№ провадження 1-кп/646/545/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові в порядку спеціального провадження кримінальне провадження за № 0000465 від 27.04.2024 з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красне Перше, Дворічанського району, Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,

за участю: прокурора - ОСОБА_4 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

I. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом доведеним.

24 лютого 2022 року військовослужбовці збройних сил рф силовим способом з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно захопили та фактично здійснили окупацію частини території Харківської області, в тому числі м. Куп`янськ Куп`янського району Харківської області, шляхом зосередження навколо вказаного населеного пункту та безпосередньо в ньому, збройних підрозділів рф та встановлення контрольно-пропускного режиму в`їзду та виїзду з вказаного населеного пункту тощо, що тривало до початку вересня 2022 року (не пізніше 09.09.2022).

Так, після повномасштабного збройного вторгнення збройних сил рф на територію України, з 24.02.2022 збройні сили країни агресора - рф безпосередньо здійснили силове захоплення та взяття під контроль будівель і споруд на території міста Куп`янська Куп`янського району Харківської області, що забезпечують діяльність органів державної влади, в тому числі і Куп`янський районний відділ поліції ГУНП в Харківській області, розташований за адресою: Харківська область, м. Куп`янськ, вул. Харківська, 14, з метою перешкоджання їх нормальній діяльності та з метою створення окупаційної влади, зокрема нового окупаційного правоохоронного органу, та вирішили залучити до співпраці місцевих жителів.

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи громадянином України, тимчасово не працюючим, у період часу з початку липня 2022 року по початок вересня 2022 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, перебуваючи у м. Куп`янськ Куп`янського району Харківської області, маючи умисел на допомогу державі-агресору та її незаконним правоохоронним органам, створеним на тимчасово окупованій території, з метою завдання шкоди Україні та реалізуючи його, вступив в злочинну змову з окупаційними військами російської федерації.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, у період часу з початку липня 2022 року по початок вересня 2022 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, обвинувачений, будучи громадянином України, тимчасово не працюючим, знаходячись на території м. Куп`янськ Куп`янського району Харківської області, зі своїх особистих та корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з мотивів допомоги державі-агресору та її збройним формуванням створити вертикаль незаконних органів влади, у зв`язку з тим, що така вертикаль є основою функціонування державного механізму загалом, з метою завдання шкоди України, достовірно знаючи, що за адресою: Харківська область, Куп`янський район, м. Куп`янськ, вул. Харківська, 14 знаходиться Куп`янський районний відділ поліції ГУНП в Харківській області, а співробітники управління виїхали з населеного пункту та не контролюють обстановку щодо життєдіяльності вказаного населеного пункту, погодилася на пропозицію військових російської федерації та вирішив добровільно зайняти посаду у новоствореному правоохоронному органі, а саме: «полицейского группы конвойной службы Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области».

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, у період часу з початку липня 2022 року по початок вересня 2022 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, обвинувачений, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на допомогу державі-агресору та її незаконним правоохоронним органам з метою завдання шкоди Україні, виконував обов`язки із здійснення пропускного режиму на територію новоствореного незаконного правоохоронного органу, здійснення конвоювання осіб у новоствореному незаконному правоохоронному органі, розташованому за адресою: Харківська область, Куп`янський район, м. Куп`янськ, вул. Харківська, 14, а саме за місцем знаходження Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2024 року призначено спеціальне судове провадження по кримінальному провадженню за № 0000465 від 27.04.2024 з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

II. Підстави для здійснення судового розгляду у кримінальному провадженні за відсутності обвинуваченого (in absentia)

Судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_3 здійснювався у порядку спеціального судового провадження у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000465 від 27.04.2024 на підставі ухвали суду від 19 грудня 2024 за відсутності обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 неодноразово викликався до суду за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання, яке розташоване на території України за адресою: АДРЕСА_1 , однак направленні за зазначеною адресою поштові повідомлення, АТ «Укрпошта» поверталися на адресу суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Також обвинувачений викликався через засоби масової інформації шляхом опублікування повісток про виклик у газеті «Урядовий кур`єр» № 217(7877) від 25.10.2024; № 253(7913) від 14.12.2024, № 35 (7960) від 15.02.2025, №79 (8004) від 17.04.2025, № 180 (8105) від 03.09.2025, № 227(8152) від 06.11.2025, а також шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті Основ`янського районного суду міста Харкова. Крім того, повістка про виклик обвинуваченого вручалась особисто його захисникам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Даних, які б свідчили про бажання обвинуваченого брати участь у засіданнях під час розгляду справи не встановлено, також обвинувачений не повідомляв про наявність перешкод у здійсненні процесуальних прав та обов`язків.

Жодного разу обвинувачений ОСОБА_3 до суду не прибув, заяв про неможливість взяти участь у судовому розгляді суду не подав, письмових пояснень із повідомленням поважності причин своєї неявки до суду не надіслав, що свідчить про його небажання скористатися передбаченим діючим КПК України правами обвинуваченого.

Таким чином час, ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (пп. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з гарантій презумпції невинуватості.

Дане кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яка реально була забезпечена державою.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Також під час вирішення питання про здійснення судового розгляду in absentia враховані наступні письмові докази:

-Постанова слідчого від 26.09.2024, про оголошення ОСОБА_3 у розшук у кримінальному провадженні № 0000465 від 27.04.2023;

-Ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2024, якою обрано ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000465 від 27.04.2023, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, з наданням дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_3 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

-Повідомлення про підозру від 09.08.2024 року ОСОБА_3 в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000465 від 27.04.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України;

-Ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2024 про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_3 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України;

Разом з тим, положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними в Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого.

ІІІ. Позиція сторони захисту.

У судових дебатах захисник ОСОБА_6 вказав на відсутність беззаперечних доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 інкримінованого йому злочину.

Захисник зазначила про безпідставність проведення судового розгляду in absentia, результатом якого стала неможливість заслухати позицію обвинуваченого щодо обставин, викладених у обвинувальному акті.

Щодо обвинувачення у вчиненні ОСОБА_3 колабораційної діяльності, вказала, що під час судового розгляду не добуто доказів того, що обвинувачений свідомо та за власною волею зайняв посаду в незаконних правоохоронних органах, створений на тимчасово окупованій території. Обвинувачення ґрунтується на показах свідків, не перевірено наявності у діях обвинуваченого обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони добровільності.

З огляду на викладене у своїй промові у судових дебатах, просила обвинуваченого виправдати у вчиненні кримінального правопорушення, у зв`язку із недоведеністю, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.

ІV. Докази досліджені на підтвердження встановлених судом обставин.

4.1. У судовому засіданні дослідженні письмові докази, надані стороною обвинувачення.

Протоколом тимчасового доступу до речей і документів, відповідно до якого, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11.08.2023 у присутності понятих були вилучені документи стосовно ОСОБА_3 , який працював в незаконно створеному правоохоронному органі при окупаційній адміністрації держави агресова рф на тимчасово окупованій території Харківської області;

Мовою оригіналу:

- «Приказ Управления внутренних дел временной гражданской администрации Харьковской области за № 1-лс от 05.07.2022 о назначении на должность ОСОБА_7 исполняющим обязанности полицейского группы конвойной службы Управления внетренних дел Временной гражданской администрации Харковской области»;

-«Трудовой договор Временной гражданской администрации Харьковской области

с работником администрации от 2022», який укладено між головою тимчасової цивільної адміністрації Харківської області ОСОБА_8 та обвинуваченим, вбачається, що останній приймається на роботу до тимчасової цивільної адміністрації Харківської області на посаду поліцейського групи конвойної служби управління внутрішніх справ тимчасової цивільної адміністрації Харківської області;

-Заявою ОСОБА_3 без дати від 2022 р. на ім`я «Главы Временной гражданской

администрации Харьковской области» про прийняття його на посаду поліцейського групи конвойної служби управління внутрішніх справ тимчасової цивільної адміністрації Харківської області;

- «Согласие на обработку персональных данных» від 2022 р. (без дати), яку надав ОСОБА_3 окупаційній владі при прийомі на роботу;

- «Подписка о неразглашении информации» від 2022 р. (без дати), яку надав ОСОБА_3 окупаційній владі при прийомі на роботу;

