Справа № 751/7907/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/318/26
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, яку було винесено під час судового засідання відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

було частково задоволено клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу та ухвалено продовжити останньому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», терміном на 30 днів, тобто до 20 лютого 2026 року, включно, із залишенням визначеного розміру застави 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121120 грн. та відмовлено обвинуваченому у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу.

Задовольняючи частково клопотання прокурора, суд першої інстанції, дійшовши до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що доведено обставини, які виправдовують продовження обвинуваченому строк застосування запобіжного заходу. Зокрема, врахував тяжкість кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 та те, що у судовому засіданні доведено наявність ризиків, визначених пп. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України і з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд дійшов висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків доцільно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду про продовження строку його тримання під вартою скасувати, як незаконну та безпідставну, постановити нову, якою застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби, щоб мати змогу влаштуватися на роботу. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що стороною обвинувачення не було надано жодного доказу про існування заявлених ризиків, а найголовніше, не було надано доказів його причетності до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення. Також зазначає, що на досудовому слідстві не з`ясовувалося питання про дійсний стан його соціальних зв`язків, місце проживання та попередньої роботи, чи має він скарги на його поведінку за місцем проживання тощо, а маються лише посилання на його попередні судимості, які зараз не мають жодного значення. Зазначає, що свідок ОСОБА_9 не бачив самого злочину, а тому його показання не можуть слугувати підставою висновку про наявність обґрунтованої підозри як підстави для продовження запобіжного заходу. Звертає увагу на показання потерпілого ОСОБА_10 , які доводять його непричетність до цього злочину, підтвердженням цього є письмові показання потерпілого, які він надав Чернігівській обласній прокуратурі та направив у письмовому вигляді до Офісу Генерального Прокурора та ДБР, в яких додатково зазначив про незаконні дії щодо розслідування даного кримінального провадження та щодо непричетності до даного кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 та її підзахисного ОСОБА_8 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просили її задовольнити з вказаних в ній підстав, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

З матеріалів провадження убачається, що на розгляді в Новозаводському районному суді м. Чернігова перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 червня 2025 року за № 0001821, по обвинуваченню ОСОБА_8 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Прокурором під час судового засідання заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КК України.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 суд не припустився жодних порушень кримінального правопорушення. Під час розгляду клопотання були присутні обвинувачений та його захисник, які висловили свою думку щодо заявленого клопотання.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбувається перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Більш того, на стадії судового розгляду, при вирішенні питання щодо продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом». Ці питання є предметом саме судового розгляду обвинувачення, коли усім наданим доказам повинна бути надана оцінка в судовому рішенні за результатами такого розгляду.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого є безальтернативною та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а тому саме тяжкість кримінального правопорушення є вагомим доказом існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений може ухилитися від суду, усвідомлюючи тяжкість покарання, яка йому загрожує у разі визнання винуватим.

Крім того, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю доводів клопотання щодо існування ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, незаконно впливати на свідків, які на даний час ще не були допитані в суді, з метою спонукання до відмови від дачі показань, чи зміни раніше наданих показів.

Також, не слід виключати ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки вірогідність продовження злочинної діяльності або вчинення нових кримінальних правопорушень підозрюваним є досить значною, беручи до уваги те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, відсутність сталих соціальних зв`язків, постійного місця проживання, постійного джерела прибутку, будь-яких осіб на утриманні.

Колегія суддів зазначає, що усі перелічені обвинуваченим відомості щодо його особи були встановлені судом, більш того ці обставини не є тими, які беззаперечно гарантуватимуть належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тим більше не є тими обставинами, які повністю нівелюють заявлені стороною обвинувачення ризики.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, свідки в судовому засіданні допитані не були, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_8 не має сталих соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, що свідчить про наявність обґрунтованих ризиків можливості впливу на свідків, продовження злочинної діяльності, ухилення від явки до суду.

На час розгляду клопотання прокурора раніше встановлені ризики не належної поведінки обвинуваченого не зменшились аж настільки, щоб суд мав підстави для обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Викладені обвинуваченим доводи не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків його неналежної процесуальної поведінки. Всім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, неодноразово була надана оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу, що і зумовлює однаковість змісту судових рішень, адже ні встановлені ризики, ні відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, ні дані про особу винного, ні доводи сторони захисту не змінились.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, його суспільної небезпечності для інших осіб, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4