КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 березня 2026 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24.01.2026,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.01.2026 ОСОБА_6 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24.03.2026 включно, з визначенням застави, що становить 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 665 600 гривень.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що безпричинно багаторазово не з`являлась в судові засідання суду першої інстанції, у зв`язку з чим до неї застосовувались привід, надавались доручення на слілдчо-оперативні заходи для встановлення місцезнаходження обвинуваченої, а потім оголошено її розшук. Тобто існують ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 неодноразово не з`являлася і наразі обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке їй загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 подала в інтересах ОСОБА_6 апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та, у разі підтвердження наявності підстав для обрання запобіжного заходу, застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 гривень.

В обґрунтування своїх вимог посилається на неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Звертає увагу, що ОСОБА_6 не направлялися виклики до суду на адресу її місця реєстрації, оскільки така адреса судом вказана невірно. Крім того не вірно вказана і адреса її фактичного проживання, саме АДРЕСА_1 , тоді як правильно АДРЕСА_1 , тому вона не ухилялася від виконання своїх процесуальних обов`язків, а судом вживались заходи на повідомлення, привід за невірно встановленою адресою. Вказує на відсутність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення. Вважає, що судом не було враховано дані про особу обвинуваченої, зокрема те, що вона раніше не судима, є матір`ю-одиначкою та єдиним опікуном сина. Наголошує, що визначений судом розмір застави є завідомо непомірним для ОСОБА_6 .

Представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо обрання запобіжного заходу, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке обрання чи продовження можливе та виправдане.

Приймаючи рішення про обрання обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано дані про особу ОСОБА_6 , тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України належить до категорії особливо тяжких злочинів, процесу, процесуальну поведінку обвинуваченої.

Обсяг наявних у апеляційного суду матеріалів провадження позбавляють апеляційний суд можливості перевірити доводи сторони захисту в частині повідомлення обвинуваченої за невірно встановленою адресою, а також щодо вжиття судом першої інстанції вичерпних заходів на встановлення дійсного фактичного місця перебування обвинуваченої.

Дані обставини мають бути перевірені судом першої інстанції під час наступного вирішення питання про продовження обраного запобіжного заходу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо непомірного розміру застави, апеляційний суд приймає до уваги положення ч. 4 ст. 182 КПК України, згідно якої розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Визначаючи розмір застави, суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення та зазначені в обвинувальному акті обставини його вчинення, а також дані про особу обвинуваченої, її майновий стан.

Рішення суду першої інстанції про визначення розміру застави відповідає вимогам ч. 4 ст. 182 КПК України, підстав для зменшення розміру застави колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24.01.2026, якою ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у видітримання під вартою до 24.03.2026 включно, з визначенням застави, що становить 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 665 600 гривень, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3