Справа № 307/3211/25
Провадження №1-кп/307/239/25
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання

17 листопада 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

та його захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, № 0000425 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження № 0000425 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 14 листопада 2025 року через канцелярію суду подав клопотання про скасування або зміну запобіжного заходу, застосованого ухвалою слідчого судді відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , у вигляді особистого зобов`язання чи зменшення розміру застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб чи інший помірний розмір застави.

В обґрунтування клопотання посилався на те, що ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.07.2025 у справі №307/2643/25 задоволено клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 40 днів до 30 серпня 2025 року, із визначенням розміру застави у розмірі 408 780 гривень та покладено ряд обов`язків у разі внесення застави.

23.07.2025, в інтересах обвинуваченого внесено заставу на визначений судом рахунок, відтак обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками, строк дії яких встановлено протягом 60 днів з моменту внесення застави.

Сторона обвинувачення вважає, що необхідність обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо

обвинувачений буде залишатися на волі.

При цьому, сторона захисту бажає звернути увагу суду на наступні обставини, які свідчать про безпідставність вимог сторони обвинувачення щодо обрання стосовно обвинуваченого виняткового запобіжного заходу тримання під вартою та незаконність і необґрунтованість ухвали слідчого судді.

Так, відповідно до документів, наданих органом досудового розслідування разом з клопотанням, ОСОБА_4 07.07.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Разом з цим, на підтвердження обґрунтованості підозри надані матеріали не містять жодних доказів, які об`єктивно підтверджують причетність ОСОБА_4 до вчинення будь-якого злочину.

Так, вказані матеріали, додані до клопотання про застосування запобіжного заходу містять протоколи допитів свідка, протокол проведення слідчого експерименту, протоколи проведення впізнання особи та предметів за фотознімками, матеріали виконання доручення працівниками оперативно-розшуковому відділу НОМЕР_1 окремого прикордонного загону.

При цьому, жодний із зазначених документів взагалі не містить відомостей які б підтверджували обґрунтованість повідомлення про підозру ОСОБА_4 до будь- якого кримінального правопорушення.

Усі матеріали, надані органом досудового розслідування, ґрунтуються виключно на припущеннях та показаннях одного свідка ОСОБА_6 , оскільки, ОСОБА_4 не було затримано на місці вчинення правопорушення, у нього не було вилучено жодних предметів, які б свідчили про його причетність до незаконної діяльності.

Ключовий свідок ОСОБА_6 у своїх показах чітко вказує, що він спілкувався та отримував вказівки від невідомої йому особи, в той час як гроші він лише передав водію автомобіля «Tesla». Більше того, у самому тексті повідомлення про підозру слідчий вказує, що ОСОБА_6 діяв за вказівкою невстановленої органом досудового розслідування особи.

Таким чином, усі доводи слідства щодо причетності ОСОБА_4 зводяться лише до того, що він, можливо, був водієм, який виконав замовлення яке зумовлене його професійною діяльністю надання послуг таксі.

Версія про виконання ОСОБА_4 своїх професійних обов`язків водія повністю узгоджується з його офіційною трудовою діяльністю.

Однак, слідчий у повідомленні про підозру, а згодом і в клопотанні про застосування запобіжного заходу, свідомо чи через недбалість вказав, що ОСОБА_4 не працює. Ця інформація є абсолютно неправдивою та спростовується офіційними даними.

Так, згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру, ОСОБА_4 з 24.10.2005 року і по теперішній час зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Його основний вид діяльності КВЕД 49.32 «Надання послуг таксі». Він веде активну господарську діяльність у м. Тячів та Закарпатській області, що підтверджується, зокрема, роботою веб-сайту його служби таксі «ETaxi».

Одночасно, відповідно до змісту доданих до клопотання протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, вказана слідча дія проведена з грубими порушеннями кримінального процесуального законодавства. Натомість, до матеріалів, наданих суду, не додано ані протоколу попереднього допиту свідка ОСОБА_6 , ані будь-якого іншого документа, де були б детально зафіксовані конкретні зовнішні прикмети особи (водія «Тесли»), за якими свідок начебто мав його впізнати.

