УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду клопотання захисника ОСОБА_3 , поданого в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну підозрюваному раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави, в рамках кримінального провадження №0000595 внесеного до ЄРДР 10.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з клопотанням про зміну підозрюваному в кримінальному провадженні №0000595 від 10.09.2025, раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави.

Клопотання мотивовано тим, що 11 вересня 2025 року за результатами розгляду клопотання слідчого слідчого відділення відділу №2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000595, Вінницьким міським судом Вінницької області (слідчим суддею ОСОБА_7 ) ухвалено рішення про задоволення зазначеного клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави. Строк тримання під вартою, згідно наведеної ухвали, слід рахувати з 10.09.2025 по 08.11.2025.

Як зазначає сторона захисту, слідчим суддею при винесенні ухвали не взято до уваги того факту, що жодних ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, не існує. Адже на думку сторони захисту ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду нівелюється наступним.

Відповідно до матеріалів досудового розслідування ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем залишив службу. Відомості про кримінальне провадження №0000595 відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України внесли 10.09.2025 року, тобто через 6 місяців після вчинення кримінального правопорушення (04.03.2025). У цей період, ОСОБА_4 проживав разом із батьками за адресою: АДРЕСА_1 . За цей період ОСОБА_4 не виїжджав за межі Вінницької області чи України, а залишався за вказаною адресою проживання. Він не вчиняв жодних дій, спрямованих на переховування від правоохоронних органів, та усвідомлював факт вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про його готовність співпрацювати зі слідством та не уникати відповідальності. Враховуючи вищевикладене, на думку сторони захисту, у органів досудового розслідування немає жодних законних підстав вважати, що ОСОБА_4 буде переховуватися від слідства та суду, оскільки його попередня поведінка за 6 місяців говорить про інше.

Що стосується ризику того, що ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то сторона захисту вказує, що даний ризик відсутній, оскільки всі докази стороною обвинувачення вже зібрані.

Також на думку сторони захисту ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні також відсутній, оскільки ОСОБА_4 не може незаконно впливати на потерпілого, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні тому що такі особи в даному кримінальному провадженні відсутні. Що стосується незаконного впливу на свідка, стороною захисту вказується, що даний ризик не підтверджений належними доказами, оскільки протягом двох років, що минули з моменту вчинення кримінального правопорушення, підозрюваний мав можливість реалізувати будь-які наміри щодо впливу на свідків. Однак таких дій з його боку зафіксовано не було. Наведене, на думку сторони захисту, свідчить про те, що підозрюваний не має реальних намірів впливати на свідків, а відтак відповідний ризик є лише гіпотетичним і не підтверджується належними доказами. У зв`язку з цим немає підстав вважати, що обрання найсуворішого та безальтернативного запобіжного заходу необхідне для мінімізації такого ризику.

Крім того захисник, стосовно ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зазначає про те, що сторона обвинувачення не надала жодних обґрунтованих даних чи фактів, які б свідчили про наміри або дії ОСОБА_4 , спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню у будь який спосіб.

Також сторона захисту вказує на те, що ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується ОСОБА_4 , також немає, оскільки наявність такого ризику не підтверджується жодними фактичними даними чи доказами, з огляду на наступне.

На думку сторони захисту, твердження сторони обвинувачення, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, тому є ризик вчинення інших кримінальних правопорушень є абсурдним і свідчить про упереджене ставлення сторони обвинувачення до підозрюваного, оскільки фактично прирівнює всіх військовослужбовців до осіб, схильних до вчинення злочинів. Такий підхід не лише порушує принцип індивідуальної відповідальності, але й є необґрунтованим. Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення, прокурор неодноразово заявляв, що дане кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 , є продовжуваним, однак колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, під час розгляду справи № 752/4349/23 за обвинуваченням особи у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, у судовому рішенні від 26.04.2023, визначаючи підсудність справи, дійшла до висновку про те, що на противагу кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 407 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, не є продовжуваним, і є закінченим з моменту самовільного залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем саме в умовах воєнного стану. Крім того, протягом 6 місяців з моменту вчинення зазначеного правопорушення ОСОБА_4 не вчиняв жодних інших кримінальних чи адміністративних правопорушень. Його поведінка свідчить про повагу до закону та про відсутність схильності до порушення правопорядку. На думку сторони захисту це додатково підтверджує безпідставність припущення про наявність ризику вчинення нового кримінального правопорушення. Таким чином, заявлений ризик на думку сторони захисту є необґрунтованим і не підтверджується жодними фактичними даними чи доказами.

