Справа № 949/111/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000198 від 04 листопада 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сварицевичі Дубровицького району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , працюючого техніком об`єднаних служб КНП "Дубровицька міська лікарня", освіти вищої, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 242 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту, комунальний заклад охорони, здоров`я «Дубровицька центральна районна лікарня» Дубровицької районної ради відповідно до Статуту, затвердженого рішенням районної ради від 21.06.2012 №209, створений з метою надання первинної та вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги населенню району та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, постановами Верховної ради, актами Президента України і Кабінету Міністрів України та ін.

Так, наказом директора КЗ ОЗ «Дубровицька центральна районна лікарня» № 16-к від 09 вересня 2015 року ОСОБА_4 , призначено на посаду техніка 1 кваліфікаційної категорії КЗ ОЗ «Дубровицька центральна районна лікарня».

Відповідно до н. 3.9 посадової інструкції техніка 1 кваліфікаційної категорії, затвердженої директором КЗ ОЗ «Дубровицька центральна районна лікарня» від 18 червня 2012 року, з якою ОСОБА_4 ознайомлений 02 лютого 2013 року, технік 1 кваліфікаційної категорії: здійснює контроль за поводженням з відходами.

Відповідно до п. 4.9 вказаної інструкції, технік повинен знати правила і норми охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та протипожежного захисту.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.3 вказаної інструкції, технік І кваліфікаційної категорії несе відповідальність згідно чинного законодавства, на невиконання своїх функціональних обов`язків та за неприйняття мір по виправленню виявлених порушень - відповідно.

Стаття 66 Конституції України встановлює, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ними збитки.

Відповідно до пунктів «є», «і» ч. 2 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у: допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище; невжитті заходів щодо попередження та ліквідації екологічних наслідків аварій та іншого шкідливого впливу на навколишнє природне середовище.

Відповідно до п.п. 4, 5, 8 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов`язані використовувати ефективні сучасні технічні засоби і технології для утримання своєї території в належному стані, а також здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об`єктів стічними (дощовими, сніговими) водами, що відводяться з неї; не допускати порушення прав, наданих іншим водокористувачам, а також заподіяння шкоди господарським об`єктам та об`єктам навколишнього природного середовища; здійснювати погоджені у встановленому порядку технологічні, лісомеліоративні, агротехнічні, гідротехнічні, санітарні та інші заходи щодо охорони вод від вичерпання, поліпшення їх стану, а також припинення скидання забруднених стічних вод.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Водного кодексу України, скидання стічних вод водні об`єкти допускається лише за наявності нормативів гранично допустимих концентрацій та встановлення нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин.

Відповідно до ст. 95 Водного кодексу України, усі води (водні об`єкти) підлягають охороні від забруднення, засмічення, вичерпання та інших дій, які можуть погіршити умови водопостачання, завдавати шкоди здоров`ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об`єктів водного промислу, погіршення умов існування диких тварин, зниження родючості земель та інші несприятливі явища внаслідок зміни фізичних і хімічних властивостей вод, зниження їх здатності до природного очищення, порушення гідрологічного гідрогеологічного режиму вод.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Водного кодексу України, порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільноправову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 110 Водного кодексу України, відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у забрудненні та засміченні вод; введенні в експлуатацію підприємств, комунальних та інших об`єктів без очисних споруд чи пристроїв належної потужності; недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Згідно пунктів 15-18 Правил охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №465 від 25.03.1999 (далі Правила), які є обов`язковими для виконання всіма підприємствами, установами, організаціями та громадянами суб`єктами підприємницької діяльності, діяльність яких щодо скидання зворотних вод у водні об`єкти впливає або може вплинути на стан поверхневих вод, скидання зворотних вод у водні об`єкти допускається тільки за умови одержання в установленому порядку Дозволу на спеціальне водокористування. Необхідний ступінь очищення зворотних вод, що скидаються у водні об`єкти, визначається нормативами гранично допустимого скидання (ГДС) забруднюючих речовин. Граничний обсяг скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти встановлюється у дозволі на спеціальне водокористування. Нормативи ГДС забруднюючих речовин встановлюються з метою поетапного поліпшення якості води і дотримання санітарно-гігієнічних нормативів у місцях розташування водозаборів, а рибогосподарських - у водних об`єктах комплексного використання.

Установлено, що для здійснення своєї господарської діяльності КЗ ОЗ «Дубровицька центральна районна лікарня» до 13.11.2015 користувалось дозволом на спеціальне водокористування УКР №444/Рвн від 12.11.2012, після чого термін його дії закінчився, а новий не було отримано, у встановленому законом порядку.

