Справа № 216/4863/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

спеціаліста ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000021865 від 10.12.2019, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

02 лютого 2026 року прокурор ОСОБА_5 подав до суду письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ще на 60 діб, мотивуючи тим, що неможливо завершити розгляд даного кримінального провадження до завершення дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також продовжують існувати ризики, що дають достатньо підстав вважати про можливість обвинуваченого: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, що у подальшому може ускладнити процес встановлення його місцезнаходження та вплинути на розумність строків судового розгляду, оскільки заявлені ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які враховувались при обранні та продовжені запобіжного заходу не зменшились, а продовжують існувати, що є підставою для подальшого продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу, яке в судовому засіданні підтримав та просив задовольнити. При цьому, прокурор заперечував проти позиції сторони захисту, наполягаючи на задоволенні його вищезазначеного клопотання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно його підзахисного. При цьому, захисник ОСОБА_7 посилався на зазначені в його письмовому клопотанні обставини, а саме, що відповідно до медичної довідки, наданої Криворізькою міською медичною частиною №3 від 02.02.2026, обвинувачений ОСОБА_6 з 19.01.2026 по 29.01.2026 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КП «КМКЛ №2» КМР з діагнозом: гострий мозковий інсульт: інфаркт головного мозку (19.01.2026) в басейні правої середньої мозкової артерії, помірний лівосторонній геміпарез, виражена дизартрія. Хронічна ішемія головного мозку. Невропатія правого лицьового нерва, помірний правосторонній прозопарез. ІХС: дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ступеня, ризик 4. СН, ст.В. На даний час стан здоров`я ОСОБА_6 середньої важкості, без позитивної динаміки. Потребує значної фізичної та вербальної підтримки при виконанні базових дій (харчування, купання, заміна підгузок, самостійно не пересувається, тобто відсутня можливість до самообслуговування, виражена дизартрія-порушення мови) та реабілітаційних заходів. За таких обставин подальша участь обвинуваченого ОСОБА_6 у судових засіданнях є неможливою до моменту його одужання, а подальше утримання останнього в умовах слідчого ізолятора не лише можуть негативно вплинути на стан здоров`я обвинуваченого, а й привезти до погіршення стану здоров`я та до більш серйозних наслідків. Вважає, що за зазначених ним обставин, існує обґрунтований сумнів в можливості забезпечення обвинуваченому ОСОБА_6 в умовах СІЗО постійної фізичної та вербальної підтримки при виконанні базових дій, реабілітаційних заходів та відновлення стану здоров`я, який давав би можливість останньому приймати участь в судових засідання.

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 вважає, що враховуючи вищезазначений вище стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином можливість нівелюються, оскільки ОСОБА_6 позбавлений фізичної можливості вчинити будь-які із зазначених дій.

Захисник ОСОБА_7 також в клопотанні зауважив, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою майже 6 років, за цей час останньому судом неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який є найсуворішим, при цьому, свідки та потерпілий в цьому кримінальному провадженні вже були допитані, а отже, ризик незаконного впливу на останніх є формальним, тобто такий, який не підтверджується жодним доказом.

При цьому, захисник ОСОБА_7 просив врахувати положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також правові позиції ЄСПЛ у рішення у справах «Єлоєв проти України», «Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії», «Ноймайстер проти Австрії», «Строган проти України», «Єчус проти Литви», «Ніколова проти Болгарії», «Ноймайстер проти Австрії», «Летельє проти Франції», «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії».

Обвинувачений ОСОБА_6 , в присутності спеціаліста ОСОБА_10 , підтримав позицію свого захисника ОСОБА_7 про відсутність підстав для продовження дії обраного йому раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 підтримав клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , та просив його задовольнити. В свою чергу, заперечував проти позиції сторони захисту та зазначив, що на теперішній час не має документально підтверджених протипоказань про утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 в умовах КУВП №3, враховуючи стан здоров`я останнього.

Під час розгляду вищезазначеного клопотання прокурора, на підставі протокольної ухвали колегії суддів, залучено до участі у судовому засіданні спеціаліста ОСОБА_9 в режимі відеоконференції, який займає посаду фельдшера Державної установи «Криворізької установи виконання покарань (№3)» (далі КУВП №3), де утримується під вартою обвинувачений ОСОБА_6 , та який під час судового розгляду справи пояснив суду, що він має фахову передвищу освіту, закінчив медичний коледж, та уповноважений на супровід обвинуваченого ОСОБА_6 на території КУВП №3, враховуючий стан здоров`я останнього, який потребує постійної сторонньої допомоги, оскільки не має фізичної можливості самостійно пересуватися, фізіологічно обслуговувати себе, з трудом розмовляє, оскільки частина його обличчя має паралітичні наслідки, що також підтверджується змістом медичної документації, яку спеціаліст має при собі. На теперішній час обвинувачений ОСОБА_6 не транспортабельний, постійно перебуває в медичній частині установи, де отримує призначене лікарем медикаментозне лікування з 29.01.2026, після повернення його з лікарні. Медична частина КУВП №3 немає в штаті лікаря-невропатолога. Він не може надати відповідь про неможливість утримування обвинуваченого ОСОБА_6 в умовах КУВП №3, оскільки немає на це повноважень, однак він обізнаний, що з суду надійшли відповідні запити, які містять аналогічні задані йому судом питання.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, спеціаліста, дослідивши заявлене прокурором клопотання, матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора щодо доцільності продовження терміну тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою строком ще на 60 днів, враховуючи наступне.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим у ст.177 КПК України ризикам.

Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, репутацію, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

Ухвалою колегії суддів Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06 лютого 2026 року.

Як убачається зі змісту ухвали суду від 09 грудня 2025 року, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Колегією суддів було встановлено, що після вчинення інкримінованого злочину обвинувачений залишив місце його вчинення та вживав дії, що могли ускладнити встановлення обставин злочину, що було підставою для оцінки наявності ризику переховування від суду, враховуючи відсутність у обвинуваченого зареєстрованого місця проживання. Також, з урахуванням того, що обвинувачений не мав постійного місця проживання, колегія суддів вважала, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, наразі не забезпечує повну гарантію дотримання процесуальної поведінки ОСОБА_6 , та своєчасної його участі у подальших судових засіданнях, що свідчило б про існування встановлених раніше ризиків, визначених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

В свою чергу, на час розгляду чергового клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегією суддів встановлено, що відповідно до змісту медичної довідки від 02.02.2026, яка надійшла з Криворізької медичної частини №3 Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби» у Дніпропетровській та Донецькій областях з 19.01.2026 до 29.01.2026 обвинувачений ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КП «КМПЛ №2» КМР з діагнозом: гострий мозковий інсульт: інфаркт головного мозку (19.01.2026) в басейні правої середньої мозкової артерії, помірний лівосторонній геміпарез, виражена дизартрія. Хронічна ішемія головного мозку. Невропатія правого лицьового нерва, помірний правосторонній прозопарез. ІХС: дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ступеня, ризик 4. СН, ст.В.

29.01.2026 обвинувачений ОСОБА_6 був оглянутий лікарем терапевтом КМЧ №3, за результатами якого складений висновок: гострий мозковий інсульт: : інфаркт головного мозку (19.01.2026) в басейні правої середньої мозкової артерії, помірний лівосторонній геміпарез, виражена дизартрія. Хронічна ішемія головного мозку. Невропатія правого лицьового нерва, помірний правосторонній прозопарез. ІХС: дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ступеня, ризик 4. СН, ст.В. Обвинувачений ОСОБА_6 отримує лікування.

На даний час стан здоров`я ОСОБА_6 середньої важкості, без позитивної динаміки. Потребує значної фізичної та вербальної підтримки при виконанні базових дій (харчування, купання, заміна підгузок, самостійно не пересуватися, тобто відсутня можливість до самообслуговування, виражена дизартрія-порушення мови) та реабілітаційних заходів.

Враховуючи зазначені вище відомості, судом 03.02.2026 зроблено відповідні запити до КУВП №3 про можливість перебування обвинуваченого ОСОБА_6 в умовах КУВП №3 та щодо забезпечення останнього необхідним лікуванням, враховуючи його стан здоров`я, відповіді на які на час розгляду клопотання прокурора, судом не отримано.

Виходячи із встановленого очевидного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , який з труднощами приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за участі фахового медичного спеціаліста ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до висновку, що зазначені прокурором ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися обвинуваченим ОСОБА_6 від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, не є актуальними, оскільки перестали існувати, враховуючи стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , який очевидно потребує тривалого лікування та реабілітації.

Крім того, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 з моменту обрання запобіжного заходу, а саме, з 03.03.2020, утримується під вартою, і враховуючи об`єм обвинувачення та складність кримінального провадження, воно не буде завершене до строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначеного ухвалою суду від 09 грудня 2025 року, враховуючи стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 на теперішній час.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 за час тривалого перебування під вартою, не виявлено буд-яких намірів або дій, які б свідчили про можливе існування зазначених стороною обвинувачення ризиків, враховуючи, що тяжкість інкримінованого йому обвинувачення не є достатньою підставною для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Такі обставини у своїй сукупності свідчать про відсутність підстав для продовження застосування такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою, оскільки раніше встановлені судом ризики перестали існувати на теперішній час, а також відсутні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 має намір перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, або не виконувати процесуальні обов`язки обвинуваченого.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

А відповідно до вимог ч.3 цієї статті, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Разом з тим, колегія судді не знаходить достатньо підстав вважати, що виходячи із встановленого стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , існує необхідність у застосуванні до останнього більш м`яких запобіжних заходів, ніж запропонований стороною обвинувачення, до повноцінної здатності обвинуваченого ОСОБА_6 приймати участь у судовому розгляді цього кримінального провадження.

Приходячи до такого висновку колегія суддів вважає, що тримання під вартою ОСОБА_6 не виправдано за наявності вказаних вище обставин, у тому числі тяжкості інкримінованого останньому кримінального правопорушення, які не виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу, зважаючи на позицію Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

В свою чергу, колегія суддів не може погодитись і з доводами прокурора та представника потерпілого щодо наявності підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини, на які посилається захисник, є визначальними аргументами.

Приходячи до вищезазначених вище висновків, колегією суддів враховані правові позиції Європейського Суду з прав людини, які згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом судового розгляду, які ґрунтуються на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа «Руденко проти України»).

З урахуванням викладеного, враховуючи положення ст.ст.177-178 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора щодо доцільності продовження терміну тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Керуючись ст.ст.110, 177, 178, 182-184, 331, 369, 371, 376 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений та проголошений 05 лютого 2025 року о 15:00 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3