- « «Трудовой договор Временной гражданской администрации Харьковской области

с работником администрации» від 2022» (без дати), який укладено між головою тимчасової цивільної адміністрації Харківської області ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , з якого вбачається, що останній приймається на роботу до тимчасової цивільної адміністрації Харківської області на посаду поліцейського групи конвойної служби управління внутрішніх справ тимчасової цивільної адміністрації Харківської області (а.с.113-133 т.1);

-«Список личного состава УВД ВГА Харьковской области», відповідно до якого до

групи конвойної служби, зарахований на посаду поліцейського ОСОБА_3 (а.с.138-147 т.1);

-«Подписка о неразглашении информации», відповідно до якої, ОСОБА_3

попереджений про притягнення до адміністративної, дисциплінарної та кримінальної відповідальності, у відповідності до законодавства російської федерації за умисне або необережне розголошення інформації (а.с.148 т.1);

-«Согласие на обработку персональных данных» від 2022 р. (без дати), яку надав

ОСОБА_3 особисто окупаційній владі при прийомі на роботу (а.с.149 т.1);

-«Обьяснение», відповідно до якого, ОСОБА_3 , надав пояснення щодо своїх

анкетних даних, місця проживання, місця роботи та служби з 2014 по лютий 2022 в якості поліцейського водія групи реагування Куп`янського районного відділу поліції в Харківській області (а.с.151 т.1);

-«Обьяснение», відповідно до якого ОСОБА_3 надав інформацію, щодо осіб, які

були учасниками АТО (а.с.152-153 т.1);

-«Автобиография», яку надав ОСОБА_3 окупаційній владі при прийомі на роботу

(а.с.154-155 т.1);

-«Анкета (заполняется собственноручно)», яку надав ОСОБА_3 окупаційній владі

при прийомі на роботу (а.с.156-161 т.1);

-«Журнал учета удостоверений сотрудников УВД ВГА Харьковской

области (начат 06.07.2022 г.) відповідно до якого під № 145 вказаний ОСОБА_3 , який отримав службове посвідчення 01.08.2022р., як в.о.поліцейського групи конвойної служби УВД ВГА Х/о (а.с.162-194 т.1);

-«Временная гражданская администрации Харьковской области Штатная

структура», де зазначено, що ОСОБА_3 , введений до штатної структури установи в якості поліцейського (а.с.195-198 т.1);

-«Список сотрудников Управления внутренних дел Временной гражданской

адміністрації Харьковской области» в переліку якого зазначено ОСОБА_3 (а.с.199-202 т.1);

- «Табель учета рабочего времени за июль 2022 года», відповідно до якого

ОСОБА_3 в липні 2022 пропрацював в якості поліцейського управління внутрішніх справ військово-цивільної адміністрації Харківської області 25 днів (а.с.223-230 т.1, а.с.1 т.2);

- Постановами про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження

речових доказів від 12.04.2024 та від 27.05.2024 (а.с.17-20, 29-30т.2);

-Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 11.06.2024 за

№ СЕ-19/121-24/11101-ПЧ, рукописний текст в документі «АВТОБИОГРАФИЯ» від імені « ОСОБА_7 » виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Встановити, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_3 над рядком «(подпись)» в документі «АВТОБИОГРАФИЯ» від імені « ОСОБА_7 » ОСОБА_3 або іншою особою, не виявилось можливим.

Рукописні записи в документі «Объяснение», яке починається словами « ОСОБА_9 пояснить, что проживаю по адресу...» та закінчується словами «...к дисциплинарной ответственности вплоть до увольнения. ОСОБА_7 » виконані ОСОБА_3 .

Встановити, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_3 ліворуч від рукописного тексту « ОСОБА_7 » в документі «Объяснение», яке починається словами « ОСОБА_9 пояснить, что проживаю по адресу...» та закінчується словами «...к дисциплинарной ответственности вплоть до увольнения. ОСОБА_7 » ОСОБА_3 або іншою особою, не виявилось можливим.

Рукописні записи в документі «Объяснение», яке починається словами «Я, ОСОБА_7 , поясняю...» та закінчується словами «...в период с 24 февраля по конец марта 2022 г. ОСОБА_7 » виконані ОСОБА_3 .

Встановити, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_3 ліворуч від рукописного тексту « ОСОБА_7 » в документі «Объяснение», яке починається словами «Я, ОСОБА_7 , поясняю...» та закінчується словами «...в период с 24 февраля по конец марта 2022 г. ОСОБА_7 » ОСОБА_3 або іншою особою, не виявилось можливим.

Рукописні записи в документі «Анкета (заполняется собственноручно)» на ім`я « ОСОБА_7 » виконані ОСОБА_3 .

Встановити, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_3 в рядку «Подпись» в документі « ОСОБА_10 » на ім`я « ОСОБА_7 » ОСОБА_3 або іншою особою, не виявилось можливим.

Рукописні записи в документі «Заявление» від імені « ОСОБА_7 » про прийняття на посаду поліцейського групи конвойної служби виконані ОСОБА_3 .

Встановити, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_3 праворуч від друкованого тексту ««___ »___________2022 года» в документі «Заявление» від імені « ОСОБА_7 » про прийняття на посаду поліцейського групи конвойної служби ОСОБА_3 або іншою особою, не виявилось можливим.

Рукописні записи в документі «Согласие на обработку персональных данных» від імені « ОСОБА_7 » виконані ОСОБА_3 .

Встановити, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_3

В графі «подпись субьекта персональних данних» в документі «Согласие на обработку персональных данных» від імені « ОСОБА_7 » ОСОБА_3 або іншою особою, не виявилось можливим.

Короткий рукописний запис « ОСОБА_7 » в документі «Подписка о неразглашении информации» від імені « ОСОБА_7 » виконаний ОСОБА_3 .

Встановити, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_11 праворуч від друкованого тексту ««___»____________2022 года» в документі «Подписка о неразглашении информации» від імені «« ОСОБА_7 » ОСОБА_3 або іншою особою, не виявилось можливим (а.с.31-45 т.2).

4.2. Також у судовому засіданні були допитані свідки обвинувачення, а саме:

Так у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що в період окупації рф Харківської області, з 01.07.2022 по серпень 2022, був затриманий та перебував в ізоляторі тимчасового утримання у відділку поліції м. Куп`янська. 3-4 рази бачив ОСОБА_13 , який працював в ІТТ, був одягнутий у військову форму рф. Бугаков від військових ДНР та ДНР отримував вказівки, щодо обсягу робіт, яку в подальшому виковували затримані, і в тому числі свідок. На думку свідка, хто працював на державу-агресора, це робили в добровільному порядку.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що 23.02.2022 м. Куп`янськ Харківської області було окуповано рф. Оскільки був у складі територіальної оборони м. Куп`янська, у лютому 2022 був затриманий та поміщений до ізолятора тимчасового утримання у відділку поліції м. Куп`янська, де знаходився на протязі 3-х місяців. На той час неодноразово бачив ОСОБА_13 , який працював в поліції рф. Він займався конвоюванням осіб на допити, надівав їм кайданки, супроводжував людей, які приносили їжу, виводив затриманих на роботу. Бачив, як ОСОБА_13 спілкувався з іншими поліцейськими, які перейшли на бік окупаційної влади в правоохоронні органи. Особи, які займали посади, з їх слів, в добровільному порядку пішли працювати на окупаційну владу.

V. Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого та кваліфікація його дій за законом України про кримінальну відповідальність.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Відповідно до вимог статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За змістом частини 1 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з вимогами частини 1 статті 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

За змістом статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання та інше. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з частиною 1 статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ для суду не має наперед встановленої сили.

Судом було вжито передбачені законом заходи для допиту усіх осіб, зазначених стороною обвинувачення та захисту, а також досліджені всі докази, надані учасниками кримінального провадження.

Суд визнає здобуті по даному кримінальному провадженню докази належними, допустимими, достатніми і достовірними, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України. Доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено.

Аналізуючи всі дослідженні письмові докази, а також покази свідків, які бачили ОСОБА_3 під час його роботи на окупаційну владу, підтверджується беззаперечне свідчення невимушеності його поведінки, відсутності будь-якого примусу щодо нього, а відтак, і цілковитої добровільності його дій. Зазначені покази є послідовними, стабільними та логічними, у зв`язку з чим не вірити їм у суду не має підстав, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про їх належність та допустимість, і у своїй сукупності докази упевнюють суд у винуватості ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину за вищевказаних обставин.

При ухваленні вироку стосовно обвинуваченого, суд вважає за необхідне, відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що визнання винуватості доведеною поза розумним сумнівом версії обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що факти, встановлені на підставі допустимих доказів для розумної і безсторонньої людини дають підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17 та ін.).

У ряді складів кримінальних правопорушень, у тому числі, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України важливе значення має добровільність (якщо особа здійснювала відповідні дії не добровільно, а під примусом (байдуже яким), склад правопорушення відсутній).

Окрім того, окупація території Куп`янського району та встановлення на цій території окупаційних органів влади, мала відкритий характер, а тому ОСОБА_3 відповідно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

З аналізу викладеного слідує, що позиція сторони захисту щодо того, що у діях обвинуваченого відсутня така обов`язкова ознака складу злочину, як добровільність, є суперечливою, оскільки не узгоджується з дослідженими судом показаннями свідків та письмовими доказами.

Докази того, що ОСОБА_3 примушували до скоєння протиправних дій на тимчасово окупованій території, за встановлених вище судом обставин, відсутні. Правові підстави вважати, що встановлені обставини вчинення ОСОБА_3 зазначених вище дій не є кримінальним правопорушенням, у суду відсутні. Лише самого факту добровільного зайняття посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території м. Куп`янська Харківської області, цілком достатньо для кваліфікації дій за ст. 111-1 КК України, при цьому суспільна небезпечність таких дій є цілком очевидною: особа допомагає агресору створити вертикаль незаконних правоохоронних органів та приймає участь в реалізації та підтримки рішень держави-агресора, оскільки саме така вертикаль загалом є основою функціонування державного механізму.

Отже, сукупність зазначених обставин дає підстави стверджувати про добровільність дій обвинуваченого, його свідомий вибір та власне волевиявлення щодо зайняття посади у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території та безпосередньої участі в реалізації рішень та дій держави-агресора.

З огляду на викладене, доводи захисника щодо відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_3 суб`єктивної та об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття процесуального рішення.

Таким чином, суд вважає обвинуваченого ОСОБА_3 винним в добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території та кваліфікує його дії за ст.111-1 ч.7 КК України.

VI. Мотиви призначення покарання.

Покарання є засобом примусу, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Мета покарання є кара засудженого, яка повинна відповідати принципу справедливості; виправлення засудженого - такі зміни його особистості, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття; запобігання вчиненню засудженим нового злочину; запобігання вчиненню злочинів іншими особами.

Ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності правоохоронних органів не допустити безкарності злочинних діянь та спроможності виконати його обвинуваченим.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра не перебуває, у лікаря нарколога на обліку не перебуває, одружений, має неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме: принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст.111-1 КК України, яке віднесено до особливо тяжких злочинів, проти основ національної безпеки України, конкретні обставини та наслідки, особу винного, відсутність визнаних судом обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 7 ст. 111-1 КК України, оскільки його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства, з призначенням додаткового покарання, визначеного санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України як обов`язкового, у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах, та з призначенням додаткового покарання, визначеного санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України як альтернативне, у виді конфіскації всього майна, яке є його особистою власністю.

Дійшовши висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання у вигляді позбавлення волі, з призначенням додаткових покарань, на думку суду, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає меті покарання.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту його фактичного затримання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати покласти на обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 12 (дванадцять) років та з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід, обраний ОСОБА_3 у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 9081 (дев`ять тисяч вісімдесят одна) грн 36 коп..

Речові докази по справі: залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Основ`янський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку, яка підлягає врученню ОСОБА_3 , вручити захиснику, а інформацію про вирок опублікувати в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб сайті суду відповідно до вимог ст.323 КПК України.

Суддя Основ`янського районного суду

міста Харкова ОСОБА_1