Номер провадження: 11-сс/813/145/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

скаржника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 28.11.2025 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову дізнавача СД ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 13.11.2025 року про закриття кримінального провадження №0001020 від 27.03.2019 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову дізнавача СД ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 13.11.2025 року про закриття кримінального провадження №0001020 від 27.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.271 КК України.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що оскільки постановою прокурора від 08.02.2010 року відмовлено в порушенні кримінальної справи, яка винесена в порядку КПК України (в редакції 1960 року), яка ніким не скасована, відсутні законні підстави для продовження досудового розслідування кримінального провадження.

Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою прийняти судове рішення про продовження досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001020 від 27.03.2019 року.

Апелянт посилається на те, що слідчим суддею не враховано, що дізнавачем безпідставно закрито кримінальне провадження за ч.1 ст.271 КК України, оскільки йому, як засудженому, який утримувався в Південній виправній колонії (№51) УДДУпВП в Одеській області, було завдано тілесних ушкоджень.

Апеляційний розгляд проведено без участі прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, до судового засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд без його участі, при цьому надав свої пояснення щодо обставин справи, та вказав про законність ухвали слідчого судді.

Колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої ухвали, судом були створені всі умови для реалізації права учасників провадження на доступ до правосуддя.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; скаржника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді місцевого суду, колегією суддів встановлено наступне.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст.24 КПК, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Главою 26 КПК передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Згідно п.3 ч.1 ст.303 КПК на досудовому розслідуванні може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосередньої оцінки отриманих фактичних даних, в даному випадку дізнавачем.

Як убачається з оскарженої ухвали слідчим суддею встановлено, що впровадженні СД ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебувало кримінальне провадження №0001020 від 27.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.271 КК України (порушення вимог законодавства про охорону праці). Заявником за вказаним провадженням був ОСОБА_6

13.11.2025 року постановою дізнавача СД ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області закрито кримінальне провадження №0001020 від 27.03.2019 року на підставі п.9-1 ч.1 ст.284 КПК України, з підстав існування нескасованої постанови прокурора про відмову в порушенні кримінальної справи.

19.11.2025 року до Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 подав скаргу із доповненнями, в якій просить визнати незаконною постанову дізнавача про закриття вказаного кримінального провадження від 13.11.2025 року, скасувати її та зобов`язати передати вказане кримінальне провадження до суду.

Протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 20.11.2025 року вищевказану скаргу ОСОБА_6 передано для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 .

У подальшому, на запит суду начальником сектору дізнання ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, місцевому суду надані для огляду матеріали кримінального провадження №0001020 від 27.03.2019 року.

28.11.2025 року слідчим суддею постановлено оскаржену ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 .

Підставою для відмови в задоволенні скарги ОСОБА_6 послугувало встановлення слідчим суддею законності постанови дізнавача про закриття кримінального провадження, оскільки існує постанова заступника Одеського прокурора з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах про відмову в порушенні кримінальної справи від 08.02.2010 року.

Вказана постанова винесена прокурором в порядку КПК України (в ред.1960 року).

Слідчим суддею встановлено, що зазначена постанова прокурора ніким не скасована і має юридичну силу рішення, яке встановлює факти і обставини, що свідчать про відсутність складу кримінального правопорушення за подією отримання травми на виробництві в умовах Південної виправної колонії (№51) УДДУпВП в Одеській області ОСОБА_6 .

Одночасно, слідчий суддя дійшов висновку, що у даному випадку є очевидним, що ухвала слідчого судді від 13.03.2019 року про внесення відомостей до ЄРДР за тим самим фактом отримання травми ОСОБА_6 на виробництві в умовах Південної виправної колонії (№51) УДДУпВП в Одеській області була помилковою.

Разом із цим, про існування такої постанови прокурора поліція або прокуратура повинні були повідомити слідчого судді. За відсутності вказаних відомостей, слідчий суддя був позбавлений можливості оцінити вказаний факт та прийняти правильне рішення.

Апеляційний суд враховує, що висновки слідчого судді також підтверджуються обставинами справи, які викладені у листі прокурора Хаджибевської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_8 за вих.51-465ВИХ-26 від 19.01.2026 року, відповідно до яких вбачається наступне.

14.01.2009 року, близько 14:30 год., засуджений ОСОБА_6 під час перебування у цеху сільгоспмашин Південної виправної колонії №51 УДДУпВП в Одеській області отримав травму травматичну ампутацію першого та другого пальців лівої руки на рівні основних фаланг, рвану рану третього пальця лівої руки.

22.01.2009 року заступником Одеського прокурора з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутності в діянні складу злочину.

03.12.2009 року прокурором прокуратури Одеської області зазначену постанову скасовано та матеріали направлено на додаткову перевірку.

08.02.2010 року заступником Одеського прокурора з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах повторно винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п.2 ст.6 КПК України (в ред. 1960 року), у зв`язку із відсутністю в діянні складу злочину. Так, додатковою перевіркою встановлено, що ОСОБА_6 пройшов стажування та інструктажі з техніки безпеки, його робоче місце було обладнане необхідними засобами, зокрема спеціальними щипцями, а травму він отримав внаслідок використання обладнання установи для власних цілей, не пов`язаних із виробничою діяльністю, та порушення правил техніки безпеки.

Постанова заступника Одеського прокурора від 08.02.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи не скасовувалась та залишається чинною.

Тобто, згідно відомостей наданих прокурором підтверджуються, що як на момент винесення дізнавачем постанови про закриття кримінального провадження (13.11.2025 року), так на час постановлення оскарженої ухвали слідчим суддею (28.11.2025 року) та на час апеляційного розгляду, постанова прокурора від 08.02.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи є чинною та ніким не скасовувалась.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини за яких постановою прокурора 08.02.2010 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи та проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001020 від 27.03.2019 року, яке було закрите постановою дізнавача, стосувались щодо того самого діяння, а саме отримання травми 14.01.2009 року засудженим ОСОБА_6 під час перебування в Південній виправній колонії (№51) УДДУпВП.

Однак, наявність нескасованої постанови прокурора про відмову в порушенні кримінальної справи фактично позбавляло особу права за зверненням чи повідомленням якої була винесена зазначена постанова, на подання нею повторної заяви чи повідомлення про злочин та внесення їх до ЄРДР.

Тобто, фактично у органу досудового розслідування, до скасування постанови прокурора від 08.02.2010 року про відмову у порушенні кримінальної справи, не було б підстав для внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР щодо тих же обставин отримання травми ОСОБА_6 14.01.2009 року.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до п.3 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в ред. 2012 року) заяви та повідомлення про злочини, які надійшли до органів дізнання, слідчих, прокурорів до набрання чинності цим Кодексом і по яких не прийнято рішення про порушення кримінальної справи або про відмову у порушенні кримінальної справи, передаються органам досудового розслідування згідно з цим Кодексом для початку досудового розслідування в порядку, встановленому цим Кодексом.

Тобто законодавцем визначено, ці положення КПК поширюються виключно на ті заяви/повідомлення про злочини, по яким до набрання чинності новим КПК (в ред. 2012 року), не було прийнято остаточного процесуального рішення.

Слідчим суддею було враховано, що п.3 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в ред. 2012 року) врегулювало положення періоду, між двома процесуальними законами, один з яких втрачав юридичну силу, інший набув такого юридичного значення. Тлумачення даного пункту Закону надає можливість зрозуміти, що допоки існує нескасована у законному порядку постанова прокурора про відмову в порушенні кримінальної справи, неможливо розпочати кримінальне провадження в порядку КПК 2012 року.

Натомість, у даному випадку, за обставинами травмування ОСОБА_6 14.01.2009 року, прокурором уже було прийнято постанову від 08.02.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи, у зв`язку із відсутністю складу злочину. Та вказане рішення прокурора не скасоване та залишається чинним.

