Справа № 137/1442/25
Провадження №11-кп/801/261/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника - адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці матеріали судової справи за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 27.01.2026, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

встановив:

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 27.01.2026 продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб, тобто до 27.03.2026 включно з одночасним визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240,00 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень 00 копійок) та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики встановлені судом при обранні запобіжного заходу продовжують існувати. При ухваленні рішення враховано положення статті 178 КПК України, а саме те, що суду не надано переконливих доказів про наявність достатніх соціально-стримуючих факторів щодо ОСОБА_8 таких як: постійне місце проживання, постійна робота, стабільне джерело доходу. Крім того, у разі зміни запобіжного заходу, останній може незаконно впливати на свідків та потерпілих в кримінальному провадженні з метою зміни ними показань, оскільки суд приймає докази, безпосередньо досліджені судом, а на даний час в кримінальному провадженні усі докази не досліджувались, в зв`язку з чим дію запобіжного заходу продовжено на 60 днів.

Адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 27.01.2026, клопотання прокурора задовольнити частково та обрати стосовно ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, а саме у виді домашнього арешту в нічну пору доби з 22:00 год. до 07:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 . У випадку залишення запобіжного заходу у виді тримання під вартою зменшити розмір застави до 20 розмірі прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги апеляційної скарги мотивував тим, що в ході розгляду Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без достатньо доданих до нього доказів про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку захисту, прокурор в судовому засіданні не довів наявність ризиків та обставин, які дають достатні підстави суду, вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 , може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, так, як метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, однак з моменту вчинення кримінального правопорушення і до розгляду даного клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на обвинуваченого ОСОБА_8 , жодних процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні слідчий чи прокурор на нього не покладали.

При винесенні Ухвали Літинським районним судом Вінницької області від 27 січня 2026 року, щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не враховано наступне: обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, надав правдиві покази слідчому під час проведення досудового розслідування, які в сукупності з іншими доказами підтверджують як сам факт скоєного так і правдивість показів самого обвинуваченого ОСОБА_8 ; має постійне місце проживання на території Вінницької області за адресою: АДРЕСА_1 ; завірив суд, що на всі виклики прокурора та суду буде з`являтися своєчасно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що продовження строку тримання під вартою виконано у відповідності до вимог ст. ст. 184, 199 КПК України та містить суть та обґрунтованість обвинувачення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України:

-наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 408, ч. 1 ст. 286-1 КК України (окрім того, як зазначає сторона захисту обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся);

-по вказаному кримінальному провадженню на даний час триває судовий розгляд в якому ОСОБА_8 обвинувачуються, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого закінченого умисного злочину, за який передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність інкримінованого злочину. Також зі змісту обвинувального акту кримінальним правопорушенням заподіяна шкода потерпілим.

Колегія суддів погоджується із висновками районного суду про продовження існування ризиків переховування від суду та незаконно впливу на свідків та потерпілих, з огляду на обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому злочинів, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості, та сукупність відомостей про особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, у разі зміни запобіжного заходу, ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків та потерпілих в кримінальному провадженні з метою зміни ними показань, оскільки суд приймає докази, безпосередньо досліджені судом, а на даний час в кримінальному провадженні усі докази не досліджувались.

Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що при ухваленні рішення враховано положення статті 178 КПК України, а саме те, що суду не надано переконливих доказів про наявність достатніх соціально-стримуючих факторів щодо ОСОБА_8 таких як: постійне місце проживання, постійна робота, стабільне джерело доходу. Колегія апеляційного суду погоджується з вказаними висновками, оскільки в матеріалах справи за клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу відсутні відомості, що підтверджують його постійне місце проживання, місце роботи, джерело доходу.

Таким чином доводи апеляційної скарги сторони захисту про наявність в обвинуваченого постійного місця проживання та завірення обвинуваченим його своєчасної явки на виклики суду та прокурора нічим не підтверджується.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки сукупність встановлених судом та перевірених під час апеляційного розгляду обставин вказує на доцільність продовження раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможе запобігти існуючим ризикам.

Щодо зміни альтернативного запобіжного заходу визначення іншого розміру застави.

Згідно із абз. 3 п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442-1 Кримінального кодексу України.

Відповідно до приписів ч. 3, 4 ст. 183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не при продовженні строку його застосування.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28.08.2025 відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20.10.2025 з правом внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.10.2025 продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 15.12.2025.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09.12.2025 продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 31.01.2026 з правом внесення застави.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б давали суду підстави визначити стосовно обвинуваченого інший розмір застави.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, на які посилається сторона захисту, не є тими безумовними підставами, які слугують підставами для зміни запобіжного заходу, не спростовують ризиків, наведених прокурором у клопотанні, які вважав доведеними суд.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240,00 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень 00 копійок) та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, те що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, надав правдиві покази слідчому під час проведення досудового розслідування, які в сукупності з іншими доказами підтверджують як сам факт скоєного так і правдивість показів самого обвинуваченого ОСОБА_8 , проте не вважає ці обставини визначальними, оскільки вони не свідчать про те, що для обвинуваченого будуть наявні такі стримуючі фактори, які будуть здатні вплинути на його процесуальну поведінку чи зменшать встановлені судом ризики в кримінальному провадженні.

Крім того, судом першої інстанції не завершено судовий розгляд кримінального провадження, а тому строк тримання під вартою з визначенням застави обвинуваченому й ОСОБА_8 вірно продовжено за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 27.01.2026, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб, тобто до 27.03.2026 включно з одночасним визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240,00 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень 00 копійок) та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4