ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 000249 від 15 вересня 2024 року, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 липня 2025 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, уродженця с. Дунаївці Дунаєвецького району Хмельницької області, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, який проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 липня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, уродженця с. Дунаївці Дунаєвецького району Хмельницької області, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, який проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та за його вчинення призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено долю речових доказів.

ЄУНСС: 718/718/25 Суддя-доповідач у 1-ій інстанції: ОСОБА_10

НП: 11-кп/822/314/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Як було встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, обвинувачений ОСОБА_6 14.09.2024 близько 21 год 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на танцювальному майданчику в приміщенні ресторану «Золотий Колос», що розташований за адресою: вул. Шевченка, 129, с. Мамаївці, Чернівецького району Чернівецької області, на ґрунті раптово виниклого конфлікту, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, діючи протиправно, усвідомлюючи небезпечність своїх дій та бажаючи їх наслідків, з силою умисно наніс один удар ногою в область голови потерпілому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому суглобового відростку нижньої щелепи справа з уламковим фрагментом 12х12х8мм, який зміщений медіально на 7 мм, які, згідно висновку експерта Чернівецького обласного бюро судово-медичної експертизи № 012 Д мд від 25.02.2025 року, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, як таке, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне заподіяння середнього ступеня тяжкості ушкодження потерпілому, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що він не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , доведеності його вини у скоєнні кримінального правопорушення, просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначення покарання із застосуванням статтей 75, 76 КК України. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі.

Стверджує, що з моменту вчинення злочину і до надходження кримінального провадження до суду обвинувачений не приходив до потерпілого, не просив вибачення у потерпілого та навіть не намагався цього зробити, що повністю спростовує його формальне визнання вини в судовому засіданні.

Зазначає, що він критично оцінює доводи суду, що іншими обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, оскільки відшкодування збитків або усунення шкоди повинно бути добровільним. Добровільність відсутня у випадках, коли відшкодування збитків або усунення шкоди пов`язане із ініціативною поведінкою потерпілої особи (її вимогою).

Вказує, що обвинуваченим йому не було відшкодована шкода в сумі 120 000 (сто двадцяти тисяч) грн, яка була узгоджена між ними.

Вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання безпідставно застосовано вимоги ст. 75 КК України, призначено надто м`яке покарання, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром та видом є явно несправедливим та таким, що призначене із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Потерпілий ОСОБА_9 , який будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, до апеляційного суду не з`явився, при цьому, не повідомив суд про поважність причини його неявки, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає подальшому судовому розгляду.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку представника потерпілого ОСОБА_9 , - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, у ній зазначених, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти поданої апеляційної скарги, вважавши вирок районного суду законним та обґрунтованим, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому ОСОБА_6 і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України в апеляційній скарзі потерпілого не заперечуються, таким чином колегія суддів не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження.

Крім цього, як було встановлено колегією суддів з матеріалів даного кримінального провадження, за згодою учасників процесу, у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, районним судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, також судом роз`яснено учасникам судового провадження, в тому числі і обвинуваченому, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції, з`ясовано, що учасникам процесу зрозумілий зміст ст. 349 КПК України та правові наслідки її застосування.

Потерпілою стороною оскаржується правильність призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання з випробуванням.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Зі змісту статтей 50, 65 КК України вбачається, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є результат об`єктивної можливості досягнення мети покарання без його реального виконання. Наявність цієї підстави підтверджується сукупністю обставин кримінального провадження, що передусім характеризують вчинений злочин і особу винного.

В той самий час, в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивовано у вироку.

Як слідує із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який є особою молодого віку, раніше не судимий, неодружений, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно характеристики ЧОО Федерація боксу України виключно позитивно характеризується, добровільно донатить на ЗСУ.

Обставинами, які у відповідності до вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, районним судом встановлено: щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілому в сумі 13000 гривень.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , згідно вимог ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Одночасно, при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, відповідно до вимог зазначеної статті, крім зазначених вище обставин, врахував також те, що обвинувачений має постійне місце проживання, його молодий вік, те, що він не судимий.

З урахуванням наведених обставин, а саме даних про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд дійшов правильного висновку про призначення останньому покарання в межах санкції інкримінованої статті, а також можливості звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Разом з цим, судовою колегією встановлено та матеріалами даного кримінального провадження доведено, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, визнав факт вчиненого ним кримінального правопорушення, дійсно, відверто, а не уявно визнав свою провину, виявив щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги потерпілого про те, що судом належним чином не враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, то вони, на переконання колегії суддів є безпідставними та такими, які спростовуються вищенаведеним.

Також апеляційний суд бере до уваги, що обвинувачений погодився на спрощений порядок розгляду справи, повністю визнав свою вину та надав свої пояснення в яких вказав, як саме він вчинив вищевказаний злочин, та відсутність нахилу у обвинуваченого на вчинення кримінальних правопорушень, враховуючи вищевказані обставини.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням передбачає покладення на особу, звільнену від відбування такого покарання, певних обов`язків, виконання яких свідчить про виправлення засудженого. У протилежному випадку, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 78 КК України, направляє засудженого для відбування призначеного покарання. Тобто звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання є його шансом на виправлення без поміщення до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Поміж тим, покладення на останнього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, є тим засобом, що дозволить перевірити ОСОБА_6 на його здатність виправитись без ізоляції від суспільства.

За таких обставин, оскільки в апеляційній скарзі потерпілого не наведено об`єктивних доводів чому призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим та чому його виправлення і перевиховання неможливе без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, то покликання в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом кримінального закону, що потягло невиправдану м`якість призначеного обвинуваченому покарання, на думку апеляційного суду, є необґрунтованим.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Таким чином, рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України є обґрунтованим та вмотивованим.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для скасування оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та ухвалення в цій частині нового вироку, як про те зазначає в апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 28 липня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3