ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/183/26 Справа № 698/658/24 Категорія: ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000948 за спільною апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Калинопільського районного суду Черкаської області від 04 липня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, с. Новомиколаївка, Токмацького району, Запорізької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, згідно посвідчення Серії НОМЕР_1 , виданого Черкаською ОДА 18.03.1993 року - потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС третьої категорії, одруженого, на утриманні якого перебуває особа з інвалідністю другої групи - дружина ОСОБА_9 , працюючого на посаді старости Лисичобалківського старостинського округу, раніше не судимого

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 345 КК України до одного року пробаційного нагляду.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Клопотання захисника ОСОБА_8 щодо звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України у зв`язку із передачею останнього на поруки трудовому колективу Калинопільської селищної ради та закриття кримінального провадження залишити без задоволення.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України

в с т а н о в и л а :

Вироком Калинопільського районного суду від 04 липня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного, фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції. При цьому, згідно з ч. 10 ст. 62 цього ж Закону поліцейський користується повноваженнями, передбаченими цим законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу.

Згідно частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.

18.07.2024 року близько 12 год. 30 хв. працівники поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виконували службові обов`язки поліцейського сектору реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області. Перебуваючи на добовому чергуванні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , за повідомленням про домашнє насильство здійснили виїзд на територію Лисичобалківської ОТГ Звенигородського району Черкаської області.

18.07.2024 року, близько 12 год. 59 хв., ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи неподалік приміщення старостату, що знаходиться по вул. Шкільній, с. Лисича Балка, Звенигородського району, Черкаської області, усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники поліції, під час виконання своїх службових обов`язків, розпочав словесний конфлікт із працівниками поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .. Після чого, погрожував фізичним насильством, працівнику поліції ОСОБА_10 .. Продовжуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, діючи умисно, з мотивів неповаги до авторитету правоохоронних органів, маючи на меті спричинення працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень, діючи умисно, намагався нанести один удар кулаком лівої руки в область тулуба ОСОБА_10 .

В спільній апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 просили вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу Калинопільської селищної ради.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилаються на те, що за все своє життя ОСОБА_7 жодного разу не перебував у конфлікті з законом. Завжди мав активну патріотичну громадську позицію. Ба, більше, як за посадою, так і за переконаннями завжди сприяв правоохоронним органам у їх діяльності по підтриманню правопорядку.

Зазначають, що призначене ОСОБА_7 покарання, попри його м`якість і гуманність, теж не є справедливим, а останній себе вважає таким, що заслуговує на прощення з боку держави.

Крім того, ОСОБА_7 готовий надати справедливу сатисфакцію потерпілому. Однак, він ніяким чином не визначив її об`єм і спосіб, а в засіданнях, що передували судовим дебатам і в самих дебатах взагалі був відсутнім. І це факт також позбавив його можливості додатково переконати суд у щирому каятті..

Відмова у звільненні від кримінальної відповідальності, попри м`якість покарання створила загрозу втрати Дашівцем роботи, оскільки він, будучи старостою Лисичобалківського старостинського округу Калинопіської територіальної громади Звенигородського району Черкаської області, є представником місцевого самоврядування, що прирівняно до державної служби. Судимість, яка наступає з набуттям вироком законної сили дає підставу для його звільнення. Такі наслідки є занадто суворими, враховуючи обставини, за яких ним було вчинено нетяжкий злочин. А тому Дашівець вважає себе таким, що може розраховувати на більш поблажливе до себе ставлення з боку закону.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скару, просили її задовольнити та передати ОСОБА_7 на поруки трудовому колективу, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення поданої апеляційної скарги, оскільки відсутні підстави для передачі ОСОБА_7 трудовому колективу, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи спільної апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, досліджених судом, та ніким не заперечуються.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 345 КК України є вірною.

Оскільки учасники судового провадження не оспорюють доведеність винуватості, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , тому судом апеляційної інстанції вирок місцевого суду перевіряється лише в частині розгляду клопотання про передачу ОСОБА_7 на поруки трудовому колективу.

Відповідно до ст. 47 КК України, особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки може мати місце за сукупності таких умов: 1) особа вчинила злочин вперше; 2) діяння належить до кримінальних проступків або нетяжкого злочину; 3) злочин не є корупційним; 4) особа, яка вчинила злочин, щиро розкаялася; 5) колектив підприємства, установи чи організації звернувся з клопотанням про передачу такої особи на поруки.

Отже, підставою такого звільнення є щире каяття особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом та виправити свою поведінку. Також, звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 47 КК України можливе лише за клопотанням колективу, членом якого є особа, про передачу її на поруки.

Виходячи з наведених положень закону, питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї передбачених законом України про кримінальну відповідальність заходів примусу.

Водночас однією з обов`язкових умов для звільнення обвинуваченої особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК є щире каяття особи у вчиненому нею злочині невеликої або середньої тяжкості вперше.

Згідно з правовими позиціями викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року (справа № 166/1065/18) та від 20 серпня 2020 року (справа № 750/1503/19), розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність відбувати покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка про визнання особою своєї винуватості, а відповідне ставлення до вчиненого, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що клопотання сторони захисту про передачу ОСОБА_7 на поруки трудовому колективу Калинопільської селищної ради було предметом розгляду судом першої інстанції та у задоволенні якого було відмовлено, оскільки за результатами судового розгляду не встановлено дійсного, відвертого щирого каяття ОСОБА_7 з приводу скоєного та осуд своєї протиправної поведінки, а також те, що він виявляв готовність нести покарання.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 заперечив той факт, що намагався нанести удар потерпілому, визнавши, що лише словесно погрожував фізичною розправою. В подальшому зазначив, що то була його реакція на дії працівника поліції коли він направив на нього газовий балончик. Наприкінці апеляційного розгляду визнав свою провину у скоєному.

З метою з`ясування істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду повторно переглянуто відеозапис з нагрудної бодікамери поліцейського потерпілого ОСОБА_10 .

Так, на відеозаписі зафіксовано як ОСОБА_7 погрожував нанести ОСОБА_10 тілесні ушкодження і намагався вдарити останнього, тобто намагання нанести удар потерпілому зафіксовано в установленому законом порядку та не підлягає подвійному тлумаченню.

Переглянувши відеозапис та заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про визнання своєї провини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не заперечення і визнання обвинуваченим об`єктивного розвитку подій автоматично не свідчить про його щире каяття, відвертий осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення до вчиненого.

Колегія судді вважає, що визнання вини ОСОБА_7 під кінець апеляційного розгляду не свідчить про щирість його намірів, а направлено виключно на задоволення клопотання про передачу його на поруки трудовому колективу.

Ураховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення спільної апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , та передачі обвинуваченого на поруки трудовому колективу Калинопільської селищної ради, оскільки відсутні передумови для застосування положень ст. 47 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Калинопільського районного суду Черкаської області від 04 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді