Провадження 1-кп/932/554/24
Справа 226/1502/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року Шевченківський районний суд м. Дніпра

у складі:

Головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000655, відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями в моє провадження було передано кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України.

В ході здійснення судового провадження між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 була заключена угода про визнання винуватості, відповідно до умов якої обвинувачений зобов`язався під час судового розгляду беззастережно визнати обвинувачення в обсязі обвинувального акту; надати свідчення щодо відомих обвинувачуваному ОСОБА_6 відомостей про злочинну діяльність ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ; співпрацювати із Донецькою обласною прокуратурою та СУ ГУНП в Донецькій області в розкритті та розслідуванні інших злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, вчинених на території м. Мирнограда.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року клопотання прокурора про розгляд угоди про визнання винуватості, заключеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 було задоволено та кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307 КК України було виділено в окреме провадження для розгляду угоди.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.11.2024 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307 КК України було передано до мого провадження і в подальшому розглянуто по суті.

Вироком суду від 22 листопада 2024 року було затверджено укладену 18 жовтня 2024 року угоду про визнання винуватості між прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 за участі захисника адвоката ОСОБА_8 .

ОСОБА_6 було визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України та йому призначено покарання, узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості від 18 жовтня 2024 року, у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Також, в ході здійснення судового провадження за вищезазначеним кримінальним провадженням між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 року була заключена угода про визнання винуватості, відповідно до умов якої обвинувачений зобов`язався під час судового розгляду беззастережно визнати обвинувачення в обсязі обвинувального акту; надати свідчення щодо відомих обвинувачуваному відомостей про злочинну діяльність ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ; співпрацювати із Донецькою обласною прокуратурою та СУ ГУНП в Донецькій області в розкритті та розслідуванні інших злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, вчинених на території м. Мирнограда. Ухвалою Димитрівського міського суду Донецької області від 14 серпня 2024 року клопотання прокурора про розгляд угоди про визнання винуватості, заключеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 було задоволено та кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307 КК України було виділено в окреме провадження для розгляду угоди.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.09.2024 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307 КК України було передано до мого провадження і в подальшому розглянуто по суті.

Вироком суду від 21 листопада 2024 року було затверджено укладену 31 липня 2024 року угоду про визнання винуватості між прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 за участі захисника адвоката ОСОБА_9 .

ОСОБА_7 було визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України та йому призначено покарання, узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості від 31 липня 2024 року, з застосуванням ст.69 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком на три роки.

При цьому при розгляді зазначених кримінальних проваджень для вирішення питання наявності підстав визнання винуватості осіб, судом досліджувалися надані прокурором матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000655.

Таким чином, суд під моїм головуванням вже висловив свою позицію щодо винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні ними злочинів пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин у складі групи, спільно та узгоджено зі ОСОБА_5 протягом 2024 року, при цьому предметом дослідження в судовому засіданні по кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_5 мають бути докази, які в тому числі вже були предметом дослідження в вищенаведених розглянутих кримінальних провадженнях, а також зобов`язання, взяті на себе ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під час укладання угод про визнання винуватості з прокурором, невиконання яких може призвести до скасування вищезазначених вироків.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України, суддя не може приймати участь в розгляді кримінального провадження за наявності обставин, які викликають сумніви у його неупередженості.

Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

У відповідності до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Як вбачається з практики Європейського Суду про захист прав людини найважливішим питанням здійснення правосуддя незалежним, неупередженим та безстороннім судом є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість в демократичному суспільстві. В ряді рішень ЄСПЛ на підставі тлумачення вищезазначеної статті Конвенції сформульовані загальні критерії безстороннього суду: суд повинен бути суб`єктивно та об`єктивно неупередженим жоден з членів суду не може відкрито проявляти упередженість та особисту небезсторонність, при цьому особиста неупередженість є, доки не буде доведено інше і суд повинен бути об`єктивно безстороннім, т.б. необхідні достатні гарантії, які виключають будь-які сумніви з цього приводу. При цьому вирішується питання, чи дозволяють певні факти, які можливо перевірити, незалежно від поведінки судді, поставити під сумнів його неупередженість і чи можуть ці побоювання сторони вважатися об`єктивно обґрунтованими. Обов`язкового встановлення доказів, які б свідчили про реальний прояв суддею заінтересованості в остаточному рішенні по справі або про його намір не об`єктивно його вирішити не потрібно, достатньо вже того, що є підстави допускати можливим прояв його неупередженості, навіть коли суб`єктом це не усвідомлюється. При цьому не вимагається обов`язкового встановлення яких-небудь доказів, які б свідчили про реальний прояв суддею зацікавленості в результатах справи або про наміри необ`єктивного розгляду, достатньо вже того, що є підстави вважати можливим прояв його необ`єктивності, якщо й сам суб`єкт цього не усвідомлює. Будь-який суддя, у відношенні неупередженості якого є легітимні підстави для сумніву, повинен вийти зі складу суду, який розглядає справу. Одним з елементів об`єктивної обґрунтованості наявності побоювань осіб є «рівність зброї», так названий «справедливий баланс» між сторонами, який полягає в тому, що кожній стороні повинна бути надана розумна можливість подавати свою правову позицію, включаю свої докази, таким чином, щоб вона не була поставлена в суттєво менш вигідне положення, чим інша сторона.

Під час вирішення Європейським судом з прав людини справи «Білуха проти України» було підкреслено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення «Фей проти Австрії» від 24.02.1993 р., «Ветштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

З огляду на вищевказане «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться». Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення «Кастілло проти Іспанії»).

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що у стороннього спостерігача та учасників процесу може скластися враження про упередженість суду під час розгляду даної справи і тому з метою запобігання виникнення сумнівів учасників процесу або у сторонніх спостерігачів щодо справедливості та законності прийнятого судом рішення, приходжу до висновку про не можливість приймати участь в розгляді кримінальної справи щодо ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст.ст.75-79 КПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

У п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або у тому випадку коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

На підставі вищевикладеного, з метою виключення будь-яких сумнівів з приводу неупередженості, об`єктивності та безсторонності суду, при розгляді справи щодо ОСОБА_5 , вважаю необхідним заявити самовідвід.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 7, 9, 75, 80, 81 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заявити самовідвід від участі в розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Шевченківського районного суду ОСОБА_1

м.Дніпра