Відсутність такого попереднього опису унеможливлює для суду встановити, чи свідок справді надав ці описи до того, як йому пред`явили ОСОБА_4 (або його фотознімок), і чи не є його впізнання результатом того, що слідчий фактично вказав

йому на потрібну особу, що прямо заборонено ч. 1 ст. 228 КПК.

Вказане порушення є фундаментальним, воно не може бути усунуте, оскільки кримінальний процесуальний закон виключає повторне проведення пред`явлення особи для впізнання з тим самим свідком.

Відтак, відомості, отримані під час проведення пред`явлення фотознімків для впізнання свідку ОСОБА_6 є неналежними доказами в розумінні ст. 85 КПК України, та відповідно до положень ч. 2 ст. 86 КПК України не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Таким чином, сторона захисту наполягає на тому, що підозра, оголошена ОСОБА_4 є необґрунтованою, однак свою невинуватість останній має бажання та можливість доводити у встановленому законом порядку у суді, а не тікаючи від органу слідства та суду, уникаючи повноцінного розслідування.

Висновок про причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення було прийнято слідчим суддею на підставі голослівних пояснень прокурора про характер дій обвинуваченого та розміри і джерела неправомірно отриманих грошових коштів за вчинення таких дій. До матеріалів клопотання не було надано жодного підтвердження факту отримання сум грошових коштів у будь-якому розмірі.

Отже, приймаючи рішення, слідчий суддя діяв упереджено, свої висновки обґрунтував матеріалами, які не містять відомостей, зазначених в ухвалі про застосування запобіжного заходу, чим порушив вимоги кримінального процесуального закону щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового

рішення.

Тобто, одних припущень слідчого та прокурора щодо наявності певних ризиків недостатньо для винесення слідчим суддею, судом рішення про обрання запобіжного заходу, кожен конкретний ризик має бути доведений та обґрунтований доказами його існування, з наданням копій матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання та посиланням на відповідні докази.

У поданому до суду клопотанні про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого, стороною обвинувачення жодного ризику належним чином обґрунтовано не було.

Також сторона захисту вважає, що зазначеним клопотанням доведено наявність обставин, які не були предметом розгляду при застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які мають суттєве значення для вирішення такого питання чи які свідчать про відсутність ризиків, зазначених в ухвалі про застосування запобіжного заходу.

Твердження сторони обвинувачення про те, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, оскільки він займався організацією незаконного переправлення та нібито може незаконно перетнути кордон, є виключно голослівним припущенням. Воно не ґрунтується на жодному об`єктивному доказі, а є лише власною думкою слідчого.

Більш того, слідчий суддя не врахував, а сторона захисту наразі надає докази того, що ОСОБА_4 має надзвичайно міцні соціальні та майнові зв`язки, які унеможливлюють його втечу, а саме: ОСОБА_4 є власником нерухомого майна за місцем свого проживання та має міцні сімейні зв`язки. Згідно з аналітичним досьє, він проживає за єдиною адресою реєстрації у АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 , двома дочками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сестрою ОСОБА_4 , його матір проживає у сусідньому будинку.

Крім цього, наявні нові обставини, які не були відомі слідчому судді. Рідна сестра обвинуваченого, ОСОБА_4 , яка проживає разом з ним, 29.09.2025 отримала тяжку травму «Перелом проксимального епіфізу 5-ї плюснової кістки зі зміщенням» через що потребує лікування та стороннього догляду, який забезпечує саме обвинувачений.

Твердження прокурора про «спеціальні знання» та наміри перетнути кордон повністю спростовуються даними аналітичного досьє. Незважаючи на наявність діючих паспортів для виїзду за кордон, ОСОБА_4 не перетинав державний кордон України з 20 січня 2022 року і по теперішній час перебуває на території України.

Також звертає увагу, що 23.07.2025 за обвинуваченого було внесено заставу.

З того моменту минуло майже чотири місяці. За весь цей тривалий період ОСОБА_4 не вчинив жодної спроби переховуватися, не порушив покладених на нього обов`язків та з`являвся на всі виклики. Його бездоганна процесуальна поведінка є доказом того, що цей ризик є виключно суб`єктивною думкою та не існує в реальності.

Отже, ризик переховування, який ґрунтувався на неправдивих даних слідчого про безробіття та припущеннях, наразі повністю спростований сукупністю доказів про міцні майнові, сімейні (включаючи утримання неповнолітнього сина та догляд за хворою сестрою) та соціальні зв`язки, а також фактичною поведінкою обвинуваченого за останні 4 місяці.

Твердження слідчого про те, що обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних є таким, що не ґрунтується на жодних фактичних даних.

Відсутність будь-яких скарг чи доказів спроб впливу протягом чотирьох місяців перебування обвинуваченого на волі, помножена на відсутність будь-якого зв`язку між ним та свідком, доводить, що даний ризик є умоглядним та не існує в реальності. Щодо ризику вчиняти інші кримінальні правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином сторона обвинувачення, обґрунтовуючи даний ризик, послалася на всі формально передбачені кримінальним процесуальним законодавством ризики від впливу на обвинуваченого розуміння тяжкості можливого покарання та бажання вплинути на свідків, до можливого раптового виникнення бажання вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, навіть гіпотетична наявність жодного з даних ризиків обвинуваченням жодним чином не підтверджена.

Одночасно, з огляду на тривалість досудового розслідування, слідчим вилучені та отримані всі необхідні документальні докази на підтвердження фактів, які встановлюються у кримінальному провадженні, відповідні документи знаходяться у розпорядженні органу досудового розслідування, та відсутня жодна можливість спотворити або знищити докази у кримінальному провадженні.

У свою чергу, сторона обвинувачення знову не надає жодних доказів на підтвердження власних припущень.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 з моменту внесення застави 23.07.2025 своєю бездоганною процесуальною поведінкою протягом майже чотирьох місяців довів, що усі раніше заявлені прокурором ризики на сьогоднішній день повністю відсутні та не доведені. Зважаючи на його реальний майновий стан, та наявність на утриманні родини, зокрема неповнолітнього сина та хворої сестри, яка потребує постійного догляду, сторона захисту вважає, що подальше застосування запобіжного заходу у вигляді застави є необґрунтованим та надмірним.

Сторона захисту просить суд скасувати обраний запобіжний захід у вигляді застави та повернути заставодавцю внесені кошти.

У випадку, якщо суд дійде висновку про неможливість повного скасування запобіжного заходу, сторона захисту просить змінити його, зменшивши розмір застави до мінімального розміру 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560 гривень, що достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та водночас не буде завідомо непомірним для нього.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обставини вказаного клопотання та заперечень щодо задоволення вказаного клопотання, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення його дієвості, є запобіжний захід.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

Статтею 194 КПК України визначено, що запобіжний захід може бути застосований до особи виключно у випадку, якщо буде доведено обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, зокрема, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, тобто у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчинені щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів.

На підставі ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 липня 2025 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк сорок днів, тобто з 22 липня 2025 року по 30 серпня 2025 року включно; визначено заставу у розмірі 135 (сто тридцяти п`яти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 408 780,00 грн., та у разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; носити електроннйи засіб контролю. Вказані обов`язки у разі внесення застави покладено на ОСОБА_4 протягом 60 днів.

ОСОБА_4 23 липня 2025 року звільнений з УВП № 9, у зв`язку із внесенням застави.

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Таким чином, на момент розгляду клопотання сторони захисту щодо обвинуваченого ОСОБА_4 продовжує діяти запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно вимог ст. 182 КПК України та параграфу 1 глави 18 КПК України не передбачено строку дії застави як запобіжного заходу.

З моменту внесення застави на підозрюваного покладаються обов`язки визначені ухвалою слідчого судді строком на два місяці та не продовження цих обов`язків не тягне за собою припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави.

Запобіжних захід у вигляді застави у відношенні обвинуваченого діє по теперішній час, однак строк обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України та які були покладені на обвинуваченого ухвалою суду, закінчилися.

Закінчення строку дії покладених на підозрюваного слідчим суддею обов`язків не припиняє дію основного запобіжного заходу (яким в даному випадку є застава) і не являється підставою або умовою повернення визначеної в ухвалі про застосування запобіжного заходу і внесеної застави.

