УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 295/7371/23

провадження № 51-291ск26

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року і

встановила:

ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 29 травня 2025 року задоволено заяву начальника ДУ «Житомирська УВП №8» про роз`яснення ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 24 лютого 2025 року.

Роз`яснено, що ухвала Богунського районного суду м. Житомира від 04 грудня 2017 року про зарахування строку попереднього ув`язнення після постановлення ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 24 лютого 2025 року не розповсюджує свою дію та не може бути повторно застосована при обчисленні кінцевої дати строку покарання засудженому ОСОБА_4 .

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 11 грудня 2025 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишив без задоволення, а згадану ухвалу місцевого суду, якою задоволено заяву начальника ДУ «Житомирська УВП №8» про роз`яснення ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 24 лютого 2025 року - без змін.

У касаційній скарзі засуджений просить переглянути згадане рішення суду апеляційної інстанції у касаційному порядку.

Мотиви Верховного Суду

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України в редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою, обов`язковим для перегляду судових рішень є апеляційний порядок, тоді як право особи на касаційне оскарження судового рішення забезпечується у випадках, визначених законом.

Таким чином, право на доступ до Верховного Суду не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема, щодо кола судових рішень, які можуть бути переглянуті у касаційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, переслідують легітимну мету - ефективний розгляд касаційним судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами та поставленою метою. Так, предметом касаційного розгляду у кримінальному аспекті переважно виступає дотримання судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального закону при вирішенні питань, пов`язаних з притягненням особи до кримінальної відповідальності, та призначенні покарання, а також забезпечення права на апеляційний перегляд судових рішень у кримінальному провадженні.

Разом із тим, за змістом ч. 6 ст. 539 КПК України право на оскарження ухвали суду про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, обмежується можливістю її перегляду в апеляційному порядку, в той час як касаційний порядок оскарження такої ухвали кримінальним процесуальним законом не передбачений.

Згідно з ч. 2 ст. 424 КПК України ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 537 КПК України визначено питання, які вирішуються судом під час виконання вироку. Разом з тим, оскарження зазначених судових рішень у касаційному порядку Розділом VIII «Виконання судових рішень» не передбачено.

Зі змісту оскаржуваної ухвали убачається, що вона стосуються питання, пов`язаного із виконанням вироку, роз`ясненням судового рішення, і постановлена відповідно до розділу VIII «Виконання судових рішень» КПК України, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, натомість стосується виключно порядку виконання вироку, ухваленого за результатами кримінального провадження, який набрав законної сили, тому відповідні ухвали місцевого й апеляційного судів не перешкоджають кримінальному провадженню та не можуть бути оскарженні у касаційному порядку на підставі ч. 2 ст. 424 КПК України.

Такий висновок викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 березня 2019 року (справа № 756/9514/15-к).

Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні по справі «Монкорне де Комон проти Франції» ("Moncourner de caumont v. France"), заява № 59290/00, від 13.05.2003, процедури, які стосуються виконання вироків не підпадають під дію ст. 6 Конвенції (право на справедливий суд) в її кримінальному аспекті розгляду, оскільки рішення з питань застосування, яке набрало законної сили, не зачіпає «спору … про цивільні права і обов`язки» та не має відношення до «пред`явлення кримінального обвинувачення».

Оскаржуване засудженим судове рішення постановлене поза межами кримінального провадження і стосується питання, яке пов`язане із виконанням вироку та роз`ясненням ухвали суду та усуненням протиріччя, яке виникло щодо виконання рішення суду, не перешкоджає кримінальному провадженню, тому не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.

Оскарження у касаційному порядку таких ухвал кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, колегія суддів уважає, що необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3