Однак, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду техніка І кваліфікаційної категорії КЗ ОЗ «Дубровицька центральна районна лікарня», знаючи про те, що він, як технік 1 кваліфікаційної категорії, є відповідальною службовою особою за дотримання вимог чинного санітарного та природоохоронного законодавства на об`єктах КЗ ОЗ «Дубровицька центральна районна лікарня», будучи обізнаним із законодавством у сфері охорони навколишнього середовища, достовірно знаючи про встановлений законодавством порядок здійснення господарської діяльності, пов`язаної із водокористуванням, про те, що спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування, у період з 14.11.2015 по 12.10.2021, діючи в порушення вищезазначених норм природоохоронного законодавства та вимог посадової інструкції, допустив скидання стічних вод у водний об`єкт, без наявності дозволу на спеціальне водокористування та встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин, а саме у річку Горинь, яка відповідно до ст. 1 Водного кодексу України є водним об`єктом та за даними Державного водного кадастру належить до категорії середніх річок, внаслідок чого допущено забруднення поверхневих вод річки Горинь і створено небезпеку для довкілля.

Таким чином, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді техніка 1 кваліфікаційної категорії КЗ ОЗ «Дубровицька центральна районна лікарня», будучи відповідальною службовою особою за охорону вимог чинного санітарного та природоохоронного законодавства на об`єктах КЗ ОЗ «Дубровицька центральна районна лікарня», порушив правила охорони вод, а саме в порушення вимог ст. 66 Конституції України, п. 8 ч. 1 ст. 44, ч. 1 ст. 70, ст. 95 Водного кодексу України, ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», п. 15-18 Правил охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами, п. 2.14 посадової інструкції, через недбалість, у період з 14.11.2015 по 12.10.2021 допустив скиди стічних вод без отримання дозволу на спеціальне водокористування до поверхневих вод (водного об`єкту) річки Горинь, а саме в північно-західному напрямку від м. Дубровиця, неподалік від закладу охорони здоров`я. Внаслідок порушення вказаних правил охорони вод (водних об`єктів) відбулось забруднення поверхневих вод річки Горинь, що створило небезпеку для довкілля та шкоду навколишньому природному середовищу у вигляді матеріальних збитків в розмірі 42352 гривні 03 копійки.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 242 КК України, тобто в порушенні правил охорони вод (водних об`єктів), якщо це спричинило забруднення поверхневих чи підземних вод і створило небезпеку для довкілля.

До початку судового засідання від обвинуваченого ОСОБА_4 через канцелярію суду надійшло клопотання в якому він просить звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а провадження у справі закрити.

Також просить відшкодування витрат на проведення експертиз під час здійснення досудового розслідування, віднести за рахунок держави.

В обґрунтування поданого клопотання ОСОБА_4 посилається на те, що обіймаючи посаду техніка І кваліфікаційної категорії КЗ ОЗ «Дубровицька центральна районна лікарня», знаючи про те, що він, як технік 1 кваліфікаційної категорії є відповідальною службовою особою за дотримання вимог чинного санітарного та природоохоронного законодавства на об`єктах КЗ ОЗ «Дубровицька центральна районна лікарня», будучи обізнаним із законодавством у сфері охорони навколишнього середовища, достовірно знаючи про встановлений законодавством порядок здійснення господарської діяльності, пов`язаної із водокористуванням, про те, що спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування, у період з 14.11.2015 по 12.10.2021, діючи в порушення вищезазначених норм природоохоронного законодавства та вимог посадової інструкції, допустив скидання стічних вод у водний об`єкт, без наявності дозволу на спеціальне водокористування та встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин, а саме у річку Горинь, яка відповідно до ст. 1 Водного кодексу України є водним об`єктом та за даними Державного водного кадастру належить до категорії середніх річок, внаслідок чого допущено забруднення поверхневих вод річки Горинь і створено небезпеку для довкілля.

Також зазначає, що на даний час минуло більш ніж п`ять років з моменту вчинення кримінального правопорушення, а відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину.

Отже, враховуючи, що подія вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 242 КК України, мала місце 14 листопада 2015 року, станом на сьогоднішній день закінчилися визначені ч. 1 ст. 49 КК України, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за цей злочин, що відповідно до п 1 ч. 2 ст. 284 КПК України є підставою для закриття кримінального провадження.

У судовому засідання обвинувачений ОСОБА_4 підтримав подане ним клопотання та просив задоволити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності, посилаючись на те, що наявні підстави та умови для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Представник потерпілої сторони у кримінальному провадженні - юридичної особи Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області головний спеціаліст юридичного відділу Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області ОСОБА_5 не заперечила щодо задоволення клопотання обвинуваченого.