Також сторона захисту стверджує, що судом при вирішенні клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 в силу ч. 1 ст. 178 КПК України, не взято до уваги те, що ОСОБА_4 проживав разом з батьками похилого віку, які фактично знаходяться на його утриманні. ОСОБА_4 має постійне місце проживання, характеризується позитивно. Більше того, ОСОБА_4 має стійкі релігійні переконання по відношенню до оточуючих та життя в цілому.

Також, сторона захисту зазначає, що ОСОБА_4 повідомив працівників ТЦК та СП, які в примусовому порядку заставили його пройти ВЛК та підписати документи в якості військовозобов`язаного, про те, що у 2004 році він прийняв Ісуса Христа, як свого Господа та Спасителя, у 2010 році прийняв водне хрещення і є членом Релігійної громади Християн Віри Євангельської Незалежної Помісної Церкви «Благодать». Виходячи з викладеного, сторона захисту наголошує, що через свої переконання ОСОБА_4 не має можливості виконувати чужі накази, носити зброю та військову форму, а також вбивати людей.

Сторона захисту також звертає увагу суду, що пунктом 2 Положення про порядок проходження альтернативної (невійськової) служби, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.1999 № 2066, передбачено, що громадяни України мають право на альтернативну службу, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і якщо вони належать до діючих відповідно до законодавства релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю. Перелік таких релігійних організацій затверджується Кабінетом Міністрів України. Цим правом користуються громадяни, які належать до зазначених релігійних організацій, що діють як із зареєстрованим статутом, так і без його реєстрації. Сторона захисту вказує, що факт того, що ОСОБА_4 є членом Релігійної громади Християн Віри Євангельської Незалежна Помісна Церква «Благодать» підтверджується довідкою виданою Релігійною Громадою Християн Віри Євангельської Незалежної Помісної Церкви «Благодать», а також заявою про заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою у зв`язку з релігійними переконаннями.

Також сторона захисту звертає увагу суду на те, що у ОСОБА_4 відсутні судимості, що підтверджує його законослухняність та дотримання норм права в минулому. На думку сторони захисту це свідчить про те, що підозрюваний не схильний до протиправної поведінки, а також те, що ОСОБА_4 не вручалося жодного повідомлення про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень, що свідчить про те, що сторона обвинувачення не має будь-яких даних про його причетність до інших злочинів, що, в свою чергу, знижує ризик вчинення нових правопорушень.

З огляду на вищезазначене, на думку сторони захисту ОСОБА_4 є соціально відповідальною особою з міцними сімейними зв`язками, без судимостей та іншого кримінального минулого, має тривалі релігійні переконання, що має суттєве значення для вирішення питання про доцільність застосування запобіжного заходу. Ці обставини свідчать на користь того, що потреби у застосуванні запобіжного заходу немає. Зі змісту клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також додатків до нього, вбачається, що стороною обвинувачення ОСОБА_4 вручено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, однак, підтвердження наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України відсутні. Ця ситуація вимагає об`єктивного врахування обставин, зокрема того факту, що дії ОСОБА_4 значною мірою були зумовлені ігноруванням з боку працівників ТЦК та СП, а також командування військової частини його релігійних переконань.

Враховуючи викладене вище, а також погіршення стану здоров`я ОСОБА_4 , зокрема встановлено діагноз гіпертонічна хвороба І ст., гіпертонічний криз, що підтверджується медичною картою стаціонарного хворого №36 від 03.10.2025 року, сторона захисту просила суд змінити підозрюваному раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави достатньої для забезпечення завдань кримінального провадження, що складає 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб 60 560 (шістдесят тисяч сто п`ятсот шістдесят) гривень.

