Справа № 127/808/26
Провадження №11-сс/801/88/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора

у режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

власників майна: ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 , яка діє в інтересах заявників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2026, якою задоволено клопотання слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 , про накладення арешту на майно, яке вилучене під час обшуку 08.01.2026, за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000399 від 21.10.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2026, було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, яке вилучене під час обшуку 08.01.2026, за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000399 від 21.10.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України

Суд першої інстанції своє рішення мотивує тим, що вилучене під час огляду майно є предметом вчинення кримінального правопорушення та, відповідно, може бути використане як доказ у ході досудового розслідування кримінального провадження з метою з`ясування дійсних обставин події. Крім того, накладення арешту на зазначене майно спрямоване на унеможливлення його подальшого відчуження на час досудового розслідування та забезпечення його належної схоронності.

Адвоката ОСОБА_10 , яка діє в інтересах заявників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 про накладення арешту на майно.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою з огляду на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, 05.01.2026 слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_13 було надано дозвіл на проведення обшуку у кримінальному провадженні № 0000399 із чітко визначеним переліком майна та речей, які можуть бути вилучені, а саме: оригінали вхідної та вихідної кореспонденції, оригінали договорів, чорнові записи, флеш-накопичувачі, мобільні телефони та комп`ютерна техніка. При цьому, як зазначає скаржник, дозвіл на вилучення грошових коштів та печаток підприємства в ухвалі був відсутній, оскільки в межах зазначеного кримінального провадження не розслідується підроблення документів підприємства, використання печаток чи штампів.

08.01.2026 слідчим було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання сім`ї Калашник. У ході проведення обшуку було вилучено майно, як на яке було надано дозвіл ухвалою слідчого судді, так і таке, що не входило до переліку дозволеного до вилучення, а саме: грошові кошти та печатки підприємства.

При цьому, у ОСОБА_14 було вилучено 7 260 євро та 2 500 доларів США, у ОСОБА_15 925 євро. У протоколі обшуку та окремих письмових поясненнях зазначено, що вилучені кошти є їх особистою власністю. Калашник ОСОБА_16 пояснила, що частина коштів належить її батькам, які проживають у м. Суми та через постійні обстріли побоювалися зберігати кошти за місцем проживання. Крім того, частина коштів призначалася для лікування Калашник Ірини у Вінницькому обласному клінічному ендокринологічному центрі з 20.01.2026, однак через відсутність необхідних лікарських препаратів належної якості лікування фактично не відбулося.

Також під час обшуку була вилучена печатка ТОВ «ДАСК ОЙЛ 2», працівником якого є ОСОБА_17 , що підтверджується відповідною довідкою генерального директора підприємства, при цьому дозвіл на вилучення печаток в ухвалі слідчого судді відсутній.

Крім того, ухвалою слідчого судді ОСОБА_13 від 20.01.2026 у справі № 127/822/26 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на грошові кошти, вилучені під час обшуку, з мотивів відсутності дозволу на їх вилучення.

Скаржник також зазначає, що в межах кримінального провадження № 0000399 підозру повідомлено лише одній особі генеральному директору ТОВ «ДАСК ОЙЛ» ОСОБА_18 , який на даний час є тяжкохворим та фактично прикутий до ліжка. При цьому, ОСОБА_14 та ОСОБА_17 мають процесуальний статус свідків, були допитані та надали всі відомі їм обставини, при цьому жодного відношення до інкримінованого кримінального правопорушення не мають.

Водночас слідчий суддя, задовольняючи клопотання про арешт майна, дійшов висновку, що органом досудового розслідування встановлюється джерело походження вилученого майна та законність набуття права власності на нього, проте, як вказує скаржник, такий висновок є передчасним та необґрунтованим, оскільки при зверненні з клопотанням про дозвіл на обшук слідчий не зазначав про необхідність вилучення грошових коштів та печаток, а в ЄРДР було внесено відомості лише за ч. 5 ст. 185 КК України, тобто щодо злочину проти власності.

Таким чином, на думку скаржника, вилучення грошових коштів та подальше накладення на них арешту виходить за межі предмета досудового розслідування, а також істотно порушує права та законні інтереси свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Крім того, слідчим не було належним чином обґрунтовано клопотання про накладення арешту на майно, не наведено жодних конкретних доказів того, що вилучені кошти можуть бути предметом або знаряддям кримінального правопорушення чи отримані злочинним шляхом, обмежившись лише формальним посиланням на можливість такого походження.

Окремо апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_17 виховують малолітню дочку, є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується відповідними довідками, а тому накладення арешту на їхні грошові кошти істотно порушує принцип пропорційності втручання у право власності.

