Справа № 466/1401/19
Провадження № 1-кп/466/41/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000055 від 07.10.2016 року про обвинувачення ОСОБА_6 , уродженця с. Рудники, Миколаївського району Львівської області, громадянина України, українця, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України

клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження

в с т а н о в и в :

У провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження №0000055 від 07.10.2016 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України.

02.01.2026 року від обвинуваченого ОСОБА_6 на адресу суду надійшло письмове клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що згідно обвинувального акту, на думку прокурора, останній епізод кримінального правопорушення було вчинено 28.12.2015 р., тобто станом на дату останнього акту приймання виконаних будівельних робіт № 3 за грудень 2015 р. Отже, початком відліку строку давності притягнення до кримінальної відповідальності є 28 грудня 2015 р. Таким чином, починаючи від 28 грудня 2015 року і станом на час подання цього клопотання, строки давності стосовно вчинення інкримінованих обвинуваченому протиправних дій -кримінальних правопорушень, - є такими, що минули. Таким чином, згідно ч. 1 ст. 49 КК України, строк притягнення до кримінальної відповідальності сплив, а отже він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності. З врахуванням викладеного, просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 підтримали письмове клопотання зазначивши про те, що підстави звільнення від кримінальної відповідальності та наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав обвинуваченому зрозумілі, як і безумовна можливість судового розгляду з вирішенням справи по суті.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечила проти клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_4 не заперечувала щодо задоволення зазначеного клопотання.

Заслухавши думку прокурора, яка не заперечила щодо клопотання обвинуваченого, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, представника потерпілого, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів на які посилаються учасники кримінального провадження, як на докази та обґрунтування поданого до суду клопотання, суд приходить до наступного висновку

Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст. 49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до численної практики Верховного Суду, останній неодноразово роз`яснював у своїх рішеннях, що ст. 49 КК України визначає матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому застосування кримінально-правових норм здійснюється у межах кримінально-правових процедур. Тобто застосування норм матеріального кримінального права можливе із одночасним застосуванням норм кримінального процесуального закону (постанова від 09.02.2021 у справі №753/5553/18, постанова від 31.05.2018 у справі № 520/6591/15-к, постанова від 11.11.2020 у справі № 455/229/17, постанова від 13.11.2018 у справі № 219/11564/16-к, постанова від 20.03.2018 № 463/5277/16-к).

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 , будучи зареєстрованим, як фізична особа-підприємець та маючи в своєму підпорядкуванні двох найманих працівників, будучи службовою особою уповноваженою виконувати адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції, 09 вересня 2015 року, перебуваючи у приміщенні Львівської міської ради, що за адресою м. Львів, площа Ринок, 1, уклав договір підряду № 21/15 із Департаментом містобудування Львівської міської ради, в особі директора ОСОБА_7 , відповідно до умов якого зобов`язувався відповідно до проектної документації та умов договору виконати будівельні роботи з встановлення шумозахисних екранів на вул.Липинського, 14-16 у м. Львові; склав, підписав, засвідчив печаткою та видав завідомо неправдиві офіційні документи, які затверджені наказом Мінрегіонбуду України від 04.12.2009 №554, а саме 30 вересня 2015 року акт приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2а) №1 за вересень та 30 жовтня 2015 року акт приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2а) №2 за жовтень, та 28 грудня 2015 року акт приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2а) №3 за грудень на загальну суму 343217,71 гривень, в яких безпідставно завищено вартість окремих робіт на загальну суму 96103 гривень.

Кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини ч. 1 ст. 12 КК України. У свою чергу, злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі - ч. 3 ст. 12 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України - тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Відтак, обвинуваченому інкримінавано вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.2, 3 ст. 191 та ч.1 ст. 366 КК України.

Санкцією ч. 2 ст. 191 КК України за вчинення кримінального правопорушення передбачено покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Санкцією ч. 3 ст. 191 КК України встановлено покарання у вигляді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

За ч. 1 ст. 366 КК України законодавець визначив покарання у вигляді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Враховуючи положення ст. 12 КК України, до нетяжких злочинів можна віднести кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 266 КК України, а до тяжкого злочину ч. 3 ст. 191 КК України.

