Справа № 157/1894/25 Провадження №11-сс/802/84/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 12 лютого 2026 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0000034),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 12 лютого 2026 року задоволено клопотання начальника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, шляхом заборони відчуження та розпорядження на земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231) з кадастровим номером :01:001:2336, площею 0,99 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_8 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000034, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

В поданій апеляційній скарзі представник власника майна адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою. Посилається на те, що ОСОБА_8 став власником земельної ділянки за відплатним договором, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, в спосіб та в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Вказує на те, що вказаний договір не оскаржувався в судовому порядку та є дійсний. Крім того, ОСОБА_8 не є учасником даного кримінального провадження, не вчиняв жодних протиправних дій, пов`язаних з придбанням земельної ділянки. Зазначає, що земельна ділянка не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегла на собі факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та не набута кримінально протиправним шляхом. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на земельну ділянку, в частині заборони розпорядження.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, представника власника майна, який подану апеляційну скаргу підтримував і просив скасувати ухвалу слідчого сутті та відмовити в накладенні арешту на майно, думку прокурора, яка апеляційну скаргу заперечувала і просила рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів . У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання начальника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, слідчим суддею дотримані в повній мірі.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000034 від 16.10.2025, розпочатому за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Любешівської селищної ради формуванні та здійсненні продажу без проведення земельних торгів земельної ділянки за договором купівлі-продажу від 08.04.2025, тобто за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Так, згідно матеріалів клопотання, в рамках даного кримінального провадження встановлено, що згідно з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.04.2025, Любешівська селищна рада в особі голови ОСОБА_10 передала у власність ОСОБА_8 належну їй на праві комунальної власності земельну ділянку кадастровий номер :01:001:2336 площею 0,99 га за ціною 1 020 195 грн. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, на якій розташоване належне покупцю недобудоване нежитлове приміщення торгівельно-офісне приміщення розміром 0,0354 га, тобто 354 кв.м. Крім того, відчуження вказаної земельної ділянки відбулося без проведення земельних торгів, у зв`язку з продажем земельної ділянки власнику об`єкта нерухомості.

На підставі вказаних обставин слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що штучне створення умов для відчуження земельної ділянки без проведення торгів, що підтверджуються матеріалами кримінального провадження, дають обґрунтовані підстави вважати, що за описаних вище обставин було вчинене кримінальне правопорушення, що має ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що земельна ділянка, на яку накладено арешт, дійсно може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, оскільки відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягає арешту з метою збереження речових доказів.

В свою чергу, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою, визначеною в п.3 ч.2 ст.170 КПК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно шляхом заборони відчуження та розпорядження, а саме земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:2336, площею 0,99 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_8 ..

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд об`єктивно переконаний, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи, які викладені в апеляційній скарзі стосовно незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції вважає непереконливими.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування та постановлення нової про відмову в задоволенні клопотання слідчого, як того просить апелянт немає.

Не вбачає апеляційний суд й істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б стати безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 12 лютого 2026 року про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: