17.10.25
Провадження по справі №1-кс/635/1868/2025
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2025 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі прокурора ОСОБА_2 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0000410 від 05 листопада 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, накладеного ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 27 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2025 року до Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 , в якому він просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 27 червня 2025 року, в частині заборони відчуження, користування та розпорядження майном, яке було вилучено у ОСОБА_5 05 червня 2025 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: чотирьмя банківськими картками, три з яких під № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , емітованих Акціонерним товариством Комерційним Банком «ПриватБанк», та одна картка А-Банку під №4323-3570-2683-1996; Wi-Fi роутер tp-link, s/n 22441C8002123; мобільним телефоном Iphone 15 Pro, темного кольору, з номером IMEI: НОМЕР_4 ; мобільним телефоном REDMI NOTE 10 Pro, з номерами IMEI: НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 ; мобільним телефоном REDMI NOTE 7, з номерами IMEI1: НОМЕР_7 , IMEI2: НОМЕР_8 , з карткою № НОМЕР_9 ; мобільним телефоном XIAOMI XYPER OS, з номерами IMEI1: НОМЕР_10 , IMEI2: НОМЕР_11 , з карткою з номером НОМЕР_12 ; ноутбуком LENOVO, сірого кольору; мобільним телефоном Iphone 15 Pro, темного кольору; ноутбуком LENOVO, чорного кольору, модель Y16, S/N PF4NDNZE, з зарядним пристроєм; грошовими коштами у сумі 1000 ЄВРО, купюрами по 100 ЄВРО, 4200 доларів США, купюрами по 100 доларів, у кількості 42 штуки, 28470 гривень, купюрами по 1000 грн, у кількості 12 штук, 31 купюра по 500 грн, 3 купюри по 200 грн, 3 купюри по 20 грн, 1 купюра 10 гривень та зобов`язати уповноважених осіб слідчого відділу ВП №3 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області повернути ОСОБА_5 належне їй майно.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 05 червня 2025 року старшим слідчим СВ ВП № 3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 в межах кримінального провадження № 0000410 від 05 листопада 2024 року за ч. 4 ст. 190 КК України було проведено обшук жилих та нежилих приміщень на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час проведення обшуку слідчим було виявлено та вилучено наступне майно: чотири банківські картки, три з яких під № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , емітовані АТ КБ «ПриватБанк», та одна картка А-Банку під № НОМЕР_13 ; Wi-Fi роутер tp-link. s/n 22441С8002123, поміщений до сейф-пакету №WAR1819762; мобільний телефон Iphone 15 Pro, темного кольору, з номером IMEI: НОМЕР_4 , поміщений до сейф-пакету № KIV2110013; мобільний телефон REDMI NOTE 10 Pro, з номерами IMEI: НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 ; мобільний телефон REDMI NOTE 7, з номерами IMEI1: НОМЕР_7 , IMEI2: НОМЕР_14 , з карткою № НОМЕР_9 ; мобільний телефон XIAOMI XYPER OS, з номерами IMEI1: НОМЕР_10 , IMEI2: НОМЕР_11 , з карткою з номером НОМЕР_12 ; ноутбук LENOVO, сірого кольору; мобільний телефон Iphone 15 Pro, темного кольору; ноутбук LENOVO, чорного кольору, модель Y16. S/N PF4NDNZE, з зарядним пристроєм; грошові кошти у сумі 1000 ЄВРО, купюрами по 100 ЄВРО; 4200 доларів США, купюрами по 100 доларів, у кількості 42 штуки; 28470 гривень, купюрами по 1000 гривень, у кількості 12 штук, 31 купюра по 500 гривень, 3 купюри по 100 гривень, 3 купюри по 20 гривень, 1 купюра 10 гривень.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 27 червня 2025 року накладений арешт на майно із забороною відчуження, користування та розпорядження, яке було вилучено у ОСОБА_5 05 червня 2025 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 посилається на те, що зазначений арешт накладений з порушенням вимог ст. 41 Конституції України, ст. 317 ЦПК України, ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та на те, що в подальшому арешті майна вже відпала необхідність, а тому у відповідності до положень частини 1 статті 174 КПК України такий арешт підлягає скасуванню слідчим суддею за клопотанням власника майна.

Також, адвокат ОСОБА_3 звертає увагу на те, що із витягу із ЄРДР у кримінальному провадженні №0000410 від 05 листопада 2024 року вбачається, що досудове розслідування здійснюється ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 190 КК України.

Водночас, за такою практикою Верховного Суду, як постанова Верховного Суду від 04 липня 2024 року по справі №752/8994/22, щодо застосування такої кваліфікуючої ознаки шахрайства, як вчинення злочину із використанням електронно-обчислюваної техніки, визначено: «Єдиним доводом касаційної скарги захисника є те, що суди неправильно кваліфікували дії засудженого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 190 КК України, тому що в них відсутня спеціальна кваліфікуюча ознака шахрайства «вчинення шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки». Цей довід заслуговує на увагу, з огляду на таке. Так, ч.3 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення) передбачала відповідальність за шахрайство, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки. Під незаконними операціями з використанням електронно-обчислювальної техніки як кваліфікуючою ознакою шахрайства слід розуміти такі спрямовані на заволодіння чужим майном або придбання права на майно операції, в основі яких лежать обман чи зловживання довірою. При цьому вказану кваліфікуючу шахрайство обставину утворюють лише операції, здійснення яких без використання електронно-обчислювальної техніки є неможливим. Якщо з використанням такої техніки здійснюються операції, які цілком можуть здійснюватися за допомогою іншої техніки (наприклад, комп`ютер використовується для набору тексту, виготовлення документа тощо), то розглядуваний склад шахрайства відсутній. Електронно-обчислювальна техніка у даному випадку виступає засобом вчинення злочину, а здійснювані з використанням неї операції становлять зміст шахрайського заволодіння чужим майном чи правом на нього. Використання електронно-обчислювальної техніки для неправомірного заволодіння чужим майном утворює склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, лише тоді, коли винна особа здійснює викрадення шляхом обману чи зловживання довірою. Обман при вчиненні цього злочину може виразитись у застосуванні програмних засобів, які дають змогу винному будь-яким чином (шляхом відшукання випадкових цифр, паролів тощо) здійснити несанкціонований доступ до інформації, яка зберігається чи обробляється в автоматизованих системах, щоб ввести в оману автоматизовану систему і видати себе за того, хто має право в ній працювати і здійснювати відповідні операції (за "свого"). Проникнувши у такий спосіб до відповідної електронної системи, винний здійснює ті чи інші операції, як це робив би той, хто має на це право. При цьому він може вплинути на процес обробки інформації, перекрутити її зміст чи знищити, задати необхідну для заволодіння майном чи правом на нього команду, налагодити систему так, щоб вона функціонувала в режимі, який би забезпечив винному або іншим особам незаконне отримання чужого майна чи права на нього. Суть шахрайського обману при цьому залишається незмінною, з тією лише особливістю, що реалізується він за допомогою використання електронно-обчислювальної техніки, що потребує наявності відповідних знань, рівня підготовки, навичок. Зловживання довірою як спосіб шахрайства при незаконних операціях з використанням електронно-обчислювальної техніки має місце тоді, коли винна особа в результаті довірчих відносин (у зв`язку з виконанням службових обов`язків, дружніми стосунками з потерпілим тощо) має вільний доступ до здійснення відповідних операцій і недобросовісно використовує ці відносини для неправомірного заволодіння чужим майном чи правом на нього. Із матеріалів кримінального провадження слідує, що захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі заперечувала правильність юридичної оцінки дій засудженого за ч.3 ст. 190 КК України. Вказувала, що місцевим судом не було взято до уваги конкретні обставини справи, які свідчили про відсутність в діях ОСОБА_7 кваліфікуючої ознаки шахрайства «вчинення шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки». Наголошувала, що обвинувачений шляхом обману не здійснював жодних незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки. Він по телефону повідомив потерпілій номер банківської карти на яку остання добровільно перерахувала гроші. Апеляційний суд, відхиляючи доводи захисту, вдався до тлумачення поняття електронно-обчислювальної машини (ЕОМ) та формально вказав, що суд першої інстанції дійшов правильного переконання про необхідність кваліфікації дій винного за ч.3 ст.190 КК України тому, що знаряддям вчинення злочину засуджений використав Айфон 6+. Однак, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що саме по собі використання ЕОМ для неправомірного заволодіння чужим майном без здійснення з її використанням незаконних операцій шляхом обману чи зловживання довірою не утворюють складу вказаного кваліфікованого виду шахрайства.

Стала судова практика зводиться до того, що використання ЕОМ без здійснення незаконних операцій з її використанням, шляхом обману чи зловживання довірою, не утворює спеціальну кваліфікуючу ознаку шахрайства «вчинення шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки» (до прикладу постанови ВС у справах №750/6192/17,№ 159/2149/17,№607/9095/22, №484/1701/20).

У наведених справах йшла мова про те, що особи розміщували на інтернет- сайті «ОЛХ» оголошення, у яких повідомляли неправдиві відомості про надання послуги чи продаж товару, та шляхом обману чи зловживання довірою заволодівали грошовими коштами потерпілих, які останні добровільно перераховували на рахунки, вказані цими особами. В усіх випадках такі дії кваліфіковано за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Встановлені у цих справах обставини є аналогічними до обставин розглядуваної справи.

У даному кримінальному провадженні судами не встановлено, що ОСОБА_7 з використанням мережі електрозв`язку (мобільного телефону) здійснював незаконні операції спрямовані на заволодіння грошима потерпілої. Фактично використання ОСОБА_7 мобільного телефона полягало лише в спілкуванні з ОСОБА_8 в месенджері «Telegram» під час якого засуджений повідомив потерпілій неправдиві відомості про надання ним послуги перевезення її матері з м. Маріуполь, де проходили бойові дії, в безпечне місце, та в подальшому отримав на вказану ним банківську карту гроші потерпілої, які вона перераховувала самостійно, добровільно, у легальний спосіб з використанням інтернет-банкінгу.

Такі дії засудженого повністю охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), оскільки інкримінована кваліфікуюча ознака шахрайства «вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки» не знайшла свого підтвердження.

Отже, місцевий суд, визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Апеляційний суд на вказані порушення вимог закону увагу не звернув та їх не виправив.

З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до висновку про те, що касаційну скаргу захисника слід задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду, а також, в порядку ст.433 КПК України, вирок місцевого суду необхідно змінити, перекваліфікувати дії засудженого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 190 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України та призначити за цим законом відповідне покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд на підставі статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, за яке законом передбачено найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є особою молодого віку, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується посередньо, не працює, неодружений, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

В даному випадку із заяви потерпілого і його протоколу допиту слідує, що невідома особа розмістила на сайті оголошень «OLX» про продаж дисків, з наміром їх продати, а в подальшому повідомила в переписці номер картки, отримала гроші, а відповідний товар не направила.

Аналогічні ситуації наведені і у вищевказаній постанові Верховного Суду. Однак в даному випадку кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України була навмисно завищена органом досудового розслідування для надмірного втручання в права осіб, які не мають до цього жодного відношення, а також з метою завищення начебто тяжкості кримінального правопорушення.

Вказані обставини свідчать про недобросовісність органу досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, і свідчать що таке втручання в право власності ОСОБА_7 було невиправданим.

Крім того, ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 27 червня 2025 року було постановлено ухвалу про накладення арешту на майно та зобов`язання слідчого за участю спеціаліста в строк до 27 вересня 2025 року зняти інформацію з мобільних телефонів, ноутбуків, які були вилучені у ОСОБА_7 під час обшуку 05 червня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , після чого передати їх на відповідальне зберігання власнику майна, попередивши про кримінальну відповідальність за ст. 288 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Натомість на момент звернення із клопотанням про скасування арешту майна відповідні мобільні телефони та ноутбуки не були повернуті власнику майна.

З моменту вилучення відповідної техніки минуло вже більше 4 місяців, і доступ до вмісту телефонів і ноутбуків власником не обмежувався. Орган досудового розслідування мав достатньо часу для виконання всіх необхідних процесуальних дій із копіювання інформації, однак не забезпечив дотримання вимог ч. 1 ст. 28 КПК України та не виконав, покладені на нього зобов`язання ухвалою слідчого судді.

Такі дії містять в собі склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання ухвали суду, що набрала законної сили, вчинене службовою особою.

По сьогоднішній день ухвала слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 27 червня 2025 року у справі № 635/13202/24, провадження № 1-кс/635/1131/2025 не виконана органом досудового розслідування в частині повернення майна, вилученого у ОСОБА_7 , а саме мобільних телефонів і комп`ютерної техніки, що свідчить про реальну незаінтересованість органу досудового розслідування у проведенні справедливого і об`єктивного досудового розслідування у кримінальному провадженні та безпідставність подальшого обмеження права власності ОСОБА_7 .

Також, адвокат ОСОБА_3 звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 11 червня 2025 року було постановлено ухвалу про повернення прокурору клопотання про арешт майна для усунення недоліків, та надано строк 72 години для їх усунення.

В подальшому клопотання надійшло на адресу Харківського районного суду Харківської області 19 червня 2025 року, про що свідчить відповідна відмітка суду на супровідному листі слідчого ОСОБА_8 .

Розгляд повторного клопотання було призначено слідчим суддею на 20 червня 2025 року о 15 годині 15 хвилин.

