Справа №295/8119/26
УХВАЛА

25.05.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

законних представників

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 6 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України ,суд -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богунського районного суду міста Житомира перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001626 від 20.11.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 6 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України .

Згідно ухвали слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 08.05.2026 р. обвинуваченому ОСОБА_10 продовжено строк тримання під вартою до 06.06.2026 року включно.

Прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, яке мотивовано тим, що ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3,6 ст.152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України. Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.6 ст.152 КК України є особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі. Про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_10 переховуватися від суду, відповідно до ч.1 ст.178 КПК свідчать вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, на думку прокурора, ОСОБА_10 , знаходячись на волі може здійснювати вплив на неповнолітніх потерплілих, свідків з метою зміни (відмови) останніх від показів, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України. Також в клопотанні зазначається про існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме , що ОСОБА_10 може іншим чином перешкоджати проведенню швидкого та об`єктивного досудового розслідування, зокрема шляхом неявки чи несвоєчасної явки до органу досудового розслідування, невиконання обов`язків, покладених на нього відповідно до процесуального статусу. Про існування ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 177 КК України, на думку прокурора, свідчить характер кримінальних правопорушень, вчинення яких інкримінується обвинуваченому.

Законні представники потерпілих та представник потерпілих адвокат ОСОБА_8 підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений та захисник покладались на розсуд суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього кодексу.

Відповідно до ст. 131 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких віднесені, зокрема і запобіжні заходи.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання вчиненню дій, передбачених п.п. 1-5 частини 1 статті 177 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя або суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного(обвинуваченого), має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор послався на існування ризику переховування від суду; незаконного впливу на потнрпілих,свідків; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення нового кримінального правопорушення.

Щодо ризику переховуватися від суду, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, належить до особливо тяжких злочинів, є злочином проти статевої свободи та статевої недоторканості вчинене щодо неповнолітньої потерпілої, за вчинення якого передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі, у тому числі і довічне позбавлення волі.

На переконання суду, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Разом з тим, сама лише тяжкість кримінального правопорушення та суворість можливого покарання без врахування інших факторів не є достатньою підставою для висновку про наявність такого ризику.

При встановленні наявності ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків, суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Тобто, ризик впливу на потерпілих, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, на переконання суду, існує реальна можливість безпосереднього впливу ОСОБА_10 на потерпілих та свідків, з якими він має родинні стосунки, з метою схилити їх до зміни показань чи відмови від дачі показань.

Водночас, суд вважає недоведеним існування ризику, передбаченого п.4 ч.1. ст. 177 КПК України, оскільки досудове розслідування даного кримінального провадження завершено, обвинувальний акт перебуває на розгляді в суді.

Щодо ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, то ознайомившись з обвинувальним актом, а саме з викладеними в ньому фактичними обставинами справи, не надаючи їм оцінки, водночас звертаючи уваги на тривалий проміжок часу між вчиненням ОСОБА_10 інкримінуємих йому злочинів, суд вважає, що даний ризик на даній стадії судового провадження продовжує існувати.

З встановлених ризиків кримінального провадження, на цьому етапі судового провадження продовження строку застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також ч. 2 ст. 183 КПК України визначає виключний перелік осіб, до яких не може бути застосований цей запобіжний захід. ОСОБА_10 не належить до цього переліку осіб.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання. Втім, на переконання суду, жоден з цих запобіжних заходів не здатний запобігти встановленим ризикам. Про це свідчать обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 , зокрема, спосіб вчинення злочину та його особливо тяжкі наслідки.

Оцінивши наведені обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним для запобігання ризикам, наведеним у клопотанні прокурора, а застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України, суд не визначає ОСОБА_11 розмір застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, ст. 315, ст.ст. 369-372, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 23 липня 2026 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3