу автомобіля, місце контактування автомобіля з перешкодою, механічні пошкодження, які отримав автомобіль;

- висновком комісійної судово-медичної експертизи №127 від 12 липня 2017 року, згідно з яким потерпілій ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани лобної області, синці обличчя, закритої хребтово-спинномозкової травми з компресійними переломами 3, 4, 5 грудних хребців зі зміщенням тіла 4-го грудного хребця до заду на 4 мм зі стисненням мозкових оболонок спинного мозку на цьому рівні без ушкодження спинного мозку, косо-поперекових переломів остистих відростків 1-4 грудних хребців, які під час травматичного процесу призвели до виникнення помірного больового синдрому (після травматична торакалгія), помірної координаторної недостатності, стійкої втрати професійної працездатності 45% (сорок п`ять відсотків). Відсоток втрати працездатності складається з координаторних порушень 25% (двадцять п`ять), після травматичної торакалгії 20% (двадцять). Зазначені тілесні ушкодження, що призвели до стійкої втрати професійної працездатності понад 1/3 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень;

- висновком судової автотехнічної експертизи №6/10.1-362 від 15 травня 2017 року, згідно з яким при заданому механізмі пригоди дії водія автомобіля «ЗАЗ-DAEWO LANOS S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обвинуваченої ОСОБА_7 , не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, знаходилось у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.

Надаючи оцінку наведеним доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведеності винуватості ОСОБА_7 , а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вирішуючи питання обґрунтованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_7 не заперечувала факт скоєння ДТП, наслідком якого було травмування потерпілої ОСОБА_9 , в той час як висновками експертів було встановлено належність отриманих потерпілою тілесних ушкоджень до категорії тяжких та невідповідність дій обвинуваченої п. 12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходилось у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.

Що стосується доводів обвинуваченої про те, що суд не перевірив всіх обставин провадження та безпідставно надав перевагу доказам сторони обвинувачення, то вони свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли.

Так, в апеляційній скарзі обвинувачена ставить під сумнів коректність даних, відображених в протоколі огляду місця ДТП, які в подальшому були покладені в основу експертного дослідження, зокрема вказує на те, що у ньому не було зазначено відомостей про нерівність дорожнього покриття, а сам протокол було складено у її відсутність.

Надаючи оцінку наведеним доводам, колегія суддів звертає увагу на показання залучених до проведення огляду понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які під час судового розгляду засвідчили факт складання протоколу огляду та коректність зазначених у ньому даних, в тому числі в частині відсутності нерівностей дорожнього покриття.

Разом із цим, відсутність перешкод для обвинуваченої засвідчила також й потерпіла ОСОБА_9 , тоді як експерт ОСОБА_26 вказав, що на занос автомобіля вплинула тільки швидкість руху автомобіля, яку вибрала обвинувачена в даних дорожніх умовах.

За вказаних умов, доводи обвинуваченої суд розцінює виключно як спосіб захисту.

При цьому, колегія суддів вважає, що обставина нерівності дорожнього покриття помилково розцінена обвинуваченою як така, що могла вплинути на висновки суду про доведеність її винуватості, оскільки не звільняла її від виконання правил дорожнього руху.

Так, п. 12.1 ПДР України передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно з вимогами п. 1.10 ПДР України, дорожня обстановка це сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Разом із цим, п. 1.10 ПДР України, визначає дорожні умови, як сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан.

Таким чином, з диспозиції наведених норм вбачається, що виключно на водія покладається обов`язок контролювати рух транспортного засобу за будь-яких дорожніх умов, що в даному випадку не було здійснено. При цьому, експертом констатовано, що на наслідки вплинула лише швидкість руху, яку обрала ОСОБА_7 .

Що стосується доводів обвинуваченої про те, що експерту для дослідження було надано вихідні дані, якими вже констатовано порушення нею ПДР України, то вони також не заслуговують на увагу.

Як вбачається з вступної частини висновку, в якості вихідних даних експерту були надані відомості про те, що ОСОБА_7 не впоралась з керуванням, виїхала на узбіччя з послідуючим з`їздом в правий кювет, де допустила наїзд на дерево.

Разом із цим, серед питань, які підлягали дослідженню, слідчим визначено питання відповідності дій обвинуваченої вимогам ПДР України та наявність технічної можливості уникнути ДТП.