Колегія суддів, вислухавши думку захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовільнити, власників майна, які підтримали думку свого адвоката, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційного провадження, вивчивши та перевіривши матеріали судової справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовільнити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2026 не відповідає, у частині накладення арешту на грошові кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому законом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації або необхідне для забезпечення інших завдань кримінального провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним статтею 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, обов`язок доведення необхідності застосування заходу забезпечення кримінального провадження покладається на сторону обвинувачення, яка повинна надати слідчому судді належні та достатні докази на підтвердження наявності правових підстав для такого втручання.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Як убачається з матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.01.2026 було надано дозвіл на проведення обшуку з чітко визначеним переліком речей і документів, дозволених до відшукування та вилучення, який не містив прямого дозволу на вилучення грошових коштів.

Відповідно до вимог ст. 236 КПК України, під час проведення обшуку вилученню підлягають лише ті речі та документи, щодо яких прямо надано дозвіл судом, за винятком предметів, вилучених із цивільного обігу або тих, що мають очевидні ознаки предмета кримінального правопорушення.

Водночас матеріали провадження не містять жодних відомостей, які б свідчили, що вилучені грошові кошти мали очевидні ознаки предмета кримінально протиправних дій або безпосередній зв`язок із кримінальним правопорушенням, яке розслідується.

За таких обставин вилучення грошових коштів мало характер тимчасового вилучення майна, передбаченого ст. 168 КПК України, що, у свою чергу, зумовлювало необхідність ретельного та належного обґрунтування подальшого накладення на них арешту.

Разом із тим, зі змісту клопотання слідчого та ухвали слідчого судді не вбачається наведення конкретних фактичних обставин, які б давали достатні підстави вважати, що вилучені грошові кошти є предметом кримінально протиправних дій, чи були набуті злочинним шляхом або мають безпосередній зв`язок із предметом досудового розслідування.

Фактично обґрунтування арешту зводиться до загального твердження про необхідність перевірки джерела походження коштів, що не відповідає стандартам доказування, визначеним ч. 5 ст. 132 КПК України, та не може визнаватися достатньою правовою підставою для втручання у право власності.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що власники вилучених грошових коштів ОСОБА_14 та ОСОБА_17 мають процесуальний статус свідків, не є підозрюваними чи обвинуваченими, та надали пояснення щодо походження коштів.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна суд зобов`язаний враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення у випадках, коли арешт майна накладається з підстав, передбачених пунктами 3 та 4 частини другої статті 170 цього Кодексу.

За відсутності будь-яких відомостей про причетність зазначених осіб до кримінального правопорушення, накладення арешту на належні їм грошові кошти фактично зводиться до покладення тягаря кримінального переслідування на осіб, які не мають процесуального статусу підозрюваних, що суперечить засадам кримінального провадження та принципу презумпції невинуватості, закріпленому у ст. 17 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження допускається лише на підставі вмотивованого судового рішення та у спосіб, який є необхідним і пропорційним поставленій меті.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України, суд зобов`язаний застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту, який не призведе до надмірного обмеження прав та законних інтересів особи.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_14 та ОСОБА_17 є внутрішньо переміщеними особами, виховують малолітню дочку, а частина вилучених коштів призначалася для фінансування лікування ОСОБА_8 , що підтверджується відповідними поясненнями та матеріалами провадження.

За таких обставин накладення арешту на всі грошові кошти сім`ї фактично позбавляє їх засобів до існування, що є непропорційним втручанням у право власності та не відповідає вимогам ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

А тому, за сукупністю наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, оскільки накладення такого арешту не відповідає вимогам ст. 98, 132, 168, 170, 173 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 , яка діє в інтересах заявників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , задовільнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2026 про накладення арешту на майно скасувати.

Клопотання слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 , про накладення арешту на майно, яке вилучене під час обшуку 08.01.2026, за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000399 від 21.10.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України задовільнити частково.

Накласти арешт на майно, яке вилучене в ході обшуку 08.01.2026, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

?7 (сім) аркушів паперу із чорновими записами (розрахунками);

?печатку ТОВ «ДАСК ОЙЛ №2»;

?мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 14 Pro Plus чорного кольору, ЕМЕІ 1: НОМЕР_1 , ЕМЕІ 2: НОМЕР_2 ;

?флеш накопичувач інформації.

У частині накладення арешту на грошові кошти, а саме: 8 545 (вісім тисяч п`ятсот сорок п`ять) євро та 2 520 (дві тисячі п`ятсот двадцять) доларів США відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4