Скасування запобіжного заходу передбачено положеннями ст. 201-1 КПК України та право звернутися до суду про скасування запобіжного заходу, наділений лише прокурор.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

При цьому, після внесення грошових коштів як застави за підозрювану особу, строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді застави, відповідно до ст. 203 КПК України діє до моменту прийняття остаточного рішення, а саме ухвалення вироку чи закриття кримінального провадження, оскільки відповідно до ст. 182 КПК України цей запобіжний захід не має граничного строку дії, вимоги клопотання про повернення застави є такими, які суперечать меті застосування запобіжного заходу, а на даний час меті застави, а тому, за наведених обставин, враховуючи, що дія запобіжного заходу у вигляді застави не припинилась, діє як захід забезпечення запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду та виконання процесуальних обов`язків, належної процесуальної поведінки підозрюваного, твердження захисника, що запобіжний захід - застава втратив свою юридичну суть, у зв`язку із тим, що кримінальне провадження підлягає зупиненню, оскільки обвинувачений мобілізований і тому заставу слід повернути, суперечить положенням кримінального процесуального Закону.

Таким чином, зазначені законодавчі положення пов`язують можливість повернення застави виключно з припиненням дії цього запобіжного заходу.

В обґрунтування необхідності зміни запобіжного заходу шляхом зменшення розміру застави, застосованої до ОСОБА_4 , захисник посилається на обставини належної поведінки обвинуваченого протягом усього часу досудового розслідування та з часу звільнення обвинуваченого з УВП, відсутністю ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу, та те, що на утриманні ОСОБА_4 перебуває неповнолітній син та сестра, у якої незадовільний стан здоров"я, він має міцні соціальні зв`язки, а тому в сукупності цих обставин, на думку захисника ОСОБА_5 , достатньо для зменшення розміру застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Однак, зважаючи на конкретні обставин злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 та те, що у разі доведення його вини і визнання винним у його вчиненні, обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 07 до 09 років з конфіскацією майна, а також існування на даний час ризиків, які стали підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу, оскільки судовий розгляд не розпочато, жодні докази не досліджено, свідки не допитані і наведені ризики та обставини є реальними і триваючими, об`єктивно існують, а тому клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування або зміну запобіжного заходу шляхом зменшення розміру застави не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.

Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Таким чином, зазначені законодавчі положення пов`язують можливість повернення застави виключно з припиненням дії цього запобіжного заходу.

Суд наголошує, що у випадку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави, відповідно до положень ст. 182 КПК України, внесення застави заставодавцем є його правом, як у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді застави як основного запобіжного заходу, так і у випадку, коли заставу визначено в якості альтернативного запобіжного заходу до тримання під вартою.

Таким чином, внесення заставодавцем грошових коштів в якості застави за підозрюваного/обвинуваченого є актом доброї волі такої особи.

Особа не може бути визнана заставодавцем всупереч її бажанню.

При цьому, відповідний статус заставодавця не вичерпується самим лише фактом внесення визначеної грошової суми, оскільки погоджуючись внести заставу, особа автоматично погоджується мати відповідні обов`язки заставодавця протягом дії цього запобіжного заходу. Водночас така особа несе і ризик втрати внесених нею коштів у випадку невиконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

З огляду на зазначене, у заставодавця відсутні підстави очікувати, що грошові кошти, внесені ним у якості застави за обвинуваченого, будуть йому обов`язково повернуті у найкоротший термін за його бажанням до припинення дії цього запобіжного заходу.

В той же час, суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання, оскільки, як вже було наголошено, судовий розгляд не розпочато, триває підготовче судове засідання, а тому у клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу теж слід відмовити.

Щодо посилання захисника ОСОБА_5 , що слідчим суддею під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не було враховано ряд обставин, то таке не заслуговує на увагу, оскільки судом під час судового розгляду не надається оцінка ухвали слідчого судді.

Крім цього, у випадку незгоди із рішенням слідчого судді сторона захисту мала можливість оскаржити таку ухвалу у порядку визначену КПК України, однак підозрюваний ОСОБА_4 такою можливістю не скористався, а оцінку доказам суд надасть в нарадчій кімнаті за наслідками розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 371, 372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання або шляхом зменшення розміру застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Копію ухвали після її оголошення вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде складений та оголошений 21 листопада 2025 року о 10 год.

Суддя ОСОБА_1