Справа № 466/1544/25
Провадження № 1-кп/466/332/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові об`єднане кримінальне провадження №0000075 від 13.02.2025 року, №0000166 від 20.03.2025 року, №0000421 від 02.04.2025 року про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця міста Львова, громадянина України, українця, із неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє вироком Шевченківського районного суду міста Львова від 28.02.2025 за ч. 2 ст. 389 КК України та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 126-1 КК України

в с т а н о в и в:

обвинувачений ОСОБА_7 13.02.2025 близько 07:00 год., перебуваючи за місцем проживання в приміщенні квартири міжкімнатного коридору, що за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних стосунків із своєю матір`ю ОСОБА_5 , у результаті словесного конфлікту, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс останній декілька ударів кулаками своїх рук по голові та спині, а також один удар кулаком по правій кисті, чим своїми діями згідно висновку експерта №100 від 14.02.2025, спричинив потерпілій ОСОБА_5 , синець і садно на правій кисті по тильній поверхні, що відноситься до легкого ступеня тяжкості, вчинивши тим самим діяння, що має ознаки фізичного насильства, як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року № 2229-8.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 , 19.03.2025 приблизно о 14 годині 00 хвилин, перебуваючи за місцем фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті триваючих особистих неприязних відносин, під час словесного конфлікту із матір`ю ОСОБА_5 , діючи умисно, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, застосував до останньої психологічне насильство, яке полягало у словесних образах та принижуванні ОСОБА_5 , виражанні нецензурною лайкою, а також у залякуванні та фізичне насильство, своєю правою та лівою руками, схопив та стискав її за шию та лице, чим завдав тілесних ушкоджень, які відносяться до легкого ступеня тяжкості, відповідно до висновку судово медичної експертизи №191 від 21 березня 2025 року, як форми домашнього насильства, відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що призвело до психологічних та фізичних страждань, погіршення якості життя, розладу здоров`я ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призвело до психологічних та фізичних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Окрім того, ОСОБА_7 19.03.2025 приблизно о 04:30 год, перебуваючи за місцем фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно та систематично, на ґрунті неприязних відносин повторно вчинив відносно своєї матері ОСОБА_5 домашнє насильство психологічного характеру, що виразилось у словесних образах нецензурними словами, які принижують честь і гідність потерпілої та залякуванні фізичною розправою, що призвело до психологічних страждань потерпілої, які полягають у тривожності, емоційній лабільності, нервозності, страху, напруженості та депресивності.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 126-1 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальних актах. У вчиненому щиро розкаюється та просить суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 просила суворо не карати ОСОБА_7 , оскільки матеріальних та моральних претензій до нього не має.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого.

Оцінюючи покази обвинуваченого, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину повністю і об`єктивно доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід вірно кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження; за ст.126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних та фізичних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої особи; за ст.126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

При обранні виду та строку покарання обвинуваченому суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до статті 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи наслідки та обставини вчиненого ним злочину.

Відповідно до ст.65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші особливості справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості скоєного злочину.

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 міру покарання, у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, який раніше судимий, обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття обвинуваченого, обставини, які обтяжують покарання є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах і щодо особи похилого віку, та приходить до висновку, що йому слід призначити покарання в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано злочини у виді позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.125 КК України - у виді 100 (сто) годин громадських робіт;

- за ст.126-1 КК України - у виді 1 (одного) року 5 (п`ять) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, за сукупністю кримінальних правопорушень, з врахуванням вироку Шевченківського районного суду м.Львова від 28.02.2025 року по справі №466/1761/25 у виді 1 року і 5 днів пробаційного нагляду, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 10 (десять) днів.

На підставі ч.4 ст.70, ч.1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом часткового складання покарань, за сукупністю кримінальних правопорушень та вироків, з врахуванням вироку Шевченківського районного суду м.Львова від 28.02.2025 року по справі №466/1761/25, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з часу його фактичного затримання, з 31.03.2025 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили - залишити тримання під вартою.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Вирок виготовлено в одному примірнику в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1