Частиною 1 статті 171 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

В судове засідання 20 червня 2025 року о 15 годині 15 хвилин з`явились власники майна та їх представники. Однак не прибув прокурор. До цього моменту в матеріалах справи № 635/13202/24, провадження № 1-кс/635/1069/2025 була наявна заява заступника керівника Харківської окружної прокуратури ОСОБА_9 від 19 червня 2025 року про розгляд клопотання про арешт майна за відсутності прокурора, а його неприбуття у відповідності до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджало розгляду клопотання.

В судовому засіданні слідчий суддя ОСОБА_1 оголосила, що начебто перед судовим засіданням на електронну пошту суду надійшла заява від прокурора, в якій він просив розгляд клопотання здійснювати за його участі, але не може прибути до суду через зайнятість. Жодних доказів зайнятості прокурор до клопотання не долучив. Судове засідання було відкладено слідчим суддею на 24 червня 2025року о 14 годині 15 хвилин. Таким чином вже станом на 24 червня 2025 року слідчим суддею було пропущено строк розгляду клопотання про арешт майна, встановлений ч. 1 ст. 172 КПК України та порушено вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України в частині відкладення засідання через неприбуття прокурора, оскільки його неявка не перешкоджала розгляду справи.

В даному випадку за твердженням прокурора, та із витягу з ЄРДР вбачалось призначення у цьому кримінальному провадженні групи прокурорів, однак матеріали не містили жодних доказів неможливості неприбуття кожного із прокурорів, які були у складі групи в судове засідання.

За таких обставин сам подальший розгляд клопотання було здійснено слідчим суддею з порушенням вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, через що арешт майна накладено необґрунтовано, а тому у відповідності до положень абзацу 2 частини 1 статті 174 КПК України такий арешт підлягає скасуванню слідчим суддею за клопотанням власника майна.

Крім того, адвокат ОСОБА_3 звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 24 червня 2025 року було постановлено ухвалу про повторне повернення прокурору клопотання про арешт майна для усунення недоліків, та надано строк 72 години для їх усунення, однак повторне повернення клопотання про арешт майна не передбачений КПК України. Отже, слідчим суддею не було дотримано свого обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 171 КПК України щодо розгляду клопотання, що призвело до необґрунтованого порушення строків розгляду клопотання, та безпідставного і необґрунтованого накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Крім того, клопотання про арешт майна було складено та підписано прокурором у кримінальному провадженні заступником керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_10 .

Відповідно до постанови про призначення групи прокурорів від 21 березня 2025 року вбачається, що вона складена заступником керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0000410 від 05 листопада 2024 року.

Вказаною постановою заступник керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_10 визначив групу прокурорів зі складу прокурорів Харківської окружної прокуратури Харківської області, а саме: ОСОБА_10 (старшого групи прокурорів); ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 ; ОСОБА_13 ; ОСОБА_14 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_15 ; ОСОБА_16 .

Таким чином ОСОБА_10 як заступник керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області, виконуючи таким чином обов`язки керівника органу прокуратури призначив себе одночасно прокурором, уповноваженим на здійснення процесуального керівництва у цьому кримінальному провадженні.

Прокурором у кримінальному провадженні може бути лише особа, яка має статус прокурора і обіймає одну з адміністративних посад, передбачених відповідним Законом, що закріплено нормативно у ст. 5 Закону України «Про прокуратуру».

В розумінні норм діючого КПК України поняття «прокурор» і «керівник органу прокуратури», який також згадується в цьому Кодексі як «прокурор вищого рівня», вживаються не як посилання на конкретну адміністративну посаду, а як на конкретно визначений процесуальний статус у кримінальному провадженні з абсолютно різними не лише назвами, а й обсягом відповідних процесуальних повноважень.

Зокрема, відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України керівник органу прокуратури не віднесений до сторони обвинувачення, на відміну від керівника органу досудового розслідування та керівника органу дізнання, а прокурор віднесений.

У КПК України немає окремої норми щодо керівника органу прокуратури, якою визначений його процесуальний статус та обсяг повноважень у кримінальному провадженні, на відміну від керівника органу досудового розслідування (ст. 39 КПК України) та керівника органу дізнання (39-1 КПК України).

Повноваження керівника органу прокуратури містяться в інших спеціальних нормах цього Кодексу та їх обсяг залежить від конкретної процесуальної ситуації, в якій вони можуть бути реалізовані, та адміністративної посади безпосереднього керівника визначеного органу прокуратури.

Водночас, коли здійснення повноважень не має спеціального посилання на конкретну адміністративну посаду, застосовується узагальнююче формулювання «керівник органу прокуратури» (ч. 1, 3 ст. 37; ч. 6 ст. 214; ч. 5 ст. 218; п. 2 ч. 1, ч. 2, 5, 13 ст. 615 КПК України) або «прокурор вищого рівня» (п. 18 ч. 2 ст. 36; ч. 3 ст. 40; ч.ч. 1, 2 ст. 308; ч. 2 ст. 312; ч. 3 ст. 615 КПК України).

Крім того, якщо поняття «керівник органу прокуратури» охоплює в собі вичерпний перелік адміністративних посад, перелічених в п. 9 ч. 1 ст. 3 КПК України, а саме - Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, керівник окружної прокуратури та їх перші заступники і заступники, то поняття «прокурор вищого рівня» є більш ширшим за обсягом адміністративних посад і включає також керівників структурних підрозділів певної прокуратури, як наприклад «Начальник управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді», а також заступників керівника САП.

Така варіативність різного рівня та обсягу процесуальних повноважень різних за рівнем керівників органів прокуратури просто не може бути вміщена в одній статті Кодексу.

Жодна норма КПК України не закріплює наявності у керівника органу прокуратури або прокурора вищого рівня повноважень здійснювати нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва, користуючись при цьому повноваженнями прокурора, як це для прикладу передбачено у повноваженнях керівника органу досудового розслідування та керівника органу дізнання відносно повноважень здійснювати досудове розслідування.

Отже слід зробити наступний висновок: прокурор у кримінальному провадженні уповноважений здійснювати нагляд за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування посадовими особами органу, який його здійснює, керівник органу прокуратури здійснює такий нагляд в тому числі і в частині дотримання законів самим прокурором у кримінальному провадженні, процесуальні статуси прокурора у кримінальному провадженні та керівника органу прокуратури є абсолютно різними і не можуть поєднуватися в одній особі.

Зазначена норма чітко вказує на неможливість поєднання в одній особі повноважень прокурора у кримінальному провадженні та прокурора вищого рівня, яким є керівник органу прокуратури, оскільки таке поєднання повністю робить недієвим зазначений інститут оскарження і обмежує процесуальні права не лише підозрюваного та обвинуваченого, а й потерпілого та іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються.

Крім того, поєднання в одній особі повноважень прокурора у кримінальному провадженні та прокурора вищого рівня, яким є керівник органу прокуратури, робить абсолютно повністю неможливим реалізацію інституту кримінального провадження, передбаченого параграфом третім глави 26 КПК України, а саме - оскарження слідчим, дізнавачем рішень, дій чи бездіяльності прокурора під час досудового розслідування, оскільки таке оскарження здійснюється лише шляхом подання відповідної скарги прокурору вищого рівня щодо прокурора, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються.

Враховуючи все вищевикладене, необхідно зробити висновок про те, що керівник органу прокуратури, а також прокурор вищого рівня, не можуть входити до групи прокурорів та одночасно здійснювати свої повноваження та повноваження з нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, оскільки таке поєднання процесуальних повноважень не передбачено чинними нормами КПК України, ЗУ «Про прокуратуру», підзаконними нормативно-правовими актами, тобто, суперечить їх вимогам, що несе пряму загрозу реалізації учасниками кримінального провадження і зокрема стороною захисту своїх процесуальних прав та законних інтересів, унеможливлює здійснення прокурорського нагляду за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та призводить до особистої заінтересованості таких прокурорів у результатах кримінального провадження і, як наслідок, їх упередженості.

Отже, процесуальне рішення про визначення групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, яким заступник керівника окружної прокуратури включив себе до групи прокурорів і зробив старшим групи було прийнято із грубим порушенням ст. 2, п.п. 9, 10 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. ст. 9, 36, 37 КПК України, а тому заступник керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області не мав законних повноважень здійснювати нагляд за додержанням законодавства під час досудового розслідування та користуватись повноваженнями прокурора у кримінальному провадженні і звертатись до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

Вказані вище обставини свідчать про те, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а саме подано прокурором, який в розуміння ст. ст. 3, 36 КПК України не є прокурором у кримінальному провадженні.

Окрім того, представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 зазначає, що вилучені кошти не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення та не могли бути предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, оскільки предметом кримінального провадження є грошові кошти у розмірі 6200,00 гривень, однак під час обшуку у ОСОБА_7 вилучено 1000,00 Євро, 4200,00 доларів США, 28470,00 гривень, що значно перевищує суму, яку повідомив потерпілий.

Отже, зазначений арешт майна призводить до порушення права власності на таке майно.

Вилучене під час обшуку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , майно не може бути речовими доказами і не відповідає ознакам речового доказу, викладеним в статті 98 КПК України.

Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вилучені у ОСОБА_7 грошові кошти не мають жодного відношення до розслідуваного кримінального правопорушення, а накладення арешту на такі кошти явно не співмірне цілям досудового розслідування та тяжкості правопорушення, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість накладення арешту на таке майно.

В судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити, з підстав зазначених у ньому.

Прокурор Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення клопотання представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна заперечувала у повному обсязі. Пояснила, що дійсно по вилученому майну тривалий час проводились експертизи, після надходження висновків експертів, вилучене майно поверталось їх власникам. Що стосується майна ОСОБА_5 , то їй було направлено виклики про явку до ВП № 3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області, де їй мало бути повернуто вилучене майно, однак остання за викликами не з`являється, що унеможливлює виконання слідчим ухвали слідчого судді Харківського районного суду Харківської області щодо повернення майна на відповідальне зберігання. Що стосується повернення іншого майна ОСОБА_5 , то на даний час досудове розслідування кримінального провадження триває, тому скасування арешту майна є передчасним. Окрім того, прокурор зазначила, що суд не вирішує питання, щодо правильності кваліфікації злочину, оскільки це є прерогатива органів досудового розслідування

Вивчивши надані документи, якими обґрунтоване клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000410 від 05 листопада 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 27 червня 2025 року клопотання прокурора у кримінальному провадженні заступника керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_10 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000410 від 05 листопада 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України ? задоволено частково. В тому числі накладено арешт на майно із забороною відчуження, користування та розпорядження, яке було вилучено у ОСОБА_17 05 червня 2025 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: чотири банківські картки, три з яких під № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , емітовані Акціонерним товариством Комерційним Банком «ПриватБанк», та одна картка А-Банку під №4323-3570-2683-1996; Wi-Fi роутер tp-link, s/n 22441C8002123; мобільний телефон Iphone 15 Pro, темного кольору, з номером IMEI: НОМЕР_4 ; мобільний телефон REDMI NOTE 10 Pro, з номерами IMEI: НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 , без карток мобільних операторів, з паролем 1717; мобільний телефон REDMI NOTE 7, з номерами IMEI1: НОМЕР_7 , IMEI2: НОМЕР_8 , з карткою № НОМЕР_9 , з паролем графічний ключ у вигляді англійської літери «Z»; мобільний телефон XIAOMI XYPER OS, з номерами IMEI1: НОМЕР_10 , IMEI2: НОМЕР_11 , з карткою з номером НОМЕР_12 , з паролем графічний ключ (з верху до низу по середині потім в лівий бік потім в правий); ноутбук LENOVO, сірого кольору; мобільний телефон Iphone 15 Pro, темного кольору, з номерами IMEI1: НОМЕР_15 , IMEI2: НОМЕР_16 , з карткою з номером НОМЕР_17 , з паролем НОМЕР_18 ; ноутбук LENOVO, чорного кольору, модель Y16, S/N PF4NDNZE, з зарядним пристроєм; грошові кошти у сумі 1000 ЄВРО, купюрами по 100 ЄВРО (№868994, 869048, 869066, 868985, 869003, 869057, 488236, 489883, 489892, 868976), 4200 доларів США, купюрами по 100 доларів, у кількості 42 штуки (PK34823009E, QE47714420A, QE24430389A, QE24430391A, LE27869932D, LE54473643D, MB51447461K, LL46084064B, LA92908206A, LL1021443, PB61111360M, LB73217525K, LF62350874G, QD45956994A, QE24430495A, QE24430384A, PE87527501D, LB80956596J, PF00018446P, PG38327029D, MF78945198E, PI89166318A, QE24430390A, MK07301794C, LF31590097C, PB43140752L, LB20288837, HE40336114D, PI95419910A, QE24430383A, MB96490040H, QE24430492A, QE24430382A, PJ61209947B, LG72559787C, MG05794858, PB32213072C, PF39911852J, QE24430493A, PL32323293J, QE24430494A, LH61756119B), 28470 гривень, купюрами по 1000 грн, у кількості 12 штук (ЗС6720689, ЄТ9683575, ЗС8133496, ЗС8280243, АИ7831133, АЗ3597311, АА4291121, АВ5664164, АГ5799926, АИ8491601, АЛ4216980, ВУ2589503), 31 купюра по 500 грн (ГК6064638, КВ1252979, ВИ1193365, ЕИ7457070, АБ9418846, АЛ3339286, ЄМ12550398, КВ1252978, ЗА1357778, ЕА1645812, ЕИ0189428, ЕБ8966623, КВ1252980, ЄГ6711270, АВ8635466, ГБ0688734, АП5467398, ЗБ7740117, ЕИ0895842, ВЖ6354606, УЖ5403866, ЄА4706461, КЗ0138548, КЗ0138547, КЗ0138546, КЗ0138545, АК5359277, ГК1575972, ЄД5010574, ГБ5463065, ЄВ2123101), 3 купюри по 200 грн (ЄЖ2509683, ЕЖ0459789, ЄД1855232), 3 купюри по 100 грн (ЕВ8726284, ЄЄ7451339, ЄЕ4932802), 3 купюри по 20 грн (ДН0872372, АН0395541, ЕЄ2904217), 1 купюра 10 гривень (ЮГ0029056) - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку. Зобов`язано слідчого за участю спеціаліста в строк до 27 вересня 2025 року зняти інформацію з мобільного телефону Iphone 15 Pro, темного кольору, з номером IMEI: НОМЕР_4 ; мобільного телефону REDMI NOTE 10 Pro, з номерами IMEI: НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 , без карток мобільних операторів, з паролем 1717; мобільного телефону REDMI NOTE 7, з номерами IMEI1: НОМЕР_7 , IMEI2: НОМЕР_8 , з карткою № НОМЕР_9 , з паролем графічний ключ у вигляді англійської літери «Z»; мобільного телефону XIAOMI XYPER OS, з номерами IMEI1: НОМЕР_10 , IMEI2: НОМЕР_11 , з карткою з номером НОМЕР_12 , з паролем графічний ключ (з верху до низу по середині потім в лівий бік потім в правий); ноутбуку LENOVO, сірого кольору; мобільного телефону Iphone 15 Pro, темного кольору, з номерами IMEI1: НОМЕР_15 , IMEI2: НОМЕР_16 , з карткою з номером НОМЕР_17 , з паролем НОМЕР_18 ; ноутбук LENOVO, чорного кольору, модель Y16, S/N PF4NDNZE, з зарядним пристроєм, які були вилучені 05 червня 2025 року в ході проведення обшуку по кримінальному провадженню № 0000410 від 05 листопада 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, після чого передати їх на відповідальне зберігання власнику вказаного майна, попередивши її про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Ухвала слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 27 червня 2025 року набрала законної сили, власниками майна в апеляційному порядку не оскаржувалася.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою цієї статті визначені випадки, у яких допускається арешт майна, а саме з метою: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені ч.3 ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Отже, чинне кримінальне процесуальне законодавство дозволяє накладення арешту з метою збереження речових доказів виключно у випадку наявності достатніх підстав для їх віднесення до кримінально-процесуальної категорії речових доказів (відповідності критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що підставою накладення арешту на вищезазначене майно в межах кримінального провадження № 0000410 від 05 листопада 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, стала наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

За положеннями ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 як на одну з підстав скасування арешту майна посилається на неправильну кваліфікацію злочину органом досудового розслідування.

Слідчий суддя вважає такі доводи безпідставними, оскільки правильність правової кваліфікації має бути встановлена на стадії досудового розслідування за наслідками проведення слідчих дій та зібраних доказів. На даній стадії досудового розслідування посилання на неправильність кваліфікацію злочину не є підставою для скасування арешту майна.

Доводи представника власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 , щодо неповернення майна після зняття з нього інформації на відповідальне зберігання ОСОБА_5 були перевірені слідчим суддею. Із пояснень прокурора встановлено, що ОСОБА_5 не з`являється до органу досудового розслідування для отримання зазначеного майна. Таким чином, ОСОБА_5 або її представники не позбавлені можливості в разі зняття спеціалістами інформації з мобільного телефону Iphone 15 Pro, мобільного телефону REDMI NOTE 10 Pro, мобільного телефону REDMI NOTE 7, мобільного телефону XIAOMI XYPER OS, ноутбуку LENOVO, мобільного телефону Iphone 15 Pro, ноутбук LENOVO, отримати зазначене майно на відповідальне зберігання, а тому доводи адвоката в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 як на підставу скасування арешту майна посилається на те, що ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 11 червня 2025 року клопотання прокурора у кримінальному провадженні заступника керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_10 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000410 від 05 листопада 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, було повернуто прокурору та встановлено строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії ухвали прокурором для усунення недоліків.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 24 червня 2025 року було постановлено про повторне повернення прокурору клопотання про арешт майна для усунення недоліків, та надано строк 72 години для їх усунення, однак повторне повернення клопотання про арешт майна не передбачений КПК України. Слідчим суддею не було дотримано свого обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 171 КПК України, щодо розгляду клопотання, що призвело до необґрунтованого порушення строків розгляду клопотання, та безпідставного і необґрунтованого накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Слідчий суддя вважає такі доводи безпідставними, оскільки право на повернення слідчим суддею клопотання про арешт майна прокурору визначено ч.3 ст. 172 КПК України. При цьому ч. 3 ст. 172 КПК України не містить заборони на повторне повернення клопотання прокурора про арешт майна для усунення недоліків.