На переконання колегії суддів, наведене формулювання вихідних даних, а так само й питань, які підлягають дослідженню, відповідало фактичним обставинам провадження та не містило жодних суперечностей, які могли вплинути на висновки експерта, а тому твердження обвинуваченої про їх хибність колегія суддів вважає безпідставними.

Щодо доводів обвинуваченої про її відсутність під час проведення огляду, то суд звертає увагу на те, що положеннями ч. 3 ст. 237 КПК України не передбачено обов`язку слідчого забезпечити її присутність під час огляду та визначено лише можливість її запрошення бути присутньою при проведенні слідчої дії.

Матеріалами провадження встановлено, що слідчий залучив до проведення огляду двох понятих, які в судовому засіданні підтвердили проведення слідчої дії, достовірність внесених до протоколу даних та результатів вимірювань.

При цьому, під час апеляційного розгляду обвинувачена зауважила, що весь час не перебувала на місці події та свідомо залишала його.

Таким чином, обвинувачена вочевидь не мала можливості спостерігати за ходом слідчої дії, що вказує на об`єктивність рішення слідчого щодо залучення до огляду лише понятих.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для визнання недопустимим протоколу огляду.

Що стосується наданого стороною захисту висновку інженерно-транспортної експертиза № 9-500 від 05 вересня 2017 року, то він обґрунтовано не врахований судом, як належний та допустимий доказ.

Колегія суддів погоджується з тим, що вихідні дані для проведення дослідження були надані захисником. При цьому, зі вступної частини висновку вбачається, що вони ґрунтувались на показаннях ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , відомості про отримання яких у встановленому законом порядку суду не надані.

Більш того, зміст обставин, які відображені у поясненнях ОСОБА_7 та ОСОБА_14 (щодо відволікання обвинуваченої ОСОБА_9 ), жодним чином на обов`язок виконання обвинуваченою п. 12.1 ПДР України не впливають, тоді як повідомлений ОСОБА_15 експерту факт наявності нерівностей на дорожньому покритті було повністю спростовано показаннями протоколом огляду та показаннями свідків ОСОБА_21 і ОСОБА_22 .

Щодо доводів обвинуваченої про наявність двох суперечливих висновків судово-медичних експертиз, якими визначено різний ступень тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою ОСОБА_9 , то ці суперечності були повністю усунені під час допиту експерта ОСОБА_27 , який пояснив суду, що судово-медична експертиза № 716 від 14 квітня 2017 року проводилась після закінчення потерпілою ОСОБА_9 лікування та надання медичної документації, в той час як комісійна судово-медична експертиза № 127 від 12 липня 2017 року проводилась з урахуванням критерію стійкої втрати професійної працездатності, який становив понад 1/3, а тому експертна комісія встановила ступінь тяжкості тілесних ушкоджень як тяжкі.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

З аналогічних підстав колегія суддів не може погодитись й з доводи обвинуваченої про допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду цивільного позову потерпілої.

Так, з оскаржуваного вироку вбачається, що судом частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_9 , вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь останньої 7016 гривень 11 копійок - в рахунок відшкодування майнової шкоди та 150000 гривень - в рахунок моральної. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_9 відмовлено.

Обґрунтовуючи безпідставність вказаного судового рішення, ОСОБА_7 , не оскаржуючи визначений судом розмір стягнень, посилається виключно на те, що її відповідальність була застрахована, проте страхова компанія судом залучена не була.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів зауважує, що в силу вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За правилами ст. 50 ЦПК України, позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Водночас, вимогами ст. 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Таким чином, питання про залучення до провадження співвідповідача підлягає вирішенню судом виключно за клопотанням позивача.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 заявила цивільний позов лише до обвинуваченої ОСОБА_7 та вимог про залучення до справи страхової компанії в якості співвідповідача не заявляла, а тому суд був пов`язаний межами таких вимог.

Що стосується обґрунтованості їх задоволення та стягнення шкоди лише з ОСОБА_7 , то це не суперечить вимогам ст. 1187 ЦК України, які визначають, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а так само вимогам ст. 1167 ЦК України, згідно з якими моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Отже, під час апеляційного розгляду доводи захисту про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження у заявлених межах свого підтвердження не знайшли.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку, колегією суддів також не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні або скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України,

колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новокодацького районного суду м. Дніпра від 30 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4