Справа № 463/1112/26
Провадження № 1-кс/463/1782/26
У Х В А Л А

про накладення арешту

18 лютого 2026 року слідчий суддя Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , їхнього представника - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_7 погодженого прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000026 від 03.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

в с т а н о в и в :

старший слідчий Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_7 за погодженням прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000026 від 03.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Подане клопотання мотивує тим, що у провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові перебуває кримінальне провадження за № 0000026 від 03.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що на території Львівської області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та інші на даний час невстановлені особи, впродовж грудня 2025 року організували незаконне переправлення військовозобов`язаних осіб чоловічої статі через пункт пропуску «Нижанковичі-Мальховичі» Державного кордону України шляхом підміни паспортів громадянина України для виїзду за кордон на осіб похилого віку (які мають законні підстави для даного виїзду) в період дії на території України правового режиму «Воєнний стан».

Вказує, що 10.02.2026 року проведено невідкладний обшук у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , в ході якого було виявлено та вилучено: грошові кошти у сумі 165000,0 гривень; грошові кошти у сумі 13720,0 доларів США; мобільний телефон марки IPHONE 15 PRO MAX, номер моделі MU643LL/A, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із e-SIM НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 .

На даний час органом досудового розслідування вказаний мобільний телефон та грошові кошти визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, є засобами вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому, з метою збереження речових доказів, забезпечення у майбутньому конфіскації майна (грошових коштів) як виду покарання та забезпечення завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, просить клопотання задовольнити.

Слідчий Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав викладених вище, просить таке задовольнити та накласти арешт на вказане майно з метою збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 та представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 подав письмові заперечення на клопотання про арешт майна. Зазначає, що правові підстави для арешту вказаного майна відсутні, оскільки таке майно не пов`язане з предметом досудового розслідування, не використовувалось у протиправній діяльності, не містить на собі жодних слідів, не підлягає конфіскації. Вилучене майно належить ОСОБА_4 , яка не перебуває у жодному процесуальному статусі, не має жодного відношення до даного кримінального правопорушення та її майно не може бути визнано речовим доказом. Вилученні під час проведення обшуку мобільний телефон належить ОСОБА_4 , разом з тим, грошові кошти у розмірі 165000,0 гривень та 13720,0 доларів США є особистими заощадженнями ОСОБА_4 , джерелом походження яких є відчуження 09.02.2026 року рухомого майна (належного їй транспортного засобу), а тому, такі не можуть бути об`єктом кримінального правопорушення, речовими доказами та не відповідають критеріями визначеним ст.98 КПК України. При цьому, грошові кошти у розмірі 820 доларів США, які входять у вилучену суму належать її малолітнім дітям отриманими в якості подарунків від родичів. Таким чином, грошові кошти були отримані нею на законних підставах та зберігались для власних потреб. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію захисника.

Власник майна ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позицію представника.

Згідно з ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що органом досудового розслідування внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 від 03.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

10 лютого 2026 року з метою врятування майна, зокрема, речових доказів у кримінальному провадженні, носіїв інформації, інших предметів, речей та документів, що підтверджують протиправність дій учасників кримінального провадження, було проведено невідкладний обшук у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 16.02.2026 року, погоджено проведення 10.02.2026 року обшуку у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 .

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання (п.п.1, 3 ч.2 ст.170 КПК України).

Згідно з вимогами ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Слідчий просить накласти арешт на майно, яке було виявлено та вилучено 10.02.2026 року під час проведення невідкладного обшуку у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме: грошові кошти у сумі 165000,0 гривень; грошові кошти у сумі 13720,0 доларів США; мобільний телефон марки IPHONE 15 PRO MAX, номер моделі MU643LL/A, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із e-SIM НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 .

Так, постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_7 від 11.02.2026 року, вилучені в ході проведення невідкладного обшуку мобільний телефон та грошові кошти визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, оскільки такі містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються, грошові кошти підлягають конфіскації як виду покарання та мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у вказаному кримінальному провадженні.

Водночас, речовими доказами, відповідно до ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя частково погоджується із доводами представника власника вилученого майна, в частині вилучення грошових коштів у сумі 165000,0 гривень та 13720,0 доларів США, належних ОСОБА_4 щодо їх невідповідності критеріям визначеним у ст.98 КПК України, оскільки для їх вилучення орган досудового розслідування під час проведення обшуку та у подальшому зобов`язаний довести наявність визначених КПК України умов, адже інакше підстави для вилучення майна відсутні.