Стосовно порушення строків розгляду клопотання про арешт майна, встановлених ч.1 ст. 172 та ч.6 ст. 173 КПК України, слідчий суддя зазначає, що вказана обставина не спричинила будь-яких негативних (невідворотних) наслідків для жодного з учасників цього провадження та була спричинена об`єктивними обставинами.

Слідчий суддя звертає увагу, що сплив процесуального строку для постановлення ухвали за результатами розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не припиняє обов`язку розглянути клопотання та не тягне за собою припинення повноважень слідчого судді на прийняття відповідного судового рішення.

Якщо клопотання про арешт майна не розглянуто в строк, визначений ч.6 ст.173 КПК України, це лише породжує обов`язок для сторони обвинувачення вчинити певні дії, однак не породжує обов`язку слідчого судді чи суду прийняти інше рішення по суті клопотання, ніж визначене ст.173 КПК України - задовольнити клопотання або відмовити в його задоволенні. Будь-яке інше судове рішення по суті клопотання про арешт майна, зокрема про зобов`язання повернути вилучене майно, буде виходити за межі повноважень, якими наділений слідчий суддя/суд чинним процесуальним законодавством.

Недотримання строку, встановленого ч.1 ст.172, ч.6 ст.173 КПК України, не віднесено законодавцем до підстав для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 27 лютого 2023 року у справі №991/642/23 (провадження №11-сс/991/137/23).

Також слідчий суддя визнає необґрунтованими покликання представника власника майна щодо порушення процесуального рішення про визначення групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, яким заступник керівника Харківської окружної прокуратури ОСОБА_10 включив себе до групи прокурорів і зробив старшим групи.

Так, відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КПК України прокурором є особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень.

У п. 16 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурором органу прокуратури є заступник керівника окружної прокуратури.

Частина 1 ст. 37 КПК України передбачає, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Відповідно до п. 13 ч. 1, ч. 9 ст. 39 Закону адміністративними посадами в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах (крім посад, зазначених у частині третій цієї статті) є посади: заступника керівника окружної прокуратури. Перебування прокурора на адміністративній посаді у прокуратурі не звільняє його від здійснення повноважень прокурора відповідної прокуратури, передбачених цим Законом.

Тобто, ОСОБА_10 , будучи прокурором Харківської окружної прокуратури Харківської області, обіймає адміністративну посаду, яка передбачає наявність додаткових повноважень, проте він не позбавлений можливості здійснення повноважень прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області.

Отже, доводи захисника в цій частині не ґрунтуються на нормах законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» окружну прокуратуру очолює керівник окружної прокуратури, який має першого заступника та не більше двох заступників.

Твердження захисника про неможливість в даному випадку реалізації інституту оскарження рішень, дій чи бездіяльності прокурора під час досудового розслідування є необґрунтованими, оскільки сторони не позбавлені можливості звернутися до прокурора вищого рівня.

Доводи представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_18 про те, що грошові кошти, вилучені у ОСОБА_5 , є грошовими коштами, отриманими нею як одноразова грошова допомога у зв`язку з загибеллю її чоловіка, слідчим суддею не приймаються, оскільки ці обставини були предметом дослідження слідчим суддею під час вирішення питання щодо накладення арешту, і на даний момент нових обставин щодо необґрунтованості накладення арешту суду не надано.

Даних, які підтверджують, що у накладанні арешту на вилучене майно, яке є речовими доказами у справі та зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, відпала потреба, слідчому судді також не надано.

Слідчий суддя вважає, що доводи клопотання про скасування арешту є необґрунтованими, оскільки вилучене майно за адресою: АДРЕСА_1 , є речовими доказами у кримінальному провадженні, досудове розслідування по даному кримінальному провадженню на цей час триває, на час винесення ухвали про накладення арешту на майно існували підстави для такого арешту, слідчим суддею не встановлено, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину.

Таким чином, слідчий суддя, вважає, що накладений арешт на вилучене майно ОСОБА_5 є обґрунтованим, з урахуванням наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечення розумності і співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим клопотання про скасування арешту не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 174,309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0000410 від 05 листопада 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, накладеного ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 27 червня 2025 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 22 жовтня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1