У Х В А Л А

04 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі колегіїї суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі клопотання про продовження дії запобіжнного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001214 від 06.09.2025 року

за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Покровського районного суду міста Кривого Рогу перебуває кримінальне провадження № 0001214 від 06.09.2025 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого п.1 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою. Заявлене клопотання прокурор обгрунтував тим, що існують ризики, а саме: переховування обвинуваченим від органів досудового розслідування або суду, можливість незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення. На думку прокурора, запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, неможливо.

Обвинувачений та захисник заперечували щодо задоволення клопотання, та вважають, що клопотання є необгрунтованим та безпідставним. Обвинувачений просить змінити запобіжний захід на домашній арешт, повідомив, що ризик втечі прокурором недоведений. В нього є постійне місце проживання. Захисник підтримав позицію обвинуваченого, просив задовільнити клопотання, вказавши що ризик впливу на потерпілу взагалі відсутній, оскільки вона наразі проживає за межами України.

Прокурор заперечував щодо задоволдення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, вказавши, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, а ст.407 КК України взагалі не передбчаає інших, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, колегія суддів встановила.

08.09.2025 стосовно підозрюваного ОСОБА_6 ухвалою Покровського районного суду м. Кривого Рогу застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

03.11.2025 ухвалою Покровського районного суду м. Кривого Рогу підозрюваному ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06.12.2025 включно.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів на підставі до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахувує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки

Так, колегією суддів прийнято до уваги обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я і у разі доведеності вини, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти років до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічного позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби і у разі доведеності вини, йому загрожує від п`яти до десяти років позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_6 неодружений, на утриманні дітей та інших осіб не має, тобто у особи відсутні міцні соціальні зв`язки, в силу ст. 89 КК України є несудимим. До вчинення кримінального правопорушення перебував у лавах Збройних сил України на посаді хіміка відділення спеціальної обробки озброєння та техніки взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту, військове звання «солдат», проте на момент вчинення кримінального правопорушення виключений із списків особового складу військової частини на підставі наказу № 45 від 25.02.2025 у зв`язку із самовільним залишенням частини. Обвинувачений самовільно залишив військову частину під час воєнного стану (ч. 5 ст. 407 КК України), тобто фактично переховувався понад 6 місяців, доки не був затриманий працівниками правоохоронних органів, а не з`явився добровільно. Тож, у своїй сукупності вище перераховані факти підтверджують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків та потерпілих.

Наразі вказані обставини жодним чином не змінилися, будь-яких даних про зменшення чи відсутність вказаних ризиків, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Як вбачається з положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Подвезько проти України» крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Виходячи з інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, з урахуванням даних про його особу, при вирішенні даного клопотання, колегія суддів враховує його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства.

В ході розгляду клопотання обвинуваченим та його захисником суду не надано доказів, які б могли підтвердити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно обвинуваченого. Стороною захисту не надано доказів місця постійного проживання обвинуваченого, а також документів на підтвердження власника майна та узгодження з ним перебування обвинуваченого у разі застосуваннядо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

За таких обставин, суд погоджується з думкою прокурора про те, що на цей час є наявними ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень; ризик перешкоджання судовому розгляду кримінального провадження; вплив на свідків. Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Тому, на думку колегії суддів, на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у виді тримання під вартою обраний обвинуваченому ОСОБА_6 продовжити на 60 днів.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного захисту на домашній арешт - відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 331, 376 КПК України, колегія суддів-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 04 грудня 2025 до 1 лютого 2026 року.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного захисту на домашній арешт - відмовити.

Підготовче судове засідання відкласти на 14 год 30 хв 16 грудня 2025.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та направити уповноваженій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 04.12.2025.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3