Справа № 191/3946/25
Провадження № 1-кп/191/405/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

за участю потерпілого: ОСОБА_4 , обвинуваченого: ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000708 від 09.06.2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гомель, Білорусь, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України, не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В :

08 червня 2025 року приблизно о 17-00 год., ОСОБА_5 перебував за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 з дозволу останнього. Достовірно знаючи, що біля вказаного домоволодіння перебуває автомобіль Geely Emegrand EC 7 (за технічним паспортом Geely FE-1) державний номерний знак НОМЕР_1 , 2011 року випуску, чорного кольору, який на праві власності належить ОСОБА_4 у ОСОБА_5 раптово виник прямий злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вищезазначеним транспортним засобом.

08 червня 2025 року, приблизно о 17-00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій прямий злочин ний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки бажаючи їх настання, достовірно знаючи про відсутність у нього прав на вказаний транспортний засіб, взяв ключі від автомобіля, які знаходились на відкритому місці у приміщенні вищезазначеного будинку, та вийшов з території домоволодіння.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_5 за допомогою ключів відчинив двері колісного транспортного засобу автомобіля марки та потрапив до середини салону автомобіля. Перебуваючи за кермом транспортного засобу ОСОБА_5 за допомогою ключів увімкнув замок запалення, чим привів двигун в дію й здійснив рух, залишивши місце вчинення кримінального правопорушення, таким чином незаконного заволодів вказаним транспортним засобом в супереч волі власника.

В результаті злочинних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_4 спричинена матеріальна шкода на суму 6 690, 03 грн.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України визнав у повному обсязі, надав показання які повністю підтверджують обставини викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що 08.06.2025 року перебував вдома у свого знайомого ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , та вирішив поїхати додому в м. Марганець, з цією метою він взяв ключі від автомобіля ОСОБА_4 , які перебувавали у вільному доступі в коридорі будинку, вийшов за двір, де був припаркований автомобіль Geely темного кольору, сів в автомобіль та поїхав до себе за місцем проживання, по приїзду запаркував автомобіль на своєму подвір`ї, де у подальшому автомобіль і був виявлений працівниками поліції. У скоєному щиро розкаюється, зобов`язується відшкодувати потерпілому шкоду.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засідання пояснив, що у нього вдома за адресою: АДРЕСА_2 в ніч з 07 на 08 червня 2025 року в гостях перебував ОСОБА_5 08.06.2025 року між ним та ОСОБА_5 виник конфлікт, в результаті якого останній вдарив його (матеріали щодо спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень виділені в окреме провадження). У подальшому коли він прийшов до тями, помітив, що його автомобіль зник, ОСОБА_5 також не було в його будинку, після чого він одразу викликав працівників поліції. Не наполягає на позбавлення волі ОСОБА_5 , вважає, що останній має повністю відшкодувати завдану йому шкоду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що учасники не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та потерпілий, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

При призначенні покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується посередньо (арк.мат.кр.пр. 107 т.2 ), раніше, в силу ст. 89 КК України, не судимий (арк.мат. кр. пр. 110-111 т.2), на обліку лікарів: нарколога та психіатра не перебуває (арк.мат.кр.пр. 108,109, т.2), звільнений з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку (постанови військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку арк.мат.кр.пр.105)

Пом`якшуючі покарання обставини, відповідно до ст. 66 КК України щире каяття.

Обтяжуючі покарання обставини, згідно ст. 67 КК України не встановлені.

Беручи до уваги викладене, суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості, суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_5 діяння, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, особу винуватого, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, є громадянином України, має постійне місце проживання, при цьому за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, у добровільному порядку шкоду, завдану потерпілому в результаті його протитиправних дій, не відшкодував, на обліку лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, наявність обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставини, що обтяжує покарання.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує положення ст.ст. 50, 65 КК України, нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а саме у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті Кримінального Кодексу України.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої ВС зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який співпрацював з правоохоронними органами та сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, за місцем мешкання характеризується задовільно, раніше, в силу ст. 89 КК України не судимий, на підставі Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 року, був призваний на військову службу під час мобілізації в Збройні Сили України, при цьому, був звільнений з військової служби за станом здоров`я, усвідомив протиправність своїх дій та щиро розкаявся у вчиненому, має намір у найкоротший термін відшкодувати заподіяну потерпілому шкоду, завдану вчиненим ним кримінальним правопорушенням, суд знаходить можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання і на підставі ст.75 КК України суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_5 саме такого виду покарання.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

В даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_4 заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому потерпілий просить стягнути з обвинуваченого в рахунок відшкодування майнової шкоди 6690,03 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 55 000 грн.

Заслухавши пояснення учасників щодо цивільного позову, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 Кримінального процесуального кодексу України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст.128 Кримінального процесуального кодексу України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст.129 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.22 Цивільного кодексу України, збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 3 ст.22 Цивільного кодексу України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Як встановив суд і описано вище, внаслідок кримінального правопорушення діями обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_4 завдано майнову шкоду в сумі 6690,03 грн., яка на стадії досудового розслідування та судового розгляду обвинуваченим потерпілому не відшкодована, отже заявлені вимоги потерпілим про відшкодування майнової шкоду підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, заявленою потерпілим ОСОБА_4 в розмірі 55 000грн., то суд виходить з наступного.

За змістом статті 23 ЦК моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Слід звернути увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, потерпілий зазначив, що в даному випадку моральна шкода полягає у розладі його душевного здоров`я, переживань, отриманих внаслідок порушення його права власності, моральних страждань, які спричинені протиправною поведінкою обвинуваченого. Внаслідок дій обвинуваченого, ним понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань.

Надаючи оцінку вимогам про відшкодування моральної шкоди суд враховує, що злочин завжди породжує негативні емоції у потерпілих і можуть свідчить про заподіяння їм моральної шкоди, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я.

Разом з тим, рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення, а і змістом моральних страждань потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

В той же час всупереч положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України потерпілою не надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили що внаслідок вчинення злочину вона зазнала негативних наслідків для самопочуття і здоров`я.

За таких обставин, враховуючи доводи потерпілого щодо змісту моральної шкоди та обсяг доказів на її підтвердження, розмір матеріальних збитків, поведінку обвинуваченого, який в ході судового розгляду неодноразово звертався до потерпілого з вибаченнями та щирим усвідомленням своєї провини, та суд доходить висновку про визначення грошової компенсації за завдану потерпілому моральну шкоду на рівні 5000 грн.

Під час досудового розслідування були проведені :

- судова трасологічна експертиза № СЕ-19/104-25/23486-Д від 11.06.2025 року ( т.2 арк. мат. кр.пр. 39-46);

- судова трасологічна експертиза № СЕ-19/104-25/23481-Д від 11.06.2025 року (т.2 арк. мат. кр.пр. 53-62);

- судова транспортно-товарознавча експертиза № СЕ-19/104-25/23752-АВ від 12.06.2025 року (арк.мат.кр.пр. 67-72 т.2);

- судова транспортно-товарознавча експертиза № СЕ-19/104-25/27705-АВ від 22.07.2025 року (арк.мат.кр.пр. 88-100 т.2).

Судові витрати на залучення експерта по даному кримінальному провадженню підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до положень ч.2 ст.124 КПК України, на користь держави.

Питання щодо речових доказів у справі вирішено судом відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до положень ч.ч.3,5, п.7) ч.9 ст.100 КПК України - документи, які надані суду з матеріалами кримінального провадження зберігаються в суді.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не скоїть нового злочину, зобов`язавши його відповідно до п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_5 не обиралась.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди 6690 (шість тисяч шістсот дев`яносто) гривень 03 коп.; в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Речові докази : автомобіль марки Geely Emegrand EC 7, номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_4 , залишити у ОСОБА_4 (арк.мат.кр.пр. 33-34 т.2); 7 слідів папілярних візерунків; опечатані паперові конверти загальною кількістю 4 шт., надіслані із висновками експертів; паперовий конверт із SD-картою, які перебувають в матеріалах кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження(арк.мат.кр.пр. 33-34, 63, 80,81 т.2).

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в дохід держави код бюджетної класифікації: 24060300 витрати за проведення експертиз: № СЕ-19/104-25/23486-Д від 11.06.2025 року в сумі 1782,80 грн.; № СЕ-19/104-25/23481-Д від 11.06.2025 року в сумі 1782,80 грн.; № СЕ-19/104-25/23752-АВ від 12.06.2025 року в сумі 1782,80 грн.; № СЕ-19/104-25/27705-АВ від 22.07.2025 року в сумі 5348,40грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, потерпілому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1