З огляду на викладене, адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним клопотанням та просив його задовольнити.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 , клопотання підтримав, з підстав, що у ньому наведено, просив клопотання задовольнити та змінити підозрюваному запобіжний захід з тримання під вартою без визначення розміру застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави в мінімальному розмірі. Захисник просив врахувати медичну документацію ОСОБА_4 , про наявність у нього серцевих хвороб, які лікувати в умовах СІЗО надто ускладнено, а також те, що ОСОБА_4 є членом Релігійної громади Християн Віри Євангельської Незалежна Помісна Церква «Благодать», тому за релігійними переконаннями він не має можливості виконувати чужі накази, носити зброю та військову форму, а також вбивати людей. Вказав, що у кримінальному провадженні немає жодних виключних обставин, які б давали підстави для визначення найсуворішого та головне безальтернативного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника. На запитання суду повідомив, що він не судимий, не одружений, дітей на утриманні не має, офіційно не працює, має батьків та братів, перебуває під вартою з 10.09.2025 року. Додатково зазначив, що за релігійними переконаннями він не має можливості виконувати чужі накази, носити зброю та військову форму, а також вбивати людей.

Прокурор ОСОБА_5 , в судовому засіданні зазначив, що при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мав право не визначати розмір застави, з огляду на зазначене заперечував щодо задоволення клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши позиції учасників судового процесу, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, слідчим відділенням відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000595 від 10.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Зокрема досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_4 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.02.2025 №49, призначено на посаду курсанта навчального взводу навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Відповідно до ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, 16.03.2025 солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, залишив «Ємільчанську лікарню» Ємільчанської селищної ради Житомирської області, що розташована за адресою: Житомирська області, селище Ємільчено та попрямував до місця свого фактичного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, до моменту його затримання, тобто до 10.09.2025.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

11.09.2025 ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у нез`явленні військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу з лікувального закладу, тривалістю понад три доби, тобто в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2025 року по справі №127/28630/25 застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів. Строк тримання під вартою рахувати з дня фактичного затримання особи, тобто з 10.09.2025 по 08.11.2025 включно.

Беручи до уваги зазначені вище обставини, при вирішенні клопотання про зміну підозрюваному раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави, в рамках кримінального провадження №0000595 внесеного до ЄРДР 10.09.2025, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що застосовуючи щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою слідчий суддя врахував, що є обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, та застосував запобіжний захід з метою виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, та визнав, що тримання під вартою є заходом, співмірним існуючим ризикам, відповідає характеру правопорушення та особі підозрюваного.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що під час застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави, Вінницьким міським судом Вінницької області встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про зміну застосованого запобіжного заходу на більш м`який, слідчий суддя переконався, що є достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, встановлені під час застосування слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також суд констатує, що стосується ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то на даний час ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відповідальність за яке, за законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком на строк від п`яти до десяти років, однак рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справі «Мамедова проти Росії», визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Разом із тим, суд вважає, що одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , не може вважатись виключною підставою для відмови у визначенні альтернативного запобіжного заходу у виді застави на даній стадії досудового розслідування.

Вирішуючи питання можливості визначення підозрюваному застави та її розмір слідчий суддя зазначає наступне.

Як зазначено вище, 11.09.2025 року, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за кваліфікуючими ознаками: самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2025 року по справі №127/28630/25 застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком на 60 днів, тобто з 10.09.2025 по 08.11.2025 включно.

Відповідно до вимог частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом.

В той же час, абзацом 8 частини четвертої статті 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Як зазначено вище, відповідно до частини восьмої статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто виключно тримання під вартою.

Однак, Конституційний суд України у рішенні від 19.06.2024 по справі № 3-111/2023(207/23, 315/23) зазначив, що виходячи зі змісту приписів статей 3, 8, частин першої, другої статті 29, частини першої статті 55, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Отже, за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

Таким чином, вирішення питання про визначення підозрюваному застави або ж застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави відноситься до повноважень слідчого судді, який приймає відповідне рішення за наслідками розгляду клопотання та встановлення наявності чи відсутності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України.

Відповідно до статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Враховуючи зазначене вище суд констатує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, неодружений, офіційно не працює, має постійне місце проживання, має батьків та братів, перебуває під вартою з 10.09.2025 року, що свідчить про наявність у останнього міцних соціальних зв`язків та достатніх стримуючих факторів.

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_4 є членом релігійної громади «Релігійна Громада Християн Віри Євангельської Незалежна Помісна Церква «Благодать»», що підтверджується долученою до матеріалів клопотання довідкою від 14.07.2025 за підписом Голови релігійної громади «Релігійна Громада Християн Віри ОСОБА_9 »» ОСОБА_10 . З досліджених матеріалів клопотання та матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 вже майже два місяці тримається під вартою, в період чого органом досудового розслідування майже всі процесуальні та слідчі дії у кримінальному провадженні вчинено. Ризики, які слугували підставою для застосування наведеного (безальтернативного) запобіжного заходу, на даній стадії досудового розслідування істотно знизились, хоча й продовжують існувати.

Злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 є закінченим з моменту вчинення самовільного залишення військової частини (неприбуття з лікувального закладу на військову службу), а тому продовження вчинення цього злочину, в розумінні закону є неможливим. Окрім того, в цьому кримінальному провадженні відсутні потерпілі, а інші свідки у кримінальному провадженні допитані.

На рівні національного законодавства України право на свободу совісті та віросповідання гарантовано як одне з конституційних прав людини, зміст якого розкрито у статті 35 Конституції України. Одним із аспектів зазначеного права є можливість сумлінної відмови від військової служби. Зокрема, відповідно до частини 4 вказаної статті у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Положення частини 4 статті 35 Конституції України як конституційно-правова норма згідно з частиною 3 статті 8 Основного Закону є нормою прямої дії. Проте цим конституційним положенням лише передбачено конституційну гарантію заміни військової служби альтернативною невійськовою за умови існування такої обставини як несумісність виконання військового обов`язку з релігійними переконаннями громадянина.

Також згідно статті 2 ЗУ «Про альтернативну (невійськову) службу» право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Поряд з цим суд відзначає, що до матеріалів клопотання додані копії медичної картки амбулаторного хворого (форма 025/о) ОСОБА_4 та копії медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/о) ОСОБА_4 , витребуванні на адвокатський запит з ЦОЗ ДКВС України Філії державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» у Вінницькій області.

З досліджених копій медичних документів вбачається, що під час перебування під вартою ОСОБА_4 постійно скаржився на періодичний біль в ділянці серця, слабкість, зникнення апетиту, запаморочення. Лікарем в висновках у зазначеній медичній документації зазначено, що загальний стан пацієнта порушений. Також з досліджених медичних карт судом встановлено, що у підозрюваного має місце ряд захворювань, які лікувати в умовах СІЗО є ускладненим, а саме підозрюваному ОСОБА_4 діагностовано: гіпертонічна хвороба І ст., гіпертонічний криз.

Враховуючи все вище зазначене, а також те, що достатніх доказів на доведення обставин, що б свідчили про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, про можливість визначення ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Згідно з частиною четвертою статті 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , обставини кримінального правопорушення, особу підозрюваного, відомості про його сімейний та матеріальний стан, стан його здоров`я, інші наведені вище обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя вважає, що застава у межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, вказаних у ст. 194 КПК України, у зв`язку із чим, вважає за необхідне визначити заставу - 35 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 105 980,00 грн. (сто п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень), як обґрунтовану та достатню для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

На переконання судді саме такий розмір застави, що встановлюється судом в межах визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатний запобігти відповідним ризикам, та забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

З урахуванням вище наведеного, а також обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного, суд прийшов до висновку про можливість часткового задоволення клопотання сторони захисту та зміну підозрюваному раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави розміром 35 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 105 980,00 грн. (сто п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень) із покладенням на ОСОБА_4 ряду процесуальних обов`язків і роз`ясненням наслідків невиконання таких у разі внесення застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176, 177, 178, 179, 182, 183, 194, 196, 201, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу - задовольнити частково.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2025 по справі №127/28630/25, залишити без змін.

Строк тримання під вартою діє протягом дії попередньої ухвали суду про застосування запобіжного заходу, тобто до 08 листопада 2025 року.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 08 листопада 2025 року.

Одночасно визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі тридцяти п`яти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 105 980,00 грн. (сто п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень), яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави, визначити на час дії ухвали суду.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

В задоволенні решти вимог клопотання - відмовити

Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя