ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 952/1016/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/313/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих - ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 26 серпня 2025 року відносно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, смт. Зачепилівка, Зачепилівського району, Харківської області, громадянина України, українця, має вищу освіту, розлучений, працюючого старшим кладовщиком комбінату «Злагода», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 , ухвалено рахувати з дня фактичного затримання з 23.09.2024 року.

Зараховано ОСОБА_7 , в строк відбування покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення у період з дня затримання 23.09.2024 о 22.50 год., до набрання вироком законної сили у розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , до набрання вироку законної сили, залишено у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави.

Цивільні позови задоволені повністю.

Арешт на тимчасово вилучене майно накладений ухвалами слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 25.09.2024 - скасований.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , 23.09.2024 близько 22 години 14 хвилин, перебуваючи біля магазину ФОП « ОСОБА_15 » (далі магазин) розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, де під час спілкування з раніше знайомими ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , у ОСОБА_7 раптово виник конфлікт з останніми на ґрунті ревнощів своєї колишньої співмешканки ОСОБА_16 до ОСОБА_17 .. В ході вказаного конфлікту у ОСОБА_7 виник прямий умисел на позбавлення життя ОСОБА_16 та ОСОБА_17 шляхом нанесення їм тілесних ушкоджень за допомогою ножа.

Далі, з метою реалізації свого прямого злочинного умислу ОСОБА_7 , виразивши погрози життю ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , на мопеді «Honda Tact», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернувся до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де вживши спиртні напої, обдумав план своїх дій щодо реалізації свого прямого умислу на позбавлення життя ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , після чого, через короткий проміжок часу, знову сів на мопед і поїхав до магазину за адресою: АДРЕСА_2 , де на його думку, продовжували перебувати ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Зупинившись о 22 годині 26 хвилині неподалік від магазину за вищевказаною адресою, ОСОБА_7 , реалізуючи свій прямий умисел на позбавлення життя ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , дістав з багажника мопеда ніж та, заховавши його під власним одягом, пішки направився до магазину, де на його думку продовжували перебувати ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Підійшовши до магазину за вищевказаною адресою, ОСОБА_7 , не побачивши ОСОБА_16 , спочатку направився до ОСОБА_17 та продовжив з ним конфлікт, в ході якого, висловлюючи погрози життю останньому, з метою доведення свого прямого злочинного умислу, спрямованого на позбавлення життя ОСОБА_17 та ОСОБА_16 до кінця, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, дістав ніж з під одягу та реалізуючи свій злочинний умисел, тримаючи ніж у правій руці, наніс ним ОСОБА_17 чотири удари в область тулуба та грудної клітини, чим спричинив, згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-23/51-КРт-24 від 03.12.2024 наступні тілесні ушкодження, а саме: дві колото різані рани грудної клітини № 1 проникаюча в ліву плевральну порожнину (375 мл рідкої крові та згортків) з ушкодженням серця, рана № 2 проникаюча в ліву плевральну порожнину з ушкодженням діафрагми, дві колото-різані рани черевної стінки (№ 3, № 4), проникаючі у черевну порожнину (100 мл рідкої крові),з ушкодженням брижі та петель кишківника з утворенням заочеревної гематоми, які відповідно до вказаного висновку судово-медичної експертизи мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпечності для життя згідно п.п. 2.1.1 а, 2.1.2, 2.1.3 й, к, о «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_17 помер на місці. Відповідно до вищевказаного висновку судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_17 настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця, тампонади серцевої сорочки кров`ю, що призвело до гострої серцево-судинної недостатності, що і явилося безпосередньою причиною смерті і між спричиненням колото-різаних ран та настанням смерті мається причинний зв`язок.

Далі, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого прямого злочинного умислу, спрямованого на позбавлення життя ОСОБА_16 , з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, помітивши ОСОБА_16 , яка в цей час повернулась до магазину за вищевказаною адресою оскільки почула конфлікт між ОСОБА_17 та ОСОБА_7 , останній, продовжуючи тримати ніж в правій руці, почав бігти за ОСОБА_16 , яка намагалася втекти від нього, але ОСОБА_7 наздогнавши ОСОБА_16 біля входу у вищезазначений магазин, схопив лівою рукою її за одяг та, тримаючи в правій руці ніж, наніс ним ОСОБА_16 дев`ять ударів в область тулуба та грудної клітини, спричинивши згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-23/50-КРт/24 від 03.12.2024 наступні тілесні ушкодження, а саме: рану грудної клітини одна (рана № 4) колото-різана проникаюча рана в праву плевральну (650 мл крові) та черевну (1000 мл рідкої крові та 250 мл згортків крові) порожнини з ушкодженням діафрагми, правої долі печінки та три (№1, №2, №5) не проникаючі колото-різані рани передньої поверхні грудної клітини, та поверхнева колота рана № 3, живота колото-різана рана черевної стінки (№6) проникаюча в черевну порожнину (1000 мл рідкої крові та 250 мл згортків крові) з ушкодженням брижі та петель кишківника, з утворенням заочеревної гематоми, правої руки чотири сліпих колото-різаних рани правого плеча та передпліччя, одна різана рана правого передпліччя, одна наскрізна колото-різана рана правого передпліччя, лівої руки- одна наскрізна колото-різана рана лівого передпліччя. Проникаючі рани в плевральну та черевну порожнини мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпечності для життя, згідно п.п. 21.1. а, 2.1.2, 2.1.3 й, к, о «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, не проникаючі колото різані, колото-різані рани верхніх кінцівок та різана рана тильної поверхні правої кисті має ознаки легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткостроковий розлад здоров`я згідно п.п. 2.3.2а, 2.3.3. вище зазначеного наказу МОЗ України.

Від сукупності отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_16 померла на місці. Відповідно до вищевказаного висновку судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_16 настала внаслідок сукупності вищевказаних колото-різаних ран грудної та черевної порожнини з ушкодженням внутрішніх органів, які ускладнились гострою крововтратою і між спричиненням колото-різаних ран та настанням смерті мається причинний зв`язок.

Прокурор в апеляційній скарзі, не заперечуючи проти доведеності вини та правильності правової класифікації, просить вирок районного суду скасувати в частині призначеного покарання в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону України, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_7 покарання за п.1 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

Вважає, що суд першої інстанції належним чином не врахував, ступінь тяжкості та суспільна небезпечність вчиненого злочину, та спосіб його вчинення.

Крім того, в даному конкретному випадку суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не в повній мірі врахував, що останній скоїв умисний особливо тяжкий злочин. Також належним чином не було враховано обставини скоєння умисного позбавлення життя двох осіб, а саме те, що обвинувачений холоднокровно підійшов до кампанії молодих людей, де мали перебувати загиблі та свідомо наніс неодноразові удари в життєво важливі частини тіл ОСОБА_16 та ОСОБА_17 заздалегідь пристосованим для цього ножем.

Також суд першої інстанції приділив багато уваги обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема, вніс до останніх такі обставини, як «визнання вини» та «позитивні дані про особу». Вказав, що наявні пом`якшувальні обставини превалюють обтяжуючі, «виняткові» обставини відсутні (наявність яких взагалі не передбачена ст. 64 КК України), що утримує суд від призначення довічного покарання.

Окрім того, обставинам, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, в присутності дитини, також поза увагою залишилась поведінка обвинуваченого на місці , як обвинувачений після завданих ударів не намагався викликати швидку, поліцію, покликати на допомогу. Також судом першої інстанції не враховано надзвичайний суспільний резонанс вчиненого злочину.

З цим вироком не погодився захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію, просить вирок районного суду стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання, а саме замість 15 років позбавлення волі, призначити 12 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що судом першої інстанції не в повній мірі враховані обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся, фактичні обставини справи не оспорював, просив вибачення у родичів загиблих, висловив жаль щодо своїх дій та їх наслідків.

Окрім того, ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місце проживання характеризується позитивно, працевлаштований, виховує доньку вероніку 2014 року народження.

Представник потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_13 ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 просить вирок районного суду скасувати в частині призначеного покарання в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_7 покарання за п.1 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

Вважає, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та суспільна небезпечність вчиненого злочину і те, що обвинувачений становить серйозну загрозу для суспільства, інші менш суворі заходи окрім, як довічне позбавлення волі, не здатні забезпечити захист суспільства і справедливість.

Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції недостатньо врахував кількість нанесених тілесних ушкоджень, їх особливу зухвалість та жорстокість, дії скоєні в стані алкогольного сп`яніння.

Вказує, що потерпілі понесли непоправні моральні страждання, а злочин, який вчинив ОСОБА_7 призвів до тяжких наслідків.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги, вислухавши думку прокурора, представників потерпілих, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 які заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просили суд апеляційної інстанції ухвалити вирок та призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання, думку обвинуваченого та його захисника , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, згідно з положеннями ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, згідно з положеннями ст. 414 КПК України, визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку колегії суддів суд першої інстанції, призначаючи покарання, дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, на психіатричних та наркологічних обліках не перебуває.

Відповідно до довідки-характеристики заступника селищного голови Зачепилівської селищної ради Харківської області проживає один, виховує доньку ОСОБА_18 , 2014 року народження, працює у м. Дніпро, на комбінату «Злагода» старшим кладовщиком.

За місцем проживання характеризується позитивно, скарги від сусідів не надходили, компрометуючих матеріалів на нього селищна рада не має.

На обліку в Красноградському районному секторі № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Харківській області громадянин ОСОБА_7 не перебуває. Згідно із повідомленням ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинувачений визнаний обмежено придатним у воєнний час за гр. 1 ст. 54 «В» згідно розкладу хворіб відповідно до наказу МОУ № 402 від 14.08.2008, яка передбачає хвороби печінки К70-К77 (алкогольна хвороба печінки, токсичне ураження печінки, печінкова недостатність, хронічні гепатити, фіброз та цироз); хвороби жовчного міхура, жовчовивідних шляхів та підшлункової залози К 80-К87 ( холецистит, халантит, панкреатит та інші)

Також, судом встановлено та враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, повне визнання вини, активну співпрацю зі слідством і судом, позитивні характеристики та відсутність попередніх судимостей.

Обставинами, що обтяжують покарання судом встановлено вчинення злочину у присутності дитини; щодо близьких; у стані сп`яніння.

Колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити наступне.

Як передбачено положеннями ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Тобто, призначення довічного позбавлення волі можливе лише в разі коли призначення покарання у виді позбавлення волі не відповідає меті покарання виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Таким чином, колегії суддів належить дати оцінку в даній справі, чи строкове покарання у виді позбавлення волі відповідає меті покарання - виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів, чи ні.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство, використовував ніж, наніс чисельні удари у життєво важливі органи потерпілих.

ОСОБА_7 в суді першої інстанції пояснював про події злочину, визнав вину, щиро розкаявся, погодився з кваліфікацією його дій, наголошував на тому, що вже нічого не змінити, проте розуміє наслідки вчиненого злочину.

Пояснював також, що з ОСОБА_16 проживали разом чотири місяці, потім розійшлися, але в подальшому стосунки поновилися, в день події побачив ОСОБА_19 , яка обіймалася з хлопцем, намагався розібратися в ситуації, проте отримав байдужу відповідь.

Приїхав додому, вживав алкоголь, повернувся до магазину та вчинив непоправне.

Аналогічні за своєю суттю покази ОСОБА_7 надав в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що враховуючи обставини справи, відомості про особу обвинуваченого, сукупність обставин що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, у даній справі відсутні виняткові обставини, які унеможливлюють призначення покарання у виді позбавлення волі.

Зокрема відсутні ознаки особливої жорстокості, мучення, тортур, глузування або знущання над потерпілими, подія тривала короткий проміжок часу, без тривалого спричинення страждань.

Відсутні корисливий, терористичний чи інший суспільно небезпечний мотив, змова групи, повторність чи рецидив, обвинувачений раніше не судимий, характеризується позитивно.

Немає даних про спроби уникнути відповідальності шляхом переховування, знищення доказів чи протидії слідству, навпаки обвинувачений був затриманий на місці, визнав вину, співпрацював із слідством і судом, висловив каяття.

У колегії суддів немає сумніву у щирості позиції обвинуваченого, оскільки об`єктивно відсутні відомості які б це спростовували, обвинувачений займав послідовну позицію, яе на час досудового розслідування так і в суді.

Крім того, належить врахувати, що суд першої інстанції призначив максимальний строк покарання, передбачений санкцією відповідної статті, а саме 15 років позбавлення волі.

Саме таке покарання на думку колегії суддів суду апеляційної інстанції є співмірним тяжкості посягання, відповідає цілям кари, загальної і спеціальної превенції, забезпечує реалістичну перспективу виправлення та узгоджується із принципом необхідності та достатності покарання без вдавання до надмірної репресії.

Призначене покарання забезпечить справедливу оцінку подвійного умисного позбавлення життя й необхідний строк ізоляції, водночас залишаючи реалістичну перспективу ресоціалізації обвинуваченого.

При цьому, стороною обвинувачення ані суду першої інстанції ані суду апеляційної інстанції не надано беззаперечних та достатніх відомостей про таку ступінь невиправності чи стійкої небезпечності обвинуваченого, яка б вимагала призначення найсуворішого покарання у виді довічного позбавлення волі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що строкове покарання у виді позбавлення на строк 15 років відповідає меті покарання - виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується посилання представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 на неврахування судом першої інстанції обставини вчинення злочину суспільно небезпечним для багатьох осіб способом, з особливою зухвалістю, то такі обставини не були встановлені судом, як і не були інкриміновані обвинуваченому, а відповідно такі доводи апеляційної скарги не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи.

Посилання представника потерпілих на поведінку обвинуваченого після завдання ним ударів, а саме на те що він не визвав швидку допомогу та не надавав допомогу потерпілим, колегія суддів оцінює як такі що мають відношення саме до реалізації об`єктивної сторони злочину з боку обвинуваченого, що і інкримінується ОСОБА_20 - умисне вбивство двох осіб.

З іншої сторони, доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності пом`якшення призначеного покарання, також не приймаються колегією суддів, з огляду на висновки зазначені у цьому судовому рішенні.

Виключно покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, тобто в максимальному розмірі відповідає меті покарання.

Отже, призначене ОСОБА_20 покарання є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону під час апеляційного розгляду зазначеного кримінального провадження не встановлено.

Відтак вирок суду в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, а підстави для його зміни відсутні.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 26 серпня 2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а особою, яка тримається під вартою у той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді -