КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3279/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу протидії порушенням прав людини в правоохоронній та пенітенціарній сферах Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_9 , погодженого з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор відділу протидії порушенням прав людини в правоохоронній та пенітенціарній сферах Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0000049 від 17.02.2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину України, раніше не судимому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Прокурор зазначає, що основним завданням кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування й судового розгляду з тим, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини і щоб до кожного була застосована належна правова процедура.

Такою процедурою стосовно підозрюваного, який перебуває за кордоном, є його притягнення до кримінальної відповідальності заочно або шляхом екстрадиції в Україну, з цією метою у будь-якому разі необхідно ініціювати процедуру оголошення такої особи в міжнародний розшук.

До клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим, серед іншого, долучено постанову про оголошення підозрюваного ОСОБА_7 у міжнародний розшук, яка була досліджена судом.

При цьому, кримінальний процесуальний кодекс України жодним чином не обумовлює ухвалення судового рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного доведеністю факту перебування такої особи у міжнародному розшуку, а лише визначає необхідність оголошення такого розшуку (ч. 6 ст. 193, ч. 2 ст. 281 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.

Водночас, вказана норма права не відокремлює оголошення особи в державний, міждержавний чи міжнародний розшук. Тобто, підставами для оголошення підозрюваного в розшук (державний, міждержавний, міжнародний) є відсутність під час досудового розслідування відомостей про його місцезнаходження або перебування такої особи за межами України та неявка без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик.

За змістом Розділу IV Інструкції про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерпол, затвердженої Наказом № 613/380/93/228/414/510/2801/5 від 17.08.2020, для звернення із запитом про публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо особи, яка розшукується з метою її затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в України, правоохоронний орган України надсилає уповноваженому підрозділу визначений пакет документів, у тому числі, завірену копію постанови про оголошення розшуку особи та завірену копію ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування.

Тобто, розгляд слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування передує вирішенню питання про публікацію Червоного оповіщення Генеральним секретаріатом Інтерполу, а ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є одним із обов`язкових документів, на підставі якого уповноважений орган запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення.

Отже, момент, з якого особа вважається такою, що оголошена у міжнародний розшук, відповідає часу винесення відповідної постанови, а доказом, яким сторона обвинувачення має доводити перед слідчим суддею факт того, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук, є наявність у матеріалах клопотання, процесуального рішення про оголошення особи в міжнародний розшук, оформленого у виді постанови.

Вказане є достатнім для підтвердження факту оголошення ОСОБА_7 у міжнародний розшук у розумінні вимог ч. 6 ст. 193 КПК України.

Прокурор вважає, що враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127 України, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та оголошення його в міжнародний розшук, необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є доведеною та обґрунтованою, а тому клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді від 04.04.2025 року підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам та допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

17.07.2025 року від захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких захисник посилаючись на те, що стороною обвинувачення недотримана процедура, передбачена ст.ст. 276 - 278 КПК України при здійсненні письмового повідомлення про підозру, підозра ОСОБА_7 є необґрунтованою, та відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора Київської обласної прокуратури про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000049 від 17.02.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127 КК України.

17.02.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127 КК України.

У ході досудового розслідування ОСОБА_7 , із дотриманням вимог ст.ст. 133-139 КПК України неодноразово викликався слідчим до органу досудового розслідування для вручення письмового повідомлення про підозру, про допит підозрюваного, а також про вручення клопотання про обрання запобіжного заходу.

Постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_9 від 24.03.2025 року ОСОБА_7 оголошено у розшук, проведення якого доручено оперативним підрозділам ГУ НП в Київській області.

Крім того, на виконання доручення слідчого встановлено, що згідно відомостей з інформаційної бази даних Адміністрації державної прикордонної служби України від 13.03.2025 року ОСОБА_7 04.06.2024 року перетнув державний кордон в пункті пропуску «Смільниця» у напрямку «виїзд».

Відповідно до клопотання адвоката ОСОБА_8 від 27.03.2025 року в поряду ст. 220 КПК України, який представляє інтереси підозрюваного ОСОБА_7 , останній перебуває за межами України, отримав дозвіл на тимчасове проживання в Норвегії та перебуває за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_9 від 31.03.2025 року ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук.

04.04.2025 року (клопотання датоване 03.04.2025 року) старший слідчий Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_9 , за погодження з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування поданого клопотання слідчий посилався на те, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000049 від 17.02.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127 КК України.

У ході досудового розслідування, 17.02.2025 року повідомлено про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Донецьк, громадянину України, раніше не судимому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом № 187о/с від 23.07.2021 року капітана поліції ОСОБА_7 призначено заступником начальника відділу поліції - начальником сектору кримінальної поліції № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області.

Наказом №141 о/с від 05.10.2021 року на ОСОБА_7 тимчасово покладено виконання обов`язків начальника відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області (далі - Бучанський РУП).

ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу, є представником влади та службовою особою, уповноваженою на виконання функцій держави, в тому числі з питань протидії злочинності та забезпеченні дотримання прав і свобод людини та громадянина, перебуваючи на посаді заступника начальника відділу поліції - начальника сектору кримінальної поліції № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області, а також тимчасово виконуючи обов`язки начальника цього ж управління поліції, підозрюється в тому, що діючи всупереч вищевказаних правових норм умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, групою осіб у складі оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 , поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_11 та іншою невстановленою органом досудового розслідування особою, які є представниками держави, з метою швидкого розкриття умисного вбивства, шляхом схиляння ОСОБА_12 до визнання вини та надання відомостей щодо умисного вбивства ОСОБА_13 у кримінальному провадженні №0001046, здійснили його затримання з подальшою відмовою визнати факт такого затримання та у подальшому катування, шляхом спричинення сильного фізичного болю, побоїв та моральних страждань, за наступних обставин.

Так, 24.10.2021 року ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 здійснювали пошуки матері останнього - ОСОБА_16 , яка тривалий час не виходила на зв`язок. З цією метою, приблизно о 09 год. 30 хв. вони прибули за адресою її постійного проживання: АДРЕСА_3 .

Потрапивши у квартиру своєї матері через вікно, ОСОБА_15 виявив тіло вказаної жінки без ознак життя, про що повідомив ОСОБА_12 , який чекав його на вулиці, та у подальшому, останній о 10 год. 03 хв. 24.10.2021 року зателефонував на спецлінію «102» та повідомив про вказану подію черговому ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області.

На місце події направлено слідчо-оперативну групу, а також розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001046 від 24.10.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України, за фактом умисного вбивства ОСОБА_17 .

Також, на місце події прибув ОСОБА_7 , який 24.10.2021 року відповідно до наказу № 141 о/с від 05.10.2021 року тимчасово виконував обов`язки начальника ВП №2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області та здійснював організацію проведення першочергових слідчих та розшукових дій у вказаному кримінальному провадженні.

Для розкриття вказаного кримінального правопорушення залучено особовий склад ГУ НП в Київській області, Бучанського РУП ГУ НП у в Київській області та ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області.

У ході проведення першочергових слідчих та розшукових дій, 24.10.2021 року для допиту в якості свідка у кримінальному провадженні № 0001046 викликано ОСОБА_12 , який добровільно прибув до ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7а, де у період часу з 17 год. 13 хв. до 18 год. 21 хв. надав слідчому детальні показання щодо виявлення тіла ОСОБА_16 та інші відомі йому обставини події.

Після допиту, ОСОБА_12 , підписавши протокол допиту, покинув приміщення ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області та у вечірній час перебував за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_4 .

В цей же день, о 21 год. 35 хв. на мобільний номер телефону ОСОБА_12 , на прохання заступника начальника ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області - начальника сектору кримінальної поліції ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_14 , який перебував поряд з ним та іншими невстановленими органом досудового розслідування особами, та повідомив ОСОБА_12 про необхідність прибути на місце події, де виявлено тіло ОСОБА_16 , під приводом підписання процесуальних документів кримінального провадження.

На вказану пропозицію ОСОБА_12 відмовився, мотивуючи тим, що вже була пізня година та він відпочиває вдома.

У цей час слухавку у ОСОБА_14 взяв ОСОБА_7 , який виконуючи обов`язки керівника ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області, будучи особисто зацікавленим у швидкому розкритті умисного вбивства ОСОБА_16 , висунув усну вимогу ОСОБА_12 про необхідність прибути на місце події, на що останній також категорично відмовився.

Отримавши від ОСОБА_12 відмову прибути у визначене ним місце, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на незаконне затримання ОСОБА_12 за місцем його проживання та примусове доставлення його до приміщення ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7а.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 залучив до вказаних протиправних дій свого підлеглого ОСОБА_10 та іншу невстановлену органом досудового розслідування особу.

Достовірно знаючи, що проведення слідчих (розшукових) дій у нічний час (з 22 год. до 6 год.) не допускається, ОСОБА_7 на автомобілі свого підлеглого ОСОБА_10 «Daewoo Lanos» сірого кольору (номерний знак НОМЕР_1 ), разом із ним та іншою невстановленою органом досудового розслідування особою, 24.10.2021 року, точний час органом досудового розслідування не встановлено, але не раніше 22 год. 30 хв., прибув за адресою: АДРЕСА_4 , де проживає ОСОБА_12 . Зайшовши до квартири за вказаною адресою, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 та іншою невстановленою органом досудового розслідування особою, під приводом необхідності підписання процесуальних документів кримінального провадження за фактом умисного вбивства ОСОБА_16 , висловив усну вимогу ОСОБА_12 направитись з ними до ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області.

У свою чергу, ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що він не зможе протистояти працівникам поліції, а його непокора може призвести до негативних наслідків для нього, вимушено підкорився незаконній вимозі ОСОБА_7 та почав збиратися для того, щоб поїхати з ними.

В цей час, теща ОСОБА_12 - ОСОБА_18 , з якою вони проживали за однією адресою, усвідомлюючи протиправність дій працівників поліції, висловила їм заперечення проти поїздки ОСОБА_12 до відділення поліції у нічний час.

Не зважаючи на заперечення ОСОБА_18 щодо недоцільності прибуття до відділення поліції через пізню годину та протиправність дій поліцейських, з метою реалізації спільного злочинного умислу, 24.10.2021 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, але не раніше 22 год. 30 хв. ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 та іншою невстановленою органом досудового розслідування особою, супроводив ОСОБА_12 до автомобіля марки «Daewoo Lanos» сірого кольору (номерний знак НОМЕР_1 ), який стояв у дворі.

У зв`язку з цим, виконуючи вимогу поліцейських та перебуваючи у їх супроводі, ОСОБА_12 був позбавлений можливості вільного вибору місця знаходження та права пересуватися на власний розсуд.

З метою забезпечення безпеки ОСОБА_12 та дотримання його прав під час перебування у приміщенні поліції, з ними поїхала його теща ОСОБА_18 .

Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб за участі ОСОБА_10 та іншої невстановленої органом досудового розслідування особи, на вищевказаному автомобілі доставили ОСОБА_12 та його тещу ОСОБА_18 до приміщення ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7а.

Прибувши за вказаною адресою, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що доставлення ОСОБА_12 до відділення поліції здійснюється ним проти його волі та за відсутності законних підстав, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 та іншою невстановленою органом досудового розслідування особою, приблизно о 23 год. 00 хв., більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, завів ОСОБА_12 до приміщення поліції через боковий вхід зліва.

Розуміючи, що ОСОБА_12 фактично затриманий, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 та іншою невстановленою органом досудового розслідування особою, не записуючи його у журналі обліку доставлених відвідувачів та запрошених, спільно із вищевказаними особами супроводив ОСОБА_12 на четвертий поверх будівлі.

При цьому, його тещі ОСОБА_18 було заборонено супроводжувати ОСОБА_12 у приміщенні поліції, наказано залишатись на першому поверсі та чекати на його повернення.

Піднявшись на четвертий поверх вказаної будівлі, останнього заведено до одного з кабінетів, де перебував поліцейський офіцер громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_11 та інші невстановлені органом досудового розслідування працівники поліції у кількості не менше 10 осіб.

У вказаному кабінеті ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інші невстановлені досудовим слідством особи, почергово, здійснюючи психологічний тиск, вимагали у ОСОБА_12 зізнання у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_16 та запевняли, що на підтвердження його винуватості зібрано вже достатньо доказів.

У свою чергу, ОСОБА_12 намагався пояснити свою непричетність до вбивства та запевняв, що він готовий пройти поліграф, але працівники поліції його постійно перебивали, не давали нічого сказати, забрали у нього мобільний телефон та повідомили, що до нього застосують «детектор брехні», чим здійснювали психологічний тиск, з метою отримання зізнання у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_16 .

Перебуваючи у вказаному кабінеті, усвідомлюючи, що ОСОБА_12 заперечував свою причетність до умисного вбивства ОСОБА_16 , у ОСОБА_11 та ОСОБА_10 виник злочинний умисел на затримання ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 , для його подальшого катування, з метою швидкого розкриття злочину.

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що ОСОБА_12 заперечував свою причетність до вчинення злочину, діючи з метою отримання від ОСОБА_12 відомостей та визнання вини у вчиненні вбивства, шляхом катування, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у присутності ОСОБА_7 , який тимчасово виконував обов`язки начальника ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області та інших невстановлених органом досудового розслідування працівників поліції, примусово вивели ОСОБА_12 у коридор на вказаному поверсі. У подальшому, застосовуючи фізичну силу, заштовхали його в сусідній кабінет, тим самим позбавивши його можливості обирати за своєю волею місцезнаходження, отримати правову допомогу адвоката та повідомити родичів про місце перебування.

Здійснивши фактичне затримання ОСОБА_12 , ОСОБА_7 не вчинив жодних обов`язкових дій, передбачених ст.ст. 208, 210, 212, 213 КПК України з метою подальшого катування, тим самим відмовився визнати факт такого затримання.

В той час, коли ОСОБА_12 перебував в зачиненому кабінеті на четвертому поверсі, його теща ОСОБА_18 телефонувала на його номер телефону. Однак, не отримавши відповіді, вона почала його шукати в приміщенні поліції. Для цього, ОСОБА_18 піднімалась на різні поверхи будівлі, ходила коридорами, намагалась знайти його. Вона також зверталася до працівників поліції із запитанням про місцеперебування ОСОБА_12 , однак жодної інформації їй надано не було.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у насильницькому зникненні, а саме затриманні людини за попередньою змовою групою осіб, вчинене представниками держави, з подальшою відмовою визнати факт такого затримання, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1 КК України.

Крім того, 24.10.2021 року, точний час органом досудового розслідування не встановлено, але не раніше 23 год. 00 хв., перебуваючи у вищезазначеному кабінеті ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7а, діючи умисно, порушуючи гарантовані державою конституційні права і свободи людини, а також загальновизнані принципи і норми міжнародного права, а саме: ч. 1 ст. 3 Конституції України, згідно якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ч. 1 ст. 28 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, ч. 2 ст. 11 КПК України, згідно якої забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність ст. ст. 3, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР), ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , застосував до ОСОБА_12 катування, спрямоване на заподіяння потерпілому сильного фізичного болю та моральних страждань, з метою отримання від ОСОБА_12 відомостей та визнання вини у вчиненні ним умисного вбивства ОСОБА_16 .

Усвідомлюючи, що ОСОБА_12 позбавлений волі та не може самостійно покинути дане приміщення, ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 та в його присутності, висунув ОСОБА_12 вимогу визнати винуватість у вчиненні умисного вбивства та попередив, що той «живим не вийде».

Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_10 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, відволік увагу ОСОБА_12 та у цей час ОСОБА_11 наніс останньому сильний удар блокнотом по голові, після чого зі словами «Я тебя удавлю» наніс йому два удари долонею руки в обличчя, чим спричинив моральні страждання.

Одразу після цього до кабінету, де перебував фактично позбавлений волі ОСОБА_12 , зайшов ОСОБА_7 .

Останній, будучи тимчасово виконуючим обов`язки начальника ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області, маючи на меті швидке розкриття умисного вбивства ОСОБА_16 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , запропонував ОСОБА_12 визнати вину у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_16 , але ОСОБА_12 знову відповів відмовою.

Отримавши таку відповідь, ОСОБА_7 попередив ОСОБА_12 , що без зізнання у вбивстві він звідси більше не вийде, чим спричинив останньому психологічний тиск та моральне страждання.

Покинувши кабінет, ОСОБА_7 , виконуючи обов`язки керівника відділення поліції, реалізуючи свій злочинний умисел на отримання відомостей та визнання вини ОСОБА_12 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_16 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки та бажаючи їх настання, надав згоду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 продовжити насильницькі дії відносно ОСОБА_12 .

У цей час у коридорі на цьому ж поверсі перебував ОСОБА_15 , якого так само 24.10.2021 року доставлено до відділення поліції для проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні №0001046 за фактом умисного вбивства ОСОБА_16 .

У подальшому, ОСОБА_11 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , з метою примусити ОСОБА_12 вчинити дії, що суперечать його волі, а саме зізнатись у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_16 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наказав ОСОБА_12 встати з дивану.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_10 взяв у руки пластикову пляшку з водою та наніс нею сильний удар по потилиці ОСОБА_12 , від чого він відчув сильний фізичний біль, запаморочення, почав хитатись та сів на диван. У подальшому йому наказано встати з дивану, після чого ОСОБА_10 наніс приблизно два удари правою ногою по лівій нозі ОСОБА_12 та два удари тією ж ногою по лівій бічній частині.

Від цих ударів потерпілий наблизився до ОСОБА_11 , який стояв праворуч та останній наніс сильний удар кулаком в груди ОСОБА_12 , від чого його відкинуло в протилежну частину кабінету, де ОСОБА_10 знову наніс йому правою ногою не більше трьох ударів в живіт.

У подальшому, ОСОБА_11 наніс ОСОБА_12 не більше двох сильних ударів по ногах, від чого він впав. Не зважаючи на це, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 спільно продовжили наносити удари ногами по ногам ОСОБА_12 , чим йому заподіяно сильний фізичний біль та моральне страждання.

У цей час ОСОБА_12 повернувся до ОСОБА_11 та намагався його переконати, що він не вбивав потерпілу ОСОБА_16 , однак ОСОБА_10 знов взяв в руки пластикову пляшку з водою та підійшовши позаду наніс два сильних удари по потилиці ОСОБА_12 , від чого він відчув сильний фізичний біль, запаморочення, втратив контроль та впав.

Опинившись на дивані, ОСОБА_12 , перебуваючи у безпорадному стані, усвідомлюючи, що не може чинити опору поліцейським та не маючи реальної можливості покликати когось на допомогу, повідомив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що він згоден взяти на себе провину у вчиненні вбивства та попросив його більше не бити.

Почувши це, ОСОБА_11 разом із ОСОБА_10 вийшли у коридор, після чого до кабінету знов зайшов ОСОБА_7 , де переслідуючи ту саму мету запитав у ОСОБА_12 : «Може це не ти, але може ти знаєш хто?», на що останній сказав, що не знає.

Через деякий час у кабінет зайшли ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , де останній зачинив двері кабінету із середини, зняв металеву дверну ручку та поклав поряд. ОСОБА_12 попросив води, оскільки йому було погано та хотілось пити, однак йому було відмовлено та запропоновано попити води з унітазу, що завдало йому морального страждання.

Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на насильницьке отримання зізнання у вчиненні умисного вбивства, усвідомлюючи, що ОСОБА_12 був готовий зізнатись у його вчиненні, ОСОБА_11 знову повідомив, що відносно нього є всі докази у вчиненні умисного вбивства, що він буде «гнити» в тюрмі та подав невербальний знак ОСОБА_10 .

Останній, діючи за попередньою змовою групою осіб, взяв металеву дверну ручку, почав здійснювати неодноразові численні легкі удари по голові ОСОБА_12 , що окрім фізичного болю, спричиняло йому моральні страждання. Після чого ОСОБА_10 наніс ОСОБА_12 сильний удар по голові, від чого він втратив контроль та більше не розмовляв.

У зв`язку з тим, що 25.10.2021 року о 01 год. 05 хв. за підозрою у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_13 затримано ОСОБА_15 в порядку ст. 208 КПК України, який також перебував у приміщенні поліції, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 припинили свої насильницькі дії відносно ОСОБА_12 .

У подальшому, 25.10.2021 року, точний час органом досудового розслідування не встановлено, але не раніше 01 год. 05 хв., не надавши будь-яких документів на підпис та не проводячи будь-яких процесуальних дій, ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та інша невстановлена органом досудового розслідування особа провели ОСОБА_12 , який перебував у безпорадному стані, на перший поверх та передали його тещі ОСОБА_19 , яка чекала на нього у приміщенні поліції.

Вказана подія стала для ОСОБА_12 психотравмуючою і такою, що викликала в нього страждання у вигляді психічного розладу: «Розладу адаптації: пролонгована депресивна реакція».

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у катуванні, тобто умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, у тому числі отримати від нього відомості та визнання, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.

У ході досудового розслідування, 17.02.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127 КК України.

Слідчий вказав, що кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 146-1 КК України, карається позбавленням волі від 3 до 5 років, а ч. 2 ст. 127 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років та відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Підозра ОСОБА_7 обґрунтовується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколами допитів ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 ; протоколами впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 ; протоколом слідчого експерименту; висновками експертиз; іншими матеріалами досудового розслідування у сукупності.

Також зазначив, що у ході досудового розслідування ОСОБА_7 , із дотриманням вимог ст.ст. 133-139 КПК України неодноразово викликався слідчим до органу досудового розслідування для вручення письмового повідомлення про підозру, допиту підозрюваного, а також вручення клопотання про обрання запобіжного заходу.

Проте, останнім виклики слідчого фактично ігноруються. Проведеними у ході досудового розслідування заходами встановити теперішнє місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_7 не виявилось можливим, за місцем проживання не знаходиться. На телефонні виклики останній не відповідає, що свідчить про реальні наміри ухилитись від кримінальної відповідальності.

У зв`язку з цим, постановою від 24.03.2025 року ОСОБА_7 оголошено у розшук, проведення якого доручено оперативним підрозділам ГУ НП в Київській області.

Крім того, на виконання доручення слідчого встановлено, що згідно відомостей з інформаційної бази даних Адміністрації державної прикордонної служби України від 13.03.2025 року ОСОБА_7 04.06.2024 року перетнув державний кордон в пункті пропуску «Смільниця» у напрямку «виїзд».

Відповідно до клопотання адвоката ОСОБА_8 від 27.03.2025 року в поряду ст. 220 КПК України, який представляє інтереси підозрюваного ОСОБА_7 , останній перебуває за межами України, отримав дозвіл на тимчасове проживання в Норвегії та перебуває за адресою; АДРЕСА_2 .

В подальшому, у ході досудового розслідування постановою слідчого від 31.03.2025 року ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук.

Слідчий вважає, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, є ризиками, передбаченими ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, у кримінальному провадженні виникла необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Орган досудового розслідування зазначив, що підставою обрання запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У зв`язку з тим, що санкцією кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127 КК України, за якими підозрюється ОСОБА_7 , передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду для уникнення кримінальної відповідальності. Зазначене підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказаний ризик також підтверджується і поведінкою ОСОБА_7 , який після допиту 22.05.2024 року у кримінальному провадженні № 0000049 від 17.02.2022 року, через короткий проміжок часу, не будучи звільненим з органів поліції, 04.06.2024 року залишив територію України. Та згодом, перебуваючи вже за межами України, відповідно до наказу № 139 о/с від 14.06.2024 року, за власним бажанням був звільнений зі служби в поліції.

Також, у клопотанні адвоката ОСОБА_8 від 27.03.2025 року зазначено адресу перебування та електронну пошту ОСОБА_7 , на яку слідчим направлено повістки про необхідність його явки до органу досудового розслідування для проведення слідчих та процесуальних дій.

Однак, 02.04.2025 року до органу досудового розслідування надійшло клопотання ОСОБА_23 щодо його допиту в режимі відеоконференції, завершення досудового розслідування без його безпосередньої участі, а також що він не має наміру повертатись в Україну.

Така поведінка підозрюваного свідчить про відсутність наміру прибувати до слідчого, прокурора та суду, що додатково підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 був працівником правоохоронного органу, тривалий час працював на різних посадах в органах Національної поліції України, має зв`язки та особисто знайомий із іншими посадовими особами органів поліції та деякими свідками у даному кримінальному провадженні, тому останній може здійснювати вплив на свідків, а також на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, як самостійно, так і через знайомих, які і надалі працюють у поліції.

Вказане підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, існує ризик того, що ОСОБА_7 може використати зв`язки з представниками правоохоронних органів для того, щоб перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з метою уникнення кримінальної відповідальності. Тобто, існує ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Із урахуванням наявності наведених ризиків, єдиним запобіжним заходом, який забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Посилаючись на вказані обставини, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 тяжкого злочину, за який кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 10 років, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, та для забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також те, що ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук, слідчий просив обрати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_9 , погодженого з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя виходив з того, що орган досудового розслідування не довів перебування підозрюваного ОСОБА_7 у міжнародному розшуку.

Так, слідчий суддя зазначає, що як вбачається з матеріалів клопотання слідчого, 31.03.2025 року підозрюваного ОСОБА_7 оголошено в міжнародний розшук, однак, не надано підтвердження, що вказану постанову скеровано на виконання, як того вимагають положення ч. 6 ст. 193 КПК України.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі - Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання особи, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею при розгляді клопотання належним чином не дотримані, а висновок слідчого судді про недоведеність перебування ОСОБА_7 у міжнародному розшуку спростовуються матеріалами судового провадження, зокрема даними постанови старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_9 від 31.03.2025 року, відповідно до якої підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук.

Також цією постановою вирішено внести відомості про прийняте рішення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а здійснення розшуку підозрюваного доручено оперативним підрозділам Національної поліції України.

Положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Отже, законодавцем передбачено можливість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за наявності декількох обставин, які одна від одної не залежать.

У зв`язку із тим, що місце перебування підозрюваного ОСОБА_7 не відоме, останнього 24.03.2025 року оголошено у розшук, а в подальшому, у зв`язку із перебуванням ОСОБА_7 за межами України та переховування від органів досудового розслідування, підозрюваного оголошено у міжнародний розшук, що підтверджується постановою слідчого від 31.03.2025 року, яка в свою чергу оскарженню та скасуванню не підлягає.

Отже, КПК України передбачено спеціальну процедуру вирішення питання, коли особа, щодо якої ставиться питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оголошена у міжнародний розшук.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук. Зі змісту даної норми закону випливає, що такий розшук може бути державним, міждержавним, міжнародним. Особа оголошується в міжнародний розшук після або одночасно з оголошенням в державний розшук. За наявності підтвердження відомостей про виїзд розшукуваної особи з України міжнародний розшук оголошується негайно. Міжнародний розшук не замінює собою міждержавний розшук в межах певного кола держав і може здійснюватися паралельно з ним.

Чинний КПК України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особа перебуває у будь-якому із видів розшуку, однак регламентує, що про оголошення розшуку (державного, міждержавного, міжнародного) має бути винесена органом досудового розслідування відповідна постанова (ч. 2 ст. 281 КПК України), що в даному випадку і було здійснено шляхом винесення постанови про оголошення ОСОБА_7 в міжнародний розшук.

Винесена слідчим або прокурором на підставі ст. 281 КПК постанова про оголошення розшуку підозрюваного у подальшому є підставою для здійснення розшуку оперативним підрозділом, якому доручено здійснювати розшук підозрюваного, усіх необхідних розшукових заходів в межах державного розшуку, або для звернення за міжнародною правовою допомогою - при міждержавному або міжнародному розшуку. Тобто оголошення розшуку підозрюваного на підставі ст. 281 КПК не має будь-якого обмеження за територією в межах держави або за межами України.

Фактично дата винесення органом досудового розслідування постанови про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук, її скерування з відповідними матеріалами до РА Укрбюро Інтерполу та внесення відомостей про це до Єдиного реєстру досудових розслідувань і є початком перебування особи в міжнародному розшуку в розумінні вимог ст. 281 КПК України, а будь-яких інших документів, зокрема, довідки Інтерполу, витягу з бази Інтерполу тощо, зазначена норма закону не вимагає.

Так, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є одним із обов`язкових документів, на підставі якого уповноважений орган запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну (Інструкція про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, затверджена спільним наказом МВС України, ОГП, НАБ України, СБ України, ДБР, Мінфіну України, Мін`юсту України від 17 серпня 2020 року № 613/380/93/228/414/510/2801/5).

Після затримання особи за межами України, слідчий, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок, готує клопотання про видачу особи в Україну, до якого серед інших документів обов`язково додається засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК).

Тобто, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є документом, на підставі якого здійснюється затримання особи за межами України, ухвалюється рішення про застосування екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності та здійснюється доставка особи на територію України до місця кримінального провадження.

Таким чином, прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук, а тому у сторони обвинувачення наявне право на звернення із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України.

Крім того, як убачається із матеріалів судового провадження, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 04.06.2024 року перетнув державний кордон України, та до цього часу до України не повернувся та перебуває поза її межами, а згідно аналізу положень ч. 6 ст. 193 КПК України, виїзд підозрюваного за межі території України є самостійною підставою для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за його відсутності.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність передбачених ч. 6 ст. 193 КПК України підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 з підстав недоведеності перебування його у міжнародному розшуку.

При цьому, дослідивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали, колегія суддів з`ясувала, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127 КК України.

Наведені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_7 підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, а саме: протоколами допитів ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 ; протоколами впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 ; протоколом слідчого експерименту; висновками експертиз; іншими матеріалами досудового розслідування у сукупності.

Щодо порядку вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 ст. 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку' неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 статті 111 КПК України визначено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Відповідно до ч. 3 вказаної статті зазначено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

У ч. 1 та 2 ст. 135 КПК України визначено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Також, Європейський суд з прав людини визначає «кримінальне обвинувачення» як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння, при цьому, в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного (рішення у справі «Екле проти Німеччини» від 15 липня 1982 року, п. 73).

Ураховуючи, що на момент вручення повідомлення про підозру, за місцем проживання ОСОБА_7 був тимчасово відсутній, тому його вручення органом досудового розслідування проведено в порядку, що регулюється ч. 1 ст. 278 та ч. 1, 2 ст. 135 КПК України.

Під час досудового розслідування встановлено фактичне місце проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 2 а.с.31-32).

Крім цього, зазначена адреса надана ОСОБА_7 під час його допиту як свідка та зазначена в протоколі допиту свідка від 22.05.2024 року (т. 2 а.с.47-48).

З матеріалів провадження вбачається, що для вручення повідомлення про підозру, слідчим неодноразово здійснено виклики ОСОБА_7 у телефонному режимі (у тому числі у месенджері «WhatsApp»), на які останній не відповідав.

11.02.2025 року за вищевказаною адресою проживання ОСОБА_7 слідчим направлено повістку про необхідність прибуття до Територіального управління ДБР, розташованого в м. Києві (т. 2 а.с.33-36).

Письмове повідомлення про підозру направлено за адресою проживання ОСОБА_7 , що підтверджується відповідними квитанціями та накладними, а також 17.02.2025 року вручено під розписку керівнику житлово-експлуатаційної організації за останнім відомим місцем проживанням ОСОБА_7 .

Отже, органом досудового розслідування вжито усіх можливих та необхідних заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-1V із змінами і доповненнями (далі-Закон), громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавачі соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

З врахуванням положень діючого законодавства місце проживання громадянина України на її території не обов`язково посвідчується його реєстрацією. Підозрюваний ОСОБА_7 не втратив зв`язок з Україною.

Крім того, на момент складення та підписання повідомлення про підозру ОСОБА_7 , а також його вручення в порядку, що регулюється ч. 1 ст. 278 та ч. 1, 2 ст. 135 КПК України, у прокурора та органу досудового розслідування відомості, щодо місця його проживання за кордоном були відсутні.

Отже, доводи сторони захисту про необхідність вручення повідомлення про підозру відповідно до вимог ч. 7 ст. 135 КПК України, як особі, яка проживає за кордоном - згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва, є безпідставними, оскільки на момент вручення повідомлення про підозру даних про адресу місця проживання ОСОБА_7 за кордоном орган досудового розслідування не мав.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливості підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших осіб у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів встановила, що такі доводи є обґрунтованими, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, характер і конкретні обставини кримінальних правопорушень, та особу підозрюваного.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

На переконання колегії суддів, встановлені під час апеляційного розгляду обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, які колегія суддів вважає доведеними, та не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Оскільки органами досудового розслідування виконані всі передбачені кримінальним процесуальним законом дії, які свідчать, що ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук, та крім того, останній перебуває за межами України, а в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і доводять існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що встановлені органами досудового розслідування обставини у їх сукупності є виправданими та необхідними елементами, які визначають потребу в обранні підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання слідчого та обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу протидії порушенням прав людини в правоохоронній та пенітенціарній сферах Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_24 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Обрати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У разі затримання особи, відносно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4