Отже, передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: 1) закінчення зазначених у законі строків; 2) не вчинення протягом цих строків нового кримінального правопорушення певного ступеня тяжкості; 3) не ухилення особи від слідства або суду.

Таким чином, починаючи від 28 грудня 2015 року і станом на час подання цього клопотання, строки давності стосовно вчинення інкримінованих обвинуваченому протиправних дій - кримінальних правопорушень, - є такими, що минули.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло десять років. що є підставою для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

В матеріалах справи відсутні дані про судимості обвинуваченого, а відтак і про переривання строків давності відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України, а також про ухилення обвинуваченого від досудового розслідування або суду, що могло б вплинути на зупинення строків давності згідно з ч. 2 ст. 49 КК України.

Постановою від 06.12.2021 у справі № 521/8873/18 Верховним Судом сформульовано правовий висновок, відповідно до якого за змістом приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності. На підставах, передбачених ст. 49 КК України, особа також може бути звільнена судом від покарання (ч. 5 ст. 74 КК України), зокрема у випадку, коли особа заперечує проти звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження з цієї підстави. Слід звернути увагу на те, що імперативний обов`язок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності покладено на суд, а не на підозрюваного, обвинуваченого чи захист, які мають право заявити відповідне клопотання. Виходячи з аналізу зазначених норм кримінального процесуального права, суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно до положень ст. 285 КПК України роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Нероз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК України зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягнуло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зі змісту ст.ст. 284, 288 КПК України вбачається, що підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Тобто, саме наявність цих процесуальних умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Також суд бере до уваги, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.

При цьому, визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину. Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного суду від 29 липня 2021року у справі № 552/5595/18.

Крім цього, як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.05.2025 у справі №709/2049/17 положеннями КПК України не передбачено імперативних норм, які зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування ст. 49 КК України встановлювати фактичні обставини справи, оскільки для суду розгляд такого клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є першочерговим. Якщо клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності було подано в ході судового розгляду справи по суті, під час або після стадії з`ясування обставин та перевірки їх доказами (ст. 363 КПК України), то суд за результатами розгляду цього клопотання, установивши наявність підстав для застосування положень ст. 49 КК України, у своєму рішенні може (однак не зобов`язаний) установити факт скоєння обвинуваченим інкримінованого йому кримінально караного діяння та наявність у його діях складу злочину.

Однак, судом не закінчено з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, обвинувачений свою вину заперечував, тому суд позбавлений можливості встановлювати фактичні обставини справи.

За даних обставин відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим. Відтак, клопотання слід задовольнити.

Відповідно до висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.09.2022 у справі № 203/241/17 (провадження № 51-4251кмо21), якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

З урахуванням зазначеного, процесуальні витрати за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 1319,40 грн. та за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 12380,00 грн. слід віднести на рахунок держави.

Щодо цивільного позову, суд зазначає наступне.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

У разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 КПК, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 10.07.2021 року у справі №161/694/20 (провадження №51-811км21) зроблено правовий висновок, про те, що закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п.1 ч.2 ст.284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну її протиправними діями; у такому разі позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що цивільний позов потерпілого у вказаному кримінальному провадженні слід залишити без розгляду, що не позбавляє права потерпілої особи на звернення з тими самими вимогами до ОСОБА_6 в порядку цивільного судочинства.

Заходи забезпечення кримінального провадження слід вирішити відповідно до статті 174 КПК України.

Керуючись ст. ст. 284, 288, 369-372 КПК України, ст.49 КК України, суд,-

постановив :

клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, на підставі ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0000055 від 07.10.2016 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України- закрити.

Процесуальні витрати за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 1319,40 грн. та за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 12380,00 грн віднести на рахунок держави.

Цивільний позов прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова (Львівської місцевої прокуратури №2 станом на 21.02.2019) в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої злочином на суму 118628,00 грн, залишити без розгляду.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 19.02.2019 (справа № 466/1269/19) на майно, яке належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві приватної власності, а саме на автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito» д.н.з. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1