Суд, розглянувши клопотання обвинуваченого, вислухавши думку прокурора, представника потерпілої особи, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як визначено ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

У відповідності до ст. 286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Суд, відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Положеннями ст. 49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Так, строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції станом на 14.11.2015 - початок скоєння правопорушення) Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину

Частинами 2, 3 ст. 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 242 КК України, санкція якого (на 14.11.2015 - початок скоєння правопорушення) передбачала покарання у виді штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк.

Отже, кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 242 України, відповідно до ст. 12 КК України (в редакції станом на 14.11.2015 - початок скоєння правопорушення), є злочином середньої тяжкості.

Таким чином, зважаючи на те, що подія кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 242 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , мала місце 14 листопада 2015 року, тобто на даний час минуло більше 10 років, що є підставою для застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції на 14.11.2015 - початок скоєння правопорушення).

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" від 22.11.2018 №2617-УІІІ, який набрав чинності з 01.07.2020, внесено зміни до Кримінального кодексу України, зокрема у ст. 12 КК України передбачено нову класифікацію кримінальних правопорушень (кримінальні проступки і злочини).

З урахуванням положень КК України, в редакції з 01.07.2020, кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 242 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до нетяжкого злочину.

Отже, згідно з ч. 1 ст. 49 КК України, чинної редакції, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Таким чином, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 242 КК України, становить 5 років (п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України), який станом на день направлення обвинувального акту до суду, минув.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч. 8 ст. 284 КПК України).

Як встановлено судом, що строки давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 242 КК України закінчились, їх перебіг не зупинявся і не переривався, обвинувачений ОСОБА_4 не заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього, а обставини щодо вчинення ним протягом цих строків нового кримінального правопорушення певного ступеня тяжкості чи ухилення його від слідства або суду не виявлено.

В силу вимог п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності", особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року по справі № 350/1218/16-к зазначив, що відповідно до положень ст. 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2020 року по справі № 455/229/17 зазначено, що дотримання умов, передбачених ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою для суду підставою щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності, навіть у разі невизнання вини останньою.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання і вважає, що обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 242 КК України відповідно до вимог ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно нього слід закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Що стосується питання стягнення з обвинуваченого витрат на залучення експертів, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 118 КПК України, одним із видів процесуальних витрат є витрати, пов`язані із залученням експертів.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням, зокрема експерта, несе сторона кримінального провадження, яка його залучила, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким експертним установам з Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Суд вважає за необхідне зазначити, що об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17) сформулювала висновок з цього питання, який зводиться до того, що в разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрите на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Беручи до уваги те, що суд звільняє обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо нього закривається, при цьому ініціатором проведення експертизи був орган досудового розслідування, тому відповідно до приписів ст.ст. 122, 124 КПК України витрати на проведення експертиз не підлягають стягненню з обвинуваченого, а їх необхідно віднести на рахунок держави.

Аналогічний правовий висновок зробив ККС ВС у своїй постанові № 297/2444/21, провадження № 51-3359км22 від 01 лютого 2023 року.

Також, в ухвалі ККС від 25 червня 2018 року у справі № 758/2420/17 (провадження № 51-6496ск18) кримінальне провадження щодо особи було закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК і процесуальні витрати віднесено на рахунок держави. Верховний Суд своє рішення, серед іншого, мотивував тим, що чинний кримінальний процесуальний закон чітко встановлює, що витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого лише у двох випадках: ухвалення щодо нього (обвинуваченого) обвинувального вироку; залучення експерта безпосередньо обвинуваченим (стороною захисту).

Подібні позиції висвітлені і в ухвалі ККС від 25 червня 2018 року у справі № 758/2420/17 (провадження №51-6496ск18), а також у постанові ККС від 09 листопада 2021 року у справа N 149/83/21 (провадження № 51-4371км21).

До того ж, така позиція узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16 липня 2025 року у справі №712/1678/18.

Враховуючи вищенаведерне та керуючись ст.ст. 284, 286, 288, 314, 369-372, 395 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задоволити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 242 КК України на підставі ст. 49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000198 від 04 листопада 2021 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 242 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Процесуальні витрати на проведення експертиз в розмірі 22767,92 грн. (двадцять дві тисячі сімсот шістдесят сім гривень дев`яносто дві копійки) віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 09 год. 10 хв. 06 лютого 2026 року в приміщенні Дубровицького районного суду Рівненської області.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1