ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

22 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:

головуючий суддя ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_13 в об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.ч. 2, 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_12 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 189, ч.ч. 2, 3 ст. 187 КК України, -

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.ч. 2, 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_12 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 189, ч.ч. 2, 3 ст. 187 КК України.

Прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_14 до суду подано клопотання про продовження строку застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке мотивовано тим, що ризики, які були підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не зникли та існувати не перестали.

Водночас, з урахуванням того, що захисник ОСОБА_15 , який приймає участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, з технічних причин не мав змоги чути та бачити судове засідання, суд, з урахуванням думки сторін кримінального провадження, а також того, що цей захисник не представляє інтереси особи щодо якої вирішується питання продовження тримання під вартою, в даному засіданні вирішує лише клопотання прокурора про продовження у виді тримання під варто, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_10 , як не невідкладне.

В судовому засіданні прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали подане прокурором ОСОБА_13 клопотання та просили його задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що ризики стороною обвинувачення не доведені, а тому просять застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_8 та обвинуваченні ОСОБА_11 , ОСОБА_12 запереували проти задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри, яке порушено в клопотаннях прокурора, на даній стадії не є предметом розгляду судом та мало місце коли особи перебували у процесуальному статусі підозрюваних.

Разом із цим, питання, які суд повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, судом враховується позиція Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_10 у разі визнання йому винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, зокрема за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, зокрема останній не одружений, офіційно не працевлаштований.

Так, з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_10 є громадянином іншої держави Республіки Азербайджан, відсутність в останнього міцних соціальних зв`язків на території України, суд вважає, що прокурором доведено існування в даному кримінальному провадженні ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливого переховування обвинуваченого від суду.

Також, судом враховується, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні, після заміни головуючого судді розпочатий заново, відповідно до засади безпосередності дослідження показань, встановленої ст. 23 КПК України, не допитані обвинувачені, свідки та потерпілі, отже існують підстави вважати, що обвинувачений може вчинити незаконний вплив на свідків та потерпілих, тобто свідчить про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, з огляду на обставини інкримінованих ОСОБА_10 злочинів, зокрема кількість інкримінованих останньому злочинів, в тому числі проти здоров`я та життя особи, які вчинялись ним на протязі тривалого часу з певною періодичністю, суд вважає, що такі обставини свідчать про існування в даному кримінальному провадженні ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливого вчинення іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, вказані обставини свідчать, що існують достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що до теперішнього часу обвинувачений ОСОБА_10 перебуваючи на волі може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків і потерпілих та вчинити інше кримінальне правопорушення, що було доведено прокурором у судовому засіданні та не спростовано стороною захисту.

Отже, з урахуванням викладених обставин та особи обвинуваченого ОСОБА_10 , того, що судовий розгляд в даному кримінальному провадженні ще триває, та існування доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотання, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_10 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк застосування відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона не може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Так, враховуючи, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні, в тому числі злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, зокрема у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, з корисливих мотивів, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_10 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Керуючись ст. ст. 331, 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_13 задовольнити.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовжити строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 20 грудня 2025 року.

Строк дії ухвали в частині продовження запобіжного заходу до обвинуваченого становить до 20 грудня 2025 року, включно.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Колегія суддів

Приморського районного суду м. Одеси

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний номер справи: №522/10986/20

Номер провадження № 1-кп/ 522/1499/25

Головуючий суддя ОСОБА_1