ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника (відеоконференція) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу начальника Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 січня 2026 року в кримінальному провадженні №0000213 від 08.08.2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Донецьк, Донецької області, мешканець АДРЕСА_1 , не працевлаштованого, одруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 січня 2026 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 , від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 1 рік та покладено на нього відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Згідно вироку районного суду, указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 342/2022 від № 574/2022 від 12.08.2022, № 758/2022 від 07.11.2022,№ 59/2023 від № 255/2023 від 07.05.2023, № 452/2023 від 26.07.2023, № 735/2023 від №50/2024 від 05.02.2024, №272/2024 від 06.05.2024, №470/2024

ЄУНСС: 715/1600/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9

НП: 11-кп/822/116/26 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

від № 741/2024 від 28.10.2024, №27/2025 від 14.01.2025 та №236/2025 від

15.04.2025 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. і, п. 17, п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України було оголошено та розпочато проведення загальної мобілізації, зокрема на території Чернівецької області.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі та не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

ОСОБА_6 , будучи громадянином України, конституційним обов`язком якого є захист територіальної цілісності та кордонів України, а також військовозобов`язаним, у зв`язку з прийняттям Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», був належним чином повідомлений у встановленому законом порядку про наслідки неявки на загальну мобілізацію.

29.02.2024 року ОСОБА_6 пройшов військово-лікарську комісію, за висновком якої був визнаний придатним до військової служби. У подальшому, 15 березня 2024 ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: вул. Івана Бойка, 10, с-ще Глибока Чернівецького району Чернівецької області категорично відмовився від проходження військової служби за призовом по мобілізації про що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 складено акт відмови, який останній особисто підписав.

Одночасно, ОСОБА_6 був належним чином ознайомлений із відповідальністю, передбаченою законом, за ухилення від мобілізації. Однак останній, діючи умисно, в умовах воєнного стану та оголошеної загальної мобілізації, пов`язаної з агресією російської федерації проти України, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і бажаючи їх настання, будучи військовозобов`язаним та придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, категорично відмовився від проходження військової служби під час мобілізації, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга начальника Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 , в якій прокурор не заперечує кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 та доведеності його вини, вважає, що вирок районного суду підлягає скасуванню з підстав не відповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також через неправильне застосування районним судом закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що районний суд звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання мотивував це тим, що він одружений, раніше не судимий, наявні обставини, які пом`якшують покарання, відсутні обставини, якій його обтяжують, також враховано, що кримінальне правопорушення вчинене під впливом глибоких релігійних переконань.

На думку апелянта, зазначені обставини не є достатніми для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

Вважає, що районний суд не надав належної оцінки тому, що скоєний ОСОБА_6 злочин пов`язаний із складною ситуацією, яка наразі склалася в країні, збройною агресією рф та конституційним обов`язком кожного громадянина захищати свою країну.

Вказує, що ОСОБА_6 хоча і вчинив умисний нетяжкий злочин, але його поведінка створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя, безкарності, особливо під час введеного на свій території України воєнного сану та мобілізації, що суттєво підвищує ступінь тяжкості вчиненого.

Стверджує, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, або призначення йому більш м`яких покарань, ніж передбачено санкцією ст. 336 КК України, сформує негативну думку інших військовозобов`язаних, вплине на їх бойовий дух та мотивацію, не сприятиме дотриманню мети покарання, сприятиме ухиленню інших осіб від призову на військову службу під час мобілізації, що вплине на якість оборони України, бойову та мобілізаційну готовність, а також боєздатність ЗСУ.

Просить скасувати оскаржуваний вирок районного суду, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, в решті вирок залишити без змін.

На вказану апеляційну скаргу надійшло заперечення захисника ОСОБА_7 , в якій він вважає подану апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою.

Зазначає, що районний суд належним чином мотивував своє рішення щодо можливості виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання.

Вказує, що посилання прокурора на те, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання буде мати негативні наслідки, вплине на бойовий дух і мотивацію інших військовозобов`язаних, є лише припущенням.

