ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/59/26 Номер провадження 11-сс/814/298/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Диканського районного суду Полтавської області від 09 лютого 2026 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб Диканської окружної прокуратури Полтавської області щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 05 грудня 2025 року.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що подана ОСОБА_7 заява не містить фактичних даних, які б вказували на ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, що виключає можливість внесення даних відомостей до ЄРДР.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, скаргу задовольнити та зобов`язати уповноважену особу Диканської окружної прокуратури Полтавської області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення та розпочати досудове розслідування.

Вказує, що внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення є процесуальним обов`язком прокурора. При цьому, факт наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діях конкретних осіб встановлюється шляхом здійснення досудового розслідування.

Заявник ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час слухання, в судове засідання не з`явилась. Просила розгляд провадження провести за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обгрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до такого висновку.

Положення частини третьої статті 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17 червня 2020 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Відповідно до частини 4 цієї статті Кодексу, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно ч.4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Згідно ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 звернулась до Офісу Генерального прокурора із заявою про вчинення кримінального правопорушення начальником Котелевського ВДВС у Полтавській області ОСОБА_8 , яке полягає у незаконній зміні номера виконавчого провадження, тобто внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

При цьому, основним критерієм, що дає змогу вважати заяву про кримінальне правопорушення такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Однак, заявник ОСОБА_7 у поданій заяві взагалі не вказала, у чому полягає кримінальне правопорушення, нею наводяться виключно власні міркування та припущення щодо можливих протиправних дій, без конкретизації, у чому вони полягають, коли, де і за яких обставин вчинені, а тому зазначене не може слугувати підставою для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування.

У свою чергу, твердження заяви ОСОБА_7 зводяться до непогодження із діями державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження про стягнення із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що можуть бути оскаржені у порядку, визначеному законом.

Крім того, дії начальника Котелевського ВДВС у Полтавській області ОСОБА_8 вже оскаржувались ОСОБА_7 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за результами чого ОСОБА_8 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Отже, відсутні будь-які обставини, що могли б свідчити про факти вчинення начальником Котелевського ВДВС у Полтавській області ОСОБА_8 вказаного у заяві кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_7 .

При цьому, всупереч доводам апелянта, зміст ч.1 ст.214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим КК України.

З огляду на викладене, підстав для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів не вбачає, в зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволлення, а ухвалу слідчого судді Диканського районного суду Полтавської області від 09 лютого 2026 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4