УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 148/1893/22

провадження № 51-795 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року,

установила:

Як убачається зі змісту касаційної скарги та наявних у Верховному Суді матеріалів, слідчий суддя Немирівського районного суду Вінницької області ухвалою від 11 вересня 2023 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.

Суддя Вінницького апеляційного суду ухвалою від 11 червня 2025 року, керуючись п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), повернув апеляційну скаргу її авторові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК скасувати згадану ухвалу від 11 червня 2025 року і скерувати матеріали до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про поновлення строку апеляційного оскарження. Суть доводів скаржника зводиться до тверджень, що апеляційний суд неправомірно повернув подану апеляційну скаргу, адже всупереч статтям 8, 9, 111, 135, 306 вказаного Кодексу не викликав його в судове засідання, чим порушив право на доступ до суду. Також ОСОБА_4 зазначає, що розгляд його скарги відбувся без матеріалів справи.

Перевіривши викладені в касаційній скарзі доводи та копію судового рішення, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді становить п`ять днів із дня її оголошення, а в разі її постановлення без виклику особи, котра оскаржує ухвалу, - з дня отримання особою копії судового рішення.

Приписи п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК зобов`язують суд апеляційної інстанції повернути апеляційну скаргу, подану після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо особа, котра її подала, не просить поновити пропущений строк.

За змістом оскарженого судового рішення від 11 червня 2025 року, апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді від 11 вересня 2023 року ОСОБА_4 подав 10 червня 2025 року, тобто зі значним (понад два з половиною роки) пропущенням строку оскарження, питання про поновлення якого не порушував. Крім того, суддя Вінницького апеляційного суду акцентував, що дії ОСОБА_4 мають ознаки зловживання процесуальними правами.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 не заперечує факту звернення до суду апеляційної інстанції поза межами строку апеляційного оскарження. За приписами ст. 117 КПК скаржник мав клопотати про поновлення процесуального строку з наведенням поважних причин його пропущення. Однак такого клопотання не було подано, а доводів, які би підтверджували протилежне, скаржник не зазначає і відповідних документів не надає. З огляду на викладене апеляційний суд не мав процесуального права застосувати іншу процедуру, ніж передбачену п. 4 ч. 3 ст. 399 цього Кодексу. Тому твердження ОСОБА_4 про неправомірне повернення йому скарги є необґрунтованим.

Не можна визнати прийнятними також аргументи ОСОБА_4 про порушення його права на доступ до суду та незабезпечення обов`язкової участі під час розгляду апеляційної скарги. За правилами ст. 134 КПК виклик учасників провадження здійснюється у разі, якщо їх участь у судовому провадженні обов`язкова. Натомість на стадії вирішення суддею-доповідачем питання чи підлягає розгляду апеляційна скарга, яку було подано з пропущеним строком за відсутності клопотання про його поновлення, обов`язкова участь скаржника нормами процесуального права не передбачена. Отже, застосована згідно з п. 4 ч. 3 ст. 399 цього Кодексу процедура не зумовлювала виклику ОСОБА_4 , його апеляційна скарга не розглядалася, звідси, і не було підстав для забезпечення його участі в розгляді цієї скарги. Окреслений підхід корелюється з практикою Суду (наприклад, ухвала від 23 серпня 2023 року, справа № 127/5836/22; постанова від 8 серпня 2024 року, справа № 396/419/20).

Крім того, Верховний Суд, спираючись на практику Європейського суду з прав людини (наприклад, див. рішення у справі «Мушта проти України», заява № 8863/06), раніше неодноразово зазначав, що право на доступ до суду не є абсолютним і має певні обмеження, а додержання процесуальних строків є необхідним для втілення принципу юридичної визначеності як складової верховенства права.

Кримінальний процесуальний закон визначає особливий порядок апеляційної перевірки ухвал слідчих суддів (ст. 422 КПК). У цьому провадженні такої перевірки не здійснено, суддя апеляційного суду на стадії прийняття апеляційної скарги вирішував лише питання додержання апелянтом вимог закону під час подання звернення. Тому посилання ОСОБА_4 на те, що його звернення розглянуто без матеріалів справи, є неспроможними.

Ураховуючи наведене, доводи в касаційній скарзі про постановлення оспорюваної ухвали з істотним порушення вимог КПК не можна визнати прийнятними.

Оскільки з касаційної скарги та доданого до неї судового рішення не вбачається підстав для її задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів справи.

Тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 вказаного Кодексу слід відмовити у відкритті касаційного провадження за поданою скаргою.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3