Стверджує, що факт вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану вже врахований законодавцем при визначенні санкції ст. 336 КК України.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок районного суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, яка виклала суть вироку та вимоги апеляційної скарги та заперечення на неї, думку прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено апеляційним судом, указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 342/2022 від № 574/2022 від 12.08.2022, № 758/2022 від 07.11.2022,№ 59/2023 від № 255/2023 від 07.05.2023, № 452/2023 від 26.07.2023, № 735/2023 від №50/2024 від 05.02.2024, №272/2024 від 06.05.2024, №470/2024 від № 741/2024 від 28.10.2024, №27/2025 від 14.01.2025 та №236/2025 від 15.04.2025 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. і, п. 17, п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України було оголошено та розпочато проведення загальної мобілізації, зокрема на території Чернівецької області.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі та не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

ОСОБА_6 , будучи громадянином України, конституційним обов`язком якого є захист територіальної цілісності та кордонів України, а також військовозобов`язаним, у зв`язку з прийняттям Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», був належним чином повідомлений у встановленому законом порядку про наслідки неявки на загальну мобілізацію.

29.02.2024 року ОСОБА_6 пройшов військово-лікарську комісію, за висновком якої був визнаний придатним до військової служби. У подальшому, 15 березня 2024 ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: вул. Івана Бойка, 10, с-ще Глибока Чернівецького району Чернівецької області категорично відмовився від проходження військової служби за призовом по мобілізації про що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 складено акт відмови, який останній особисто підписав.

Одночасно, ОСОБА_6 був належним чином ознайомлений із відповідальністю, передбаченою законом, за ухилення від мобілізації. Однак останній, діючи умисно, в умовах воєнного стану та оголошеної загальної мобілізації, пов`язаної з агресією російської федерації проти України, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і бажаючи їх настання, будучи військовозобов`язаним та придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, категорично відмовився від проходження військової служби під час мобілізації, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки у поданій апеляційній скарзі не оспорюється доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, колегія суддів керуючись ст.404 КПК України, не наводить доказів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорюються в апеляційній скарзі.

Перевіряючи вирок районного суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вказані вимоги не були дотримані районним судом.

Як вбачається із оскаржуваного вироку, районний суд при призначенні покарання вказав, що враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України належить до категорії нетяжких злочинів.

Враховано особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, на спец обліках не перебуває.

Суд також звернув увагу на те, що згідно довідки від 26.05.2025 року за №6870 від релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» ОСОБА_6 з 04.11.2006 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, а з 06.10.2023 року призначений на посаду священнослужителя служителем (дияконом) збору.

Вказані обставини районний суд вважав достатніми для призначення покарання ОСОБА_6 в мінімальній межі санкції ст. 336 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Апеляційний суд вважає поспішним висновок районного суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробування виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, рішення суду для звільнення особи від відбування покарання є не обов`язком суду, а його правом, в тому разі коли суд встановить безумовні підстави того, що виправлення особи можливе без ізоляції її від суспільства, що обвинувачений може стати на шлях виправлення не будучи позбавленим волі.

Як встановлено апеляційним судом, районний суд приймаючи рішення про звільнення від відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_6 не навів достатніх та переконливих мотивів прийняття такого рішення.

Суд першої інстанції формально зіслався на наявність пом`якшуючих покарання обставин та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дійшов до поспішного висновку щодо можливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування ним реального покарання.

Встановлені районним судом обставини про те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, вчинив злочин з мотивів глибоких релігійних переконань - не є достатніми мотивами для обґрунтування висновку про можливість застосування вимог ст. 75 КК України.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , які були встановлені районним судом, дають підстави для призначення покарання в мінімальній межі інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак не дають підстав для застосування вимог ст. 75 КК України.

Застосування у даному випадку інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням не відповідатиме принципу законності, а звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання не буде достатнім і необхідним для виправлення останнього та не сприятиме попередженню вчинення аналогічних злочинів іншими особами, призведе до негативного прикладу для інших військовозобов`язаних, які підлягають мобілізації та не забезпечить досягнення превентивної мети покарання, визначеної в ст. 50 КК України

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75,76 КК України, є очевидно помилковим і свідчить про неправильне застосування кримінального закону.

Колегія суддів дійшла висновку, що при постановленні вироку судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України є підставою для його скасування, із ухваленням вироку апеляційним судом.

Апеляційний суд погоджується із видом та розміром покарання призначеного районним судом, однак вважає, що його слід відбувати реально, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів, як обвинуваченим так і іншими особами.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок районного суду підлягає скасуванню в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 409, 413, 414, 420, 615 КПК України, колегія суддів Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу начальника Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 січня 2026 року щодо ОСОБА_6 за ст. 336 КК України - скасувати в частині застосування вимог ст. ст. 75, 76 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ст. 336 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його затримання на виконання вироку суду апеляційної інстанції.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом."

Суддя - доповідач _________________ ОСОБА_1

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

24.03.2026 року

(дата засвідчення копії)