Справа № 286/4640/25
Провадження № 1-кс/286/802/25
У Х В А Л А

29 грудня 2025 року м. Овруч

Слідчий суддя Овруцького районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 , погоджене начальником Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000421 від 27.12.2025 щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клочки Народицького району Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, студента 3 курсу Овруцького професійного ліцею, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України , -

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2025 року старший слідчий слідчого відділення відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 , за погодженням з начальником Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що неповнолітній ОСОБА_4 , будучи притягнутим до кримінальної відповідальності 25.09.2025 слідчим відділенням відділу поліції № 1 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121 та ч.4 ст. 185 КК України, та будучи не засудженим за вказані кримінальні правопорушення, на шлях виправлення не став, та скоїв нове кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Так, 27.12.2025 о 01 год. 40 хв. неповнолітній ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в с. Норинці Народицької територіальної громади Коростенського району Житомирської області, з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжки) зайшов до приміщення житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Перебуваючи у приміщенні вказаного житлового будинку ОСОБА_4 побачив, що на печі спить людина. З метою усунення перешкод для здійснення крадіжки, ОСОБА_4 , вважаючи, що на печі спить власник будинку, наніс один удар молотком в області голови сплячої людини, як в послідуючому встановлено, це була сестра господаря будинку ОСОБА_8 .

В продовження свого злочинного наміру, ОСОБА_4 пройшов до приміщенні іншої житлової кімнати будинку, де на ліжку побачив власника будинку ОСОБА_9 , який спав. З метою усунення перешкод для здійснення крадіжки, ОСОБА_4 , використовуючи вищезазначений молоток, наніс два удари в область голови ОСОБА_9 ..

Після цього, ОСОБА_4 вирішив покинути будинок, та виходячи у приміщення веранди, зіткнувся з ОСОБА_8 , якій наніс один удар молотком в область голови, після чого вийшов з приміщення будинку та покинув місце скоєння злочину.

Таким чином неповнолітній ОСОБА_4 заподіяв потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді вдавлених переломів тім`яної ділянки голови, які відносяться до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент його спричинення.

Своїми умисними діями, вираженими у заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, неповнолітній ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

27 грудня 2025 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КПК України.

27 грудня 2025 року ОСОБА_4 досудовим слідством було повідомлено про підозру у заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень, а саме умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, тобто в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 України.

Під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 проживає разом зі своєю сім`єю в АДРЕСА_1 , навчається з 2023 року в Овруцькому професійному ліцеї та задля об`єктивного розслідування кримінального провадження в розумні строки, та врахування обставин вчиненого злочину, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин підозрюваному ОСОБА_4 доцільно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, інакше більш м`які запобіжні заходи не в змозі запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КК України. Даний вид запобіжного заходу необхідно обрати останньому не виходячи з каральних міркувань, а лише з метою виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам передбаченим п. 1 та п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний свою вину в судовому засіданні визнав повністю. Просить не обирати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а обрати домашній арешт, який він зобов`язується не порушувати. Він дуже розкаюється і більше нічого подібного вчиняти не буде.

Захисник підозрюваного щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив. Просив обрати щодо підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме цілодобовий домашній арешт, посилаючись на відсутність ризиків для обрання найбільш тяжкого запобіжного заходу.

Законний представник щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також заперечила. Просить залишити сина вдома. Вона буде за ним дивитися. При цьому вказала, що запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту він не порушував, слухався її, був вдома. Коли запобіжний захід закінчився вона дозволила йому пожити в баби, про що жалкує. Більше його відпускати не буде.

Вислухавши пояснення та думки учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

При обранні запобіжного заходу повинні враховуватись одночасно його мета (ч.1 ст.177 КПК), підстави (ч.2 ст.177 КПК) та інші передбачені законом обставини (ст.178 КПК).

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.492 КПК України, за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом.

Поряд з тим, слідчий суддя враховує, що в ч.2 ст. 492 КПК України законодавець закріпив, що затримання і тримання під вартою як виняткова міра може застосовуватися тільки в разі, коли неповнолітній підозрюється чи обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, і за умови, якщо слідчий/прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним в ст. 177 КПК України.

Стаття 37 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН у 1989 р. і ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 pоку, містить положення про те, що "арешт, затримання чи тюремне ув`язнення дитини здійснюється згідно з законом та використовується лише як крайній захід і протягом якомога більш короткого відповідного періоду часу".

Згідно з п. 13.2 "Пекінських правил" утримання під вартою до суду за можливістю має замінюватись іншими альтернативними заходами.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України від 26 квітня 2001 року "Про охорону дитинства" затримання та арешт неповнолітніх застосовується як винятковий захід і тільки у випадках та порядку, встановлених законом.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

27.12.2025 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень, а саме умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, тобто в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 України, що підтверджується копією повідомлення про підозру.

Слідчий суддя, при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 121 КК України, враховує положення ст.ст. 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що слідчий суддя на даній стадії не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин"(рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

На думку слідчого судді, сукупність матеріалів досудового розслідування, які долучені до клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування.

Як зазначено в ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо неповнолітнього, слідчий суддя бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", а саме: «При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів»; у рішенні від 28.05.2020 у справі «Распряхін проти України», в якому Європейський суд констатував порушення п.3 ст. 5 Конвенції, у зв`язку з тим, що орган державної влади, не оцінивши конкретні факти або не розглянувши можливість застосування інших запобіжних заходів як альтернативу тримання під вартою під час досудового слідства, та по суті постійно посилаючись на тяжкість обвинувачень і ризик ухилення або перешкоджання слідству, продовжували строк тримання під вартою на підставах, які не можуть вважатися «достатніми» та «відповідними».

Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Чинні міжнародні правові акти, що стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх, досить гуманні щодо застосування запобіжного заходу. Наприклад, як випливає з рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 року у справі «Ассенов та інші проти Болгарії», утримання під вартою до неповнолітніх має застосовувати лише як винятковий захід з визначенням якомога коротших термінів такого тримання та із забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування чи продовження і протягом найкоротшого періоду часу.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Будан проти України» запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо неповнолітньої особи може бути застосовано лише у виняткових випадках та на якомога коротший строк (ст. 5 Конвенції, заява № 38800/12, від 14.01.2016 р.)

Тримання під вартою з метою «корекції поведінки» або для запобігання вчинення неповнолітнім подальших неправомірних дій не допускається положенням підпункту «d» пункту 1 статті 5 Конвенції («Блохін проти Росії» (Blokhin v. Russia) [ВП], 2016, § 171). 108.

Окрім того, згідно сталої судової практики, слідчий суддя, суд при розгляді клопотання та вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше (п.9 ч.1 ст.178 КПК). Відповідні дані підлягають обов`язковому врахуванню при вирішенні поданого клопотання, оскільки впливають на достовірність підстав (ризиків) для застосування того чи іншого виду запобіжного заходу.

Оцінюючи доводи слідчого та прокурора про існування ризиків впливу підозрюваного на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, в разі обрання більш м`ягкого запобіжного заходу, є недоведеними, непереконливими та не підтвердженими, долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження.

Щодо ризику можливих спроб переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, то слід відмітити, що до підозрюваного ОСОБА_4 раніше вже обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на нічний період, який останнім не було жодного разу порушено. Вказана обставина не заперечувалася і прокурором в судовому засіданні. Тобто, підозрюваний в повному обсязі дотримувався встановлених судом обмежень (не покидав визначеного місця проживання без дозволу органу досудового розслідування, прокурора, суду, а також виконував всі інші покладені на нього обов`язки). Відповідно за відсутності конкретних фактів ухилення підозрюваного від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, на що посилався слідчий у клопотанні, відсутні підстави вважати і неефективним запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Тримання під вартою з метою «корекції поведінки» або для запобігання вчинення неповнолітнім подальших неправомірних дій не допускається положенням підпункту «d» пункту 1 статті 5 Конвенції («Блохін проти Росії» (Blokhin v. Russia) [ВП], 2016, § 171). 108.

Відтак, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу щодо неповнолітнього підозрюваного слідчий суддя враховує не лише тяжкість обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, а також те, що підозрюваний вину свою у скоєному визнає повністю і щиро розкаюється, є неповнолітнім, виховується в багатодітній родині, навчається в Овруцькому професійному ліцеї, має визначене зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 , фактично проживає із сім`єю по АДРЕСА_1 , його характеристику, яка свідчить про його позитивні якості та поряд з тим про здатність піддаватися негативному впливу, а також враховує факт не допущення ним порушень запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, який обирався йому у іншому кримінальному провадженні, а тому фактично вказані обставини не позбавляють можливості здійснення контролю за ним з боку слідчого та прокурора у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Твердження ж прокурора про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не є достатніми для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення Європейського суду з прав людини від 23.02.2012 року у справі «Клішин проти України», № 30671/04).

У відповідності ж до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

За відсутності конкретних фактів ухилення підозрюваного від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, відсутні підстави припускати неефективність запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Тримання ж під вартою з метою «корекції поведінки» або для запобігання вчинення неповнолітнім подальших неправомірних дій не допускається положенням підпункту «d» пункту 1 статті 5 Конвенції («Блохін проти Росії» (Blokhin v. Russia) [ВП], 2016, § 171). 108. При цьому, зважаючи на недопущення порушення запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим, прокурором, при доведеності обставин, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.194 КПК України, не доведено, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду і вчинити інше кримінальне правопорушення, та відповідно до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання та водночас про обрання більш м`якого запобіжного заходу, а саме: цілодобового домашнього арешту. При цьому, роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Крім того, слідчий суддя відмічає, що при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність домашнього арешту прокурор разом зі слідчим не позбавлений процесуальної можливості звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді щодо зміни запобіжного заходу на більш тяжкий.

Керуючись ст.ст. 132, 176, 177, 178, 181, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 205, 395, 492 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

В задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, заборонивши йому залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, або суду цілодобово кожного дня.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки: а) прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, суду на визначений час.

Строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжено за клопотанням прокурора.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Згідно ч. 4 ст.181 КПК України орган Національної поліції зобов`язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчого.

Копію ухвали вручити підозрюваному.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1