Однак, з матеріалів скарги та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР були внесені 27.03.2019 року за номером кримінального провадження №0001020, на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 13.03.2019 року, якою задоволено скаргу заявника ОСОБА_6 ( ОСОБА_9 ) на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та зобов`язано уповноважених посадових осіб Малиновського ВП ГУНП в Одеській області виконати вимоги ст.214 КПК України, а саме внести до ЄРДР відомості викладені в заяві ОСОБА_6 ( ОСОБА_9 ) від 19.01.2019 року, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (справа №521/3733/19, провадження №1-кс/521/2004/19).

Тобто фактично внесення відомостей до ЄРДР за №0001020 від 27.03.2019 року на виконання ухвали слідчого судді від 13.03.2019 року призвело до дублювання кримінального провадження щодо того самого діяння та щодо тих самих обставин, якими прокурором уже прийнято процесуальне рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, яке не скасоване.

Разом з цим, як обґрунтовано зазначив слідчий суддя в оскарженій ухвалі, у даному випадку є очевидним, що ухвала слідчого судді від 13.03.2019 року про внесення відомостей до ЄРДР за тим самим фактом отримання травми ОСОБА_6 на виробництві в умовах Південної виправної колонії (№51) УДДУпВП в Одеській області була помилковою. Про існування постанови прокурора про відмову у порушенні кримінальної справи від 08.02.2010 року за тих же обставин, уповноважені особи органу поліції або прокуратури повинні були повідомити слідчого суддю. Однак, за відсутності вказаних відомостей, слідчий суддя 13.03.2019 року був позбавлений можливості врахувати вказану обставину та прийняти правильне рішення.

Оскільки за наявності нескасованої постанови прокурора про відмову в порушенні кримінальної справи від 08.02.2010 року, все ж таки було внесено відомості про вчинення кримінального провадження до ЄРДР за №0001020 від 27.03.2019 року, за тих же обставин, які фактично не могли вноситись до скасування цієї постанови. Вказана невідповідність вимогам КПК, була усунута дізнавачем шляхом винесення постанови від 13.11.2025 року про закриття кримінального провадження на підставі п.9-1 ч.1 ст.284 КПК, з підстав існування нескасованої постанови прокурора про відмову в порушенні кримінальної справи.

Відповідно до п.9-1 ч.1 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається, якщо існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 4, 9 ч.1 ст.284 КПК, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідується з дотриманням вимог щодо підслідності.

Постанова прокурора від 08.02.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи винесена на підставі п.2 ст.6 КПК України (в ред. 1960 року), у зв`язку із відсутністю в діянні складу злочину, що за своїм змістом відповідає підставі, передбаченій п.2 ч.1 ст.284 КПК України (в чинній редакції 2012 року).

Зазначена підстава прямо передбачена в п.9-1 ч.1 ст.284 КПК як одна з підстав для застосування цієї норми.

У будь-якому випадку, продовження дізнання у даному випадку є незаконним, оскільки встановлений факт існування постанови прокурора про відмову в порушенні кримінальної справи, яка за юридичним значенням у даному випадку тотожна постанові про закриття кримінального провадження з підстав передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК (в ред. 2012 року).

Тобто, вказаними обставинами підтверджується обґрунтованість винесення дізнавачем постанови від 13.11.2025 року про закриття кримінального провадження та законність оскарженої ухвали слідчого судді.

Кримінальний процесуальний закон наділив слідчого суддю повноваженнями здійснення у порядку, передбаченому законом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні .

У свою чергу, положеннями ст.3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Інститут закриття кримінального провадження є одним з базових інститутів кримінального процесу, зокрема, за обставин, що об`єктивно виключають можливість кримінального переслідування.

До таких обставин, насамперед, належать випадки відсутності події або складу кримінального правопорушення. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато.

До таких обставин також належить існування не скасованої постанови слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 4, 9 ч.1 ст.284 КПК, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідується з дотриманням вимог щодо підслідності (п.9-1 ч.1 ст.284 КПК).

При цьому, якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК).

У даному випадку, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001020 від 27.03.2019 року закінчилося винесенням дізнавачем постанови від 13.11.2025 року про закриття кримінального провадження, на підставі п.9-1 ч.1 ст.284 КПК, з підстав існування нескасованої постанови прокурора про відмову в порушенні кримінальної справи.

Як встановлено слідчим суддею, з чим також погоджується колегія суддів, вказане процесуальне рішення дізнавачем прийнято у відповідності до вимог КПК.

Таким чином, перевіривши оскаржену ухвалу слідчого судді, апеляційним судом встановлено, що доводи апелянта про незаконність ухвали слідчого судді та постанови дізнавача, а також неповноту досудового розслідування є необґрунтованими та безпідставними.

Доводи ОСОБА_6 про те, що ухвала слідчого судді постановлена з порушеннями вимог кримінального процесуального закону, без належного дослідження обставин кримінального провадження, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки вони спростовуються змістом оскарженої ухвали.

Одночасно, апеляційний суд наголошує, що незгода ОСОБА_6 із постановою дізнавача про закриття кримінального провадження, яка прийнята на підставі п.9-1 ч.1 ст.284 КПК, тобто його фактична незгода з діючою нормою кримінального процесуального закону України, не може бути компенсована шляхом невиконання цього закону органом досудового розслідування, слідчим суддею місцевого суду та апеляційним судом, шляхом скасування без достатніх підстав постанови дізнавача, про що просить апелянт.

Окрім цього, вимога апелянта про прийняття судового рішення про продовження досудового розслідування у кримінальному провадженні та передачу його до суду для розгляду по суті, не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Доводи ОСОБА_6 про незаконність постанови прокурора від 08.02.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи, колегія суддів позбавлена можливості перевіряти, оскільки ця постанова не є предметом апеляційного розгляду, а розглядається лише законність ухвали слідчого судді від 28.11.2025 року, якою переглядалась обґрунтованість постанови дізнавача від 13.11.2025 року про закриття кримінального провадження.

Колегія суддів визнає безпідставними доводи ОСОБА_7 стосовно того, що слідчий суддя толерує здійсненню беззаконня та вчинення кримінальних правопорушень, оскільки ухвала слідчим суддею прийнята у відповідності до вимог КПК, незгода з якими є власним суб`єктивним відношенням апелянта.

З аналогічних підстав колегія суддів визнає неспроможними доводи апелянта стосовно безпідставності невизнання правоохоронними органами, прокуратурою та судовими установами факту вчинення злочину щодо нього, а саме спричинення йому тілесних ушкоджень як засудженому під час перебування в Південній виправній колонії (№51) УДДУпВП в Одеській області.

Щодо доводів апелянта про здійснення незаконного впливу на слідчого суддю при прийнятті рішення, вчинення корупційних дій щодо уповноважених осіб правоохоронних органів, прокуратури чи судів, то колегія суддів звертає увагу, що у разі існування у апелянта відомостей щодо вчинення будь-яких протиправних дій він може звернутися до відповідних органів із заявою/повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Долучені ОСОБА_6 письмові пояснення голови комісії з реорганізації державної установи «Південна виправна колонія (№51)» ОСОБА_10 від 13.11.2025 року, які стосуються справи №521//1896/24, провадження місцевого суду 2/521/994/25, за позовом ОСОБА_6 до ДУ «Південна виправна колонія (№51)» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Мінінстерства юстиції України про визнання висновків незаконними, їх скасування та призначення нового розслідування; витяг із Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»; лист-відповідь Міністерства юстиції України на звернення ОСОБА_6 , також не спростовують законності оскарженої ухвали слідчого судді.

Таким чином, за відсутності доведення апелянтом та не встановлення судом апеляційної інстанції порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді та постанови дізнавача про закриття кримінального провадження, а також таких порушень, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу слідчого судді, як законну, обґрунтовану та вмотивовану, слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 28.11.2025 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову дізнавача СД ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 13.11.2025 року про закриття кримінального провадження №0001020 від 27.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.271 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4