У Х В А Л А

іменем України

Справа № 126/2071/25

Провадження № 1-кс/126/7/2026

02 січня 2026 року м. Бершадь

Слідчий суддя Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника підозрюваного, адвоката ОСОБА_6

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бершадь клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Джулинка Бершадського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 громадянина України, раніше не судимого, по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000287 від 09.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

Слідчий ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 ..

Клопотання мотивує тим, що 08.09.2025 до ЧЧ ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення працівників Бершадської екстреної медичної допомоги, про те, що близько 23 години 40 хвилин водій автомобіля «Мітсубіші» Л 200» номерний знак « НОМЕР_1 » рухаючись у с. Джулинка Гайсинського району Вінницької області по вул. Центральній допустив наїзд на скутер «FADA» під керуванням ОСОБА_8 , жителя с. Джулинка, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Водій автомобіля з місця події зник.

Відомості про кримінальне правопорушення, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000287 від 09 вересня 2025 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

08.09.2025 після скоєння ДТП, яке мало місце в АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_2 , залишив місце події та у подальшому, учасник ДТП, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер в реанімаційному відділенні КНП «Бершадської ОЛІЛ БМР». Відомості про кримінальне правопорушення, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000322 від 11.11.2025 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.

26.12.2025 постановою начальника Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 матеріали досудового розслідування, внесені до ЄРДР за № 0000287 від 09.09.2025 та матеріали досудового розслідування, внесені до ЄРДР за № 0000322 від 11.11.2025 об`єднані в одне провадження, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0000287.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.05.2025 наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 141 старшого сержанта ОСОБА_5 призначено командиром 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, постановлено на усі види забезпечення.

Старший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, згідно до ст. ст. 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно й чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки й додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Статтями 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, окрім іншого, що військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України старший сержант ОСОБА_5 , командир 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , учинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, 08.09.2025 близько 23 години 40 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi L200», на іноземній реєстрації з номерним знаком НОМЕР_3 , рухався по асфальтованому дорожньому покриттю проїзної частини автомобільної дороги, яка розташована в с. Джулинка Гайсинського району Вінницької області по вул. Центральній, зі сторони центру с. Джулинка в сторону с. Чернятка Гайсинського району Вінницької області, де організовано двосторонній однорядний рух у кожному напрямку. При цьому, по зустрічній смузі руху на зустріч ОСОБА_5 , керуючи технічно справним мопедом «FADA 500T» без номерного знаку, рухався водій ОСОБА_8 .

В подальшому, під час зближення вище вказаних транспортних засобів, водій ОСОБА_8 в порушення вимог 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 розпочав здійснювати маневр повороту ліворуч для з`їзду на другорядну дорогу по вул. Садова та в цей час, водій ОСОБА_5 , під час руху в межах населеного пункту, всупереч вимогам п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, не вживши заходів для зменшення швидкості, зупинки або об`їзду перешкоди у вигляді мопеда «FADA 500T» без номерного знаку, під керуванням ОСОБА_8 , здійснив зіткнення з ним, після чого покинув місце дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, що настала в результаті кримінально-протиправних дій водія ОСОБА_5 , водій ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді масивної автодорожньої комбінованої політравми голови, тулуба та кінцівок, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субдурального, субарахноїдального крововиливів, набряку головного мозку, розриву лівого куполу діафрагми з дислокацією шлунку, великого сальника, частини селезінки в грудну порожнину, забою-струсу серця, забою-струсу легенів, заднього вивиху правого кульшового суглобу, перелому обох кісток правої гомілки, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя і знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 під час стаціонарного лікування в КНП «Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування Бершадської міської ради».

В умовах даної події у водія ОСОБА_5 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, який зобов`язує водія транспортного засобу, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а також п. 12.4 Правил дорожнього руху, який дозволяє рух транспортних засобів у населених пунктах зі швидкістю не більше 50 км/год.

Порушення ОСОБА_5 вимог п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, знаходяться у причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням її наслідків, а саме: заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 від яких останній помер.

Окрім того, ОСОБА_5 відразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що в результаті його дій, а саме, дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений реальної можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, нехтуючи моральними нормами співжиття, у порушення вимог п. 2.10 (а, г, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», маючи при цьому реальну можливість вжити заходів для надання медичної допомоги потерпілому, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_8 , не викликав карету швидкої медичної допомоги, не вжив самостійних заходів для доставлення потерпілого до лікувального закладу та не вжив будь-яких інших заходів, необхідних для відведення небезпеки, що загрожувала життю потерпілого, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди та залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_8 , який перебував у небезпечному для життя, безпорадному стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.

Своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги п. 2.10 (а, г, д) Правил дорожнього руху та ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», зміст яких полягає в наступному:

- п. 2.10 - у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» - учасники дорожнього руху зобов`язані надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Сержант ОСОБА_5 підозрюється в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого; ч. 1 ст. 135 КК України, тобто завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

26.12.2025 встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні злочину, ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Джулинка Бершадського району Вінницької області, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 громадянину України, раніше не судимому, - повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

В ході проведення досудового розслідування виникла необхідність в застосуванні запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1,3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що ОСОБА_5 , загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років; після вчинення ДТП він залишив місце події, не надав допомогу потерпілому, що свідчить про схильність уникати відповідальності. Окрім того, ОСОБА_5 є військовослужбовцем, відносно якого зареєстроване кримінальне провадження в Другому слідчому відділі (з дислокацією у м. Харків) Територіального управління ДБР за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що підтверджує його фактичне ухилення від виконання службових обов`язків та перебування поза законним контролем.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; ОСОБА_14 з метою зімни їх показів в подальшому.

Ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - так як ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме намагатися незаконно перетнути кордон, з метою уникнення покарання, змінювати місце проживання без повідомлення; умисно не з`являтися за викликами слідчого чи суду.

Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки:

- особисте зобов`язання, є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного;

- особиста порука, оскільки у ОСОБА_5 на даний час відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього в суд на першу вимогу;

- домашній арешт, враховуючи складність контролю за виконанням підозрюваним покладених на нього обов`язків під час такого запобіжного заходу, а також наявність кримінального провадження за фактом СЗЧ, створює реальну можливість порушення режиму домашнього арешту; навіть застосування електронного засобу контролю не гарантує запобігання незаконному впливу на свідків та уникненню правосуддя.

Звертаючись із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 слідчим на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, репутацію підозрюваного, вчинення злочину в умовах воєнного стану, а також тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Вчинене підозрюваним кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому.

Таким чином враховуючи, що вищевикладене свідчить про неможливість обрання інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою, так як вказане буде суперечити загальним засадам кримінального провадження, а також враховуючи тяжкість злочину, просить задоволити клопотання.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 підтримали зазначене клопотання та вказали, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_15 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, тому до нього слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та слід визначити заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечив проти застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив застосувати більш мякий запобіжний захід.

Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти застосування до його підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вкахав на відсутність ризиків, на які посилається сторона обвинувачення та просив застосувати більш м`який запобіжний захід - особисте зобовязання.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали поданого клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Згідно положень ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу

Згідно п. 4 ч. 2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 3 та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. Обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі № 1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

У частині 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

В обґрунтування заявленого клопотання про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий зазначає, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких за який йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно положень ч.1 та ч. 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, з матеріалів клопотання слідує, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України.

26.12.2025 встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 України.

Проте, підозра ОСОБА_5 , у вчиненні даних злочинів за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належну поведінку та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Оцінюючи доводи прокурора та слідчого про необхідність застосування відносно ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та продовження вчинення кримінального правопорушення слідчий суддя констатує, що прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, слідчий суддя вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_5 , та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, та приходить до висновку, що прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.

При цьому, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, за яке йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім для потреб досудового розслідування та зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_5 , слід покласти наступні обов`язки: прибувати до слідчого відділення Відділу поліції № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, а також до органів прокуратури Гайсинського району та в Бершадський районний суд в період досудового розслідування та судового провадження за першою вимогою; 2) цілодобово не залишати місце постійного проживання - будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, або суду; 3) здати, при наявності, на зберігання до ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області особисті документи, які дають право виїзду з України.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177, 178, 181, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 205, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України - відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 громадянина України, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого відділення Відділу поліції № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, а також до органів прокуратури Гайсинського району та в Бершадський районний суд в період досудового розслідування та судового провадження за першою вимогою;

2) цілодобово не залишати місце постійного проживання - будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

3) здати, при наявності, на зберігання до ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області особисті документи, які дають право виїзду з України.

Надати можливість працівникам органу поліції з метою контролю за поведінкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з`являтися в його житло із вимогою надавати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Виконання ухвали доручити ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом - по 02.03.2026 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1