Провадження № 1-кс/643/5468/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0001180 від 10.04.2025,

ВСТАНОВИВ:

26.09.2025 до Салтівського районного суду міста Харкова надійшло зазначене клопотання прокурора.

З клопотання та наданих до нього матеріалів слідує, що СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, відомості по якому внесено до ЄРДР за № 0001180 від 10.04.2025 за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Так, 10.04.2025 до ЧЧ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що громадянка ОСОБА_5 шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами заявника, внаслідок чого останньому було спричинено матеріальну шкоду у великому розмірі.

Під час досудового розслідування 24.09.2025 слідчим суддею Салтівського районного суду міста Харкова було винесено ухвалу про дозвіл на проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 .

25.09.2025 у період часу з 20:00 по 21:37 було проведено санкціонований обшук на підставі ухвали слідчого судді за адресою: АДРЕСА_2 за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час обшуку було виявлено та вилучено:

1. Мобільний телефон Iphone 14 Pro IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 .

2. Флеш карта на 32 GB.

3. Накопичувач інформації ТМ «Seagate» S/N WA493AQF.

4. Мобільний телефон Iphone 6S

Власником вилучених речей є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

26.09.2025 вищевказані речі було визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню №0001180 від 10.04.2025р.

Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Разом із клопотанням про арешт майна, прокурор подав заяву про розгляд справи без його участі.

29.09.2025 до суду від представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 надійшли письмові заперечення на клопотання прокурора, в яких вона просить відмовити у задоволенні клопотання в частині арешту мобільних телефонів. В обґрунтування заперечень, окрім посилань на положення законодавства та правових позицій Верховного Суду, вказано, що ухвала про надання дозволу на обшук стосувалася документів суб`єктів господарської діяльності ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ПП « ОСОБА_8 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а не мобільних телефонів ОСОБА_6 . Натомість в наданих матеріалах жодного доказу та навіть джерела доказової інформації щодо наведених слідчим припущень не міститься. Слідчим не доведена необхідність арешту майна та не доведена наявність підстав тлумачити вилучене майно, як докази у даному кримінальному провадженні, а з наданих до клопотання матеріалів не вбачається, що документи та майно, які зазначені у клопотанні слідчого відповідають ознакам ст. 98 КПК України.

Також, від представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд клопотання без її участі.

29.09.2025 до суду від оперуповноваженого 7-го управління (з обслуговування Харківської області) ДСР НП України надійшла заява, в якій він просить відмовити у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на Флеш карта на 32 GB та накопичувач інформації ТМ «Seagate» S/N WA493AQF, у зв`язку з тим, що вказане речі належать ІНФОРМАЦІЯ_5 та були передані ОСОБА_6 для проведення оперативних заходів.

29.09.2025 до суду від слідчого надійшла заява, в якій серед обставин справи зазначено, що під час обшуку ОСОБА_6 повідомила, що накопичувач інформації ТМ «Seagate» S/N WA493AQF належав її померлому чоловікові та на даний час на ньому зберігається інормація стосовно її особистого життя.

Прокурор та власник майна у судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд клопотання без їх участі.

Згідно із ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, а також заперечення та інші заяви, що надійшли до суду, встановив таке.

У провадженні СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження за № 0001180 від 10.04.2025 за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Дане клопотання було подано до суду 26.09.2025, тобто на наступний робочий день після вилучення майна, що свідчить про дотримання прокурором вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Крім цього, відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядку виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Щодо заперечень представника ОСОБА_6 про накладення арешту на мобільні телефони, слідчий суддя зазначає, що КПК України не вимагає, щоб на момент розгляду клопотання про арешт майна у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, та конкретну особу було повідомлено про підозру. Адже, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а тому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив про доцільність накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Натомість, вказане рішення не перешкоджає власнику майна в подальшому, в разі недотримання розумних строків проведення розслідування, порушувати перед органами досудового слідства, слідчим суддею, клопотання про скасування арешту.

Щодо накладення арешту на Флеш карту на 32 GB, слідчий суддя вважає в цій частині клопотання слід відмовити, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів, що це майно належить ОСОБА_6 та має значення для завдань кримінального провадження.

Щодо накладення арешту на накопичувач інформації ТМ «Seagate» S/N WA493AQF, слідчий суддя, з урахуванням заяв учасників провадження у цій справі, та встановлених обставин вважає, що на нього необхідно накласти арешт, з урахуванням обставин та положень законодавства, що зазначались вище.

Отже, оцінивши наведені стороною обвинувачення докази, з урахуванням позиції представника ОСОБА_6 , слідчий суддя доходить висновку про необхідність накладення арешту на вилучене майно, а саме мобільні телефони та на накопичувач інформації ТМ «Seagate» S/N WA493AQF, з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що вилучене майно зберегло у собі сліди вчиненого кримінального правопорушення чи інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з цим, для спростування або підтвердження доводів сторони обвинувачення, необхідним є проведення досудового розслідування, зокрема огляду вилученого майна та проведення відповідних судових експертиз, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки є ризик втрати цих речових доказів, що унеможливить встановленню істини по справі. Арешт майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, негативних наслідків арешту майна судом не встановлено.

Натомість, відмова у задоволенні клопотання про арешт майна може потягнути його безповоротну втрату.

Відтак, всі обставини проаналізовані та досліджені в сукупності, свідчать про можливість і необхідність накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні з точки зору наявності передбачених законом підстав.

Керуючись ст. 98, 131, 132, 170 173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт, шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження будь-яким особам на тимчасово вилучене під час обшуку 25.09.2025 у період часу з 20:00 по 21:37 за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, а саме:

Мобільний телефон Iphone 14 Pro IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 ;

Накопичувач інформації ТМ «Seagate» S/N WA493AQF;

Мобільний телефон Iphone 6S.

В іншій частині клопотання відмовити.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_9