Разом з тим, слідчим не доведено, що вилучені грошові кошти у сумі 165000,0 гривень та 13720,0 доларів США, хоча би за одним із критеріїв відповідають ознакам речових доказів чи здобуті протиправним шляхом. Зокрема, у матеріалах провадження відсутні підстави, що вони: 1) були знаряддям вчинення злочину, 2) зберегли на собі його сліди, 3) містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються, 4) були об`єктом кримінально протиправних дій, 5) набуті кримінально протиправним шляхом.

Факт їх вилучення за місцем проведення обшуку, жодним чином не підтверджує, що останні набуті кримінально протиправним шляхом, що також спростовується цивільно-правовими угодами (договором купівлі-продажу з відчуження рухомого майна, розпискою про передачу коштів), які приймаються до уваги слідчим суддею.

Законність походження вилучених готівкових коштів має бути підтверджено відповідними доказами, зокрема: договорами купівлі-продажу, квитанціями про зняття готівки з банківського рахунку, декларації про доходи, іншими документами, що підтверджують джерело походження коштів.

Походження у ОСОБА_4 коштів у сумі 165000,0 гривень та 13720,0 доларів США останньою повністю доведена, адже такі суми відповідають її доходам, отриманими від відчуження належного рухомого майна. Дані обставини, на думку слідчого судді, обґрунтовано свідчать, що віднайдені і вилучені під час обшуку вказані вище кошти є її особистими, ОСОБА_4 не має жодного процесуального статусу у межах даного кримінального провадження.

Відтак, орган досудового розслідування хоч і визнав своєю постановою вищезазначені грошові кошти речовим доказом, проте не зазначив, яким чином вони мають відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення злочину могли зберегти та чи можна їх взагалі використовувати як речовий доказ у кримінальному провадженні. Окрім того, всупереч положенням ст.ст.98, 170 КПК України органом досудового розслідування не надано жодних доказів того, що вилучені грошові кошти у сумі 165000,0 гривень та 13720,0 доларів США могли бути набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок подій, які встановлюються у даному провадженні.

При цьому, визнання органом досудового розслідування вилученого майна речовим доказом у кримінальному провадженні не може бути єдиною підставою для накладення на нього арешту, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.

Слідчим під час розгляду клопотання не було доведено необхідності накладення арешту на вилучені грошові кошти у сумі 165000,0 гривень та 13720,0 доларів США, належних ОСОБА_4 , з метою збереження речових доказів та можливої конфіскації як виду покарання, оскільки ОСОБА_4 не має жодного процесуального статусу і кримінальному провадженні та не зазначено, в який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному провадженні, можливе їх використання. За таких обставин, застосовані обмеження права власності третьої особи, а також наслідки арешту майна для його власника є неспіврозмірними із завданнями кримінального провадження.

На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання, яке відповідає вимогам ч.2 ст.171 КПК України та подане у строки встановлені абз.1 ч.5 ст.171 КПК України, враховуючи наведене вище, а також те, що твердження власника майна про законність походження грошових коштів у сумі 165000,0 гривень та 13720,0 доларів США знайшло своє підтвердження в ході розгляду клопотання, а тому, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання старшого слідчого необхідно задовольнити частково, в частині накладення арешту на вилучений мобільний телефон, який може містити відомості, що встановлюються у кримінальному провадженні, окрім грошових коштів у сумі 165000,0 гривень та 13720,0 доларів США, які є особистими коштами ОСОБА_4 та її дітей.

Інші доводи представника власника майна не заслуговують на увагу, оскільки не доведені достатніми належними та допустимими доказами, які б не піддавались сумніву.

Керуючись вимогами статей 170-173, 309, 395 КПК України КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_7 погодженого прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000026 від 03.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке було виявлено та вилучено 10.02.2026 року в ході проведення обшуку у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме: мобільний телефон марки IPHONE 15 PRO MAX, номер моделі MU643LL/A, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із e-SIM НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 , шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права користування, розпорядження та відчуження.

У задоволенні вимог клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти у сумі 165000,0 гривень та 13720,0 доларів США, належних ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Виконання ухвали покласти на слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_3 .

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1