провадження №1-кп/947/1342/25
У Х В А Л А

02 грудня 2025 року м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0001256 від 01.10.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1. Зміст клопотання.

До Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання прокурора про закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України.

В обґрунтування клопотання, прокурор зокрема зазначила, що у провадженні Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0001256 від 01.10.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, за фактом відкритого заволодіння 01.10.2013 о 13:30 год. невстановленою особою у неповнолітнього ОСОБА_4 , планшетом Lenovo Idea tab А 2109 A-F, що мало місце біля школи №84 по вул.Академіка Глушка, 1г в м.Одесі.

Вказувала, що станом на 21.10.2025 у вказаному кримінальному провадженні не встановлено осіб, які вчинили кримінальне правопорушення та жодній особі про підозру не повідомлено.

Звертала увагу, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України передбачено покарання у виді покарання позбавлення волі на строк до чотирьох років.

Згідно п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, десять років у разі вчинення тяжкого злочину.

Заявляла, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення вчинено 01.10.2013, тобто строки давності притягнення до кримінальної відповідальності сплинули.

Посилаючись на викладене, керуючись ст.49 КК України, ст.ст.36, 284 КПК України, просила суд: кримінальне провадження №0001256 від 01.10.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України закрити на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з тим, що не встановлено осіб, які вчинили кримінальне правопорушення та закінчені строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

2. Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні, прокурор підтримала подане клопотання та просила його задовольнити.

Потерпілий, в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, про причини своєї неявку суд не повідомив.

3. Мотиви та висновки суду.

Стаття 26 КПК України передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Неявка в судове засідання певного учасника судового провадження, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній матеріалів, оскільки вказана особа була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання та на власний розсуд розпорядилася своїм правом прийняття участі в судовому розгляді.

Суд, ознайомившись із поданим клопотанням та дослідивши додані до нього матеріали, заслухавши пояснення прокурора, прийшов до наступних висновків.

З матеріалів поданого клопотання вбачається, що у провадженні Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0001256 від 01.10.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення нібито вчинила особа віком близько 15 років, зростом 170 175 см., середньої тілобудови, світлі очі, на обличчі в районі щоки шрам, ніс поломаний, кличка «Масаня», навчався у школі №65 та проживає у будинку АДРЕСА_1 .

Проте, відповідно до рапорту слідчого (без дати), в ході перевірки не вдалося встановити особу за вищевказаними ознаками.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Законність як засада кримінального провадження з огляду на ч.2 ст.9 КПК України полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Окрім цього, до обов`язків держави входять позитивні зобов`язання у сфері прав людини, метою яких є: захист осіб; забезпечення достатніх юридичних засобів реагування на випадки порушення прав людини; гарантія проведення ефективного, оперативного та невідкладного розслідування випадків порушення прав людини незалежними компетентними особами; сприяння реалізації та забезпечення ефективного механізму юридичного, передусім судового захисту основоположних прав людини; запобігання порушення прав людини із боку третіх осіб.

Доктрина позитивних зобов`язань передбачає, що держава повинна не тільки володіти законодавством, що найбільш повно забезпечує дотримання як негативних, так і позитивних прав, але і вживати всіх необхідних заходів для того, щоб воно реально діяло, а не залишалося на папері. Тобто права мають бути забезпечені не тільки de jure, але і de facto. Водночас, держава вільна у виборі конкретних заходів, які підлягають застосуванню, щодо повного та ефективного захисту тих чи інших прав людини. Позитивні зобов`язання держави не можуть тлумачитись як такі, що визначають конкретні засоби чи конкретні дії держави.

Єдиним критерієм для визначення того, чи дотримувалась держава в особі її органів влади цього обов`язку, є ефективність її дій у конкретній ситуації.

Судова практика Верховного Суду орієнтує, що в провадженні, де відома особа потенційного підозрюваного, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про достатність доказів для доведення винуватості конкретної особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи.

Поряд з цим, суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст.2 КПК України).

Вищенаведене, узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду, відображеною, зокрема, в постановах від 25.08.2021 року (справа №142/536/20, провадження №51-1546км21), від 29.06.2022 року (справа №725/3569/21, провадження №51-1061км22), від 07.06.2023 року (справа №545/51/22, провадження №51-2327км23), від 18.10.2023 року (справа №750/1575/23, провадження №51-4007км23), від 15.02.2024 року (справа №687/1066/24, провадження №51-3267км23).

З урахуванням наведеного, суд робить висновок, що закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, в той час, коли в матеріалах кримінального провадження достатньо даних для встановлення особи підозрюваного, але відсутні відомості про вжити заходи щодо його встановлення, на думку суду є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкоджає ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому клопотання прокурора є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Водночас, суд звертає увагу, що пошук особи підозрюваного віком близько 15 років після того, як з моменту вчинення злочину пройшло 12 років не є ефективним та дієвим заходом для розслідування вчиненого кримінального правопорушення, а отже і виконання державою своїх позитивних зобов`язань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.26, 284, 369, 371, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0001256 від 01.10.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України відмовити.

2. Ця ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ця ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

3. Ця ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд міста Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1