ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1237/26 Справа № 174/660/19 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янського від 02 лютого 2026 року у кримінальному провадженні № 0000063 від 13 лютого 2019 року про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 27.05.2019 Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263, статті 348, частиною 2 статті 15 пунктів 1, 9 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю (в режимі відеоконференції):

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського від 02 лютого 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого до 30 березня 2026 року з визначенням застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень.

Суд зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано, в достатній мірі для розгляду клопотання прокурора, обвинувачується у скоєнні тяжкого та двох особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я людини, посягання на життя працівників правоохоронного органу, при цьому, за п. п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, а за ст. 348 КК у виді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років або довічним позбавленням волі.

Суд також врахував особу обвинуваченого, який є раніше неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів, в тому числі корисливих, відбував покарання у виді реального позбавлення волі, строк якого за останнім у часі вироку сплив в березні 2023 року. Відсутні відомості про його офіційне працевлаштування та джерела доходів до затримання.

Суд дійшов висновку про наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, для запобігання яких слід продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою.

Щодо тривалості перебування ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів вкотре зазначила, що докази сторони обвинувачення повністю досліджені, і на даний час тривають процесуальні дії для забезпечення клопотань захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник скасувати ухвалу суду та змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за його місцем проживання, а у разі визначення альтернативним запобіжним заходом заставу, зменшити її розмір з 300 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240 гривень.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує на тривалість перебування обвинуваченого під вартою та хронологію визначення і подальшого зменшення розміру застави, з якої видно, що розмір застави жодного разу не змінювався місцевим судом, залишаючи його у визначеному апеляційним судом розмірі. Посилається на відсутність у ОСОБА_6 та членів його сім`ї такого рівня доходів, статків та заощаджень, які б могли забезпечити внесення застави, при цьому впливових чи заможних поручителів в обвинуваченого також не має. Нездійснення судом першої інстанції оцінки спроможності обвинуваченого сплатити заставу призводить до порушення права бути звільненим під альтернативний запобіжний захід. Судом першої інстанції не враховано, що визначений розмір застави за цей час не внесено, що свідчить про непомірний для нього розмір та неможливість її виконання. Крім того, суд, залишивши заставу начебто у розмірі, який був встановлений ухвалою апеляційною суду від 18.12.2025 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму станом на 2025 рік, фактично погіршив становище ОСОБА_6 , не врахувавши, що Законом України Про державний бюджет України на 2026 рік змінено прожитковий мінімум для працездатних осіб шляхом його збільшення. За таких обставин, судове рішення є незрозумілим та який саме розмір застави встановлений місцевим судом чи 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 998 400 гривень з урахуванням чинного розміру прожиткового мінімуму, чи в сумі 908 400 гривень як зазначив суд в ухвалі, що наразі дорівнює 273 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На думку захисту, обвинуваченому можливо змінити запобіжний захід на домашній арешт або зменшити заставу до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка буде відповідати критеріям справедливості та співмірності.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні в режимі відеоконференції частково підтримав апеляційну скаргу сторони захисту, погоджуючись в частині зменшення застави у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги захисника, апеляційний суд дійшов про їх часткову обґрунтованість з огляду на таке.

З матеріалів справи слідує, що в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області є кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263, ст. 348, ч. 2 ст. 15 п.п.1,9 ч. 2 ст. 115 КК, яке перебуває на стадії судового розгляду.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 з підстав наявності ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває вже на стадії судового розгляду і ОСОБА_6 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

За змістом ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, у тому числі наявність у нього родини й утриманців, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, тощо.

Перевіривши матеріали провадження та клопотання прокурора, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме, що ОСОБА_6 , перебуваючи без жодного запобіжного заходу та усвідомлюючи суворість можливого покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи клопотання прокурора, судом вірно враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого (ч. 1 ст. 263 КК) та двох особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я людини (п.п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК), посягання на життя працівників правоохоронного органу (ст. 348 КК), та передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі (ч. 2 ст. 115 КК), а санкція ст. 348 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років або довічним позбавлення волі, що може свідчити про можливість ухилення обвинуваченого від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та суворість можливого покарання, яке може бути йому призначено у випадку визнання його винуватим, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці ризику, що підозрювана особа може переховуватись від органу досудового розслідування.

Ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, продовжує існувати, враховуючи особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі корисливих, за які відбував покарання у виді реального позбавлення волі та наразі знову обґрунтовано обвинувачується у вчиненні нових кримінальних правопорушень.

Вищевикладені обставини, враховані апеляційним судом в контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК та ймовірності їх настання, за умови застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою при наявності заявлених ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а твердження захисника в апеляційній скарзі про можливість змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт є неспроможними.

Заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК).

Водночас, перевіривши висновки суду в частині визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, який залишений у розмірі, визначеному апеляційним судом в ухвалі від 18 грудня 2025 року, апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту щодо не врахування судом зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2026 рік при визначенні розміру застави.

Відповідно до Закону України Про державний бюджет України на 2026 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб та становить 3328 гривень, отже він збільшений порівняно з його розміром у 2025 році (3028 гривень).

Разом з тим, суд першої інстанції в ухвалі визначив заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень, що вказує на те, що суд не врахував вказані зміни у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2026 року, оскільки на час розгляду клопотання прокурора визначена судом застава - 300 прожиткових мінімумів має становити 998 400 гривень.

Крім того, досліджуючи матеріали контрольного провадження, суд апеляційної інстанції також враховує строк судового розгляду та тривалість перебування обвинуваченого під вартою, який становить понад шість років. За змістом ухвали докази сторони обвинувачення повністю дослідженні і на даний час тривають процесуальні дії для забезпечення клопотань захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ч. 4, п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається, зокрема щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі (GAFA v. MALTA, no. 54335/14, 22 травня 2018, п. 70).

З урахуванням викладеного та з огляду на обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, продовження існування ризиків, відомості про його особу та майнового стану, тривалість перебування його під вартою, збільшення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 2026 року, а також ту обставину, що за цей час заставу обвинуваченим так і не внесено, що свідчить про непомірний для нього розмір та неможливість її виконання, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити раніше визначений розмір застави до 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На переконання апеляційного суду, такий розмір застави буде відповідати критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), забезпечить досягнення її мети, адже розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга захисника є частково обґрунтованою, тому підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню на підставі п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК.

Керуючись статтями 183, 315, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янського від 02 лютого 2026 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263, статті 348, ч. 2 статті 15 п.п. 1, 9 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України скасувати.

Постановити нову, якою клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 30 березня 2026 року включно.

Визначити, що у разі внесення підозрюваним або іншою фізичною або юридичною особою застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 665 600 (шістсот шістдесят п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок, обвинувачений ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого з-під варти, покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення про причини своєї неявки, або порушення обов`язків, покладених на у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.

Строк дії обов`язків встановити до 30 березня 2026 року включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3