Справа № 308/413/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Закарпатської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000156, відомості про яке внесено в ЄРДР 15.10.2025 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 332 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Закарпатської області ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні № 0000156, відомості про яке внесено в ЄРДР 15.10.2025 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 332 КК України, про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом УСБУ в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0000156, відомості про яке внесено в ЄРДР 15.10.2025 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 332, ч. З ст. 332 КК України.

Як вказано у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що народження, будучи обізнаним про явище нелегальної міграції на території України, використовуючи воєнний стан, введений на території України через збройну агресію російської федерації проти України та заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше 07.01.2026 громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вступив у злочинну змову з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме сприяв їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод з метою незаконного переправлення через державний кордон України громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 який діяв під контролем правоохоронних органів.

Так, 07.01.2026 року, ОСОБА_6 , виконуючи вказівки ОСОБА_5 , залізничним сполученням прибув з м. Київ у м. Мукачево, де ОСОБА_6 , близько о 15 год. біля магазину «SPAR», за адресою: м. Мукачево, вул. Ярослава Мудрого, буд. 98а, зустрів гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на транспортному засобі марки «HONDA» моделі «ACCORD», д.н.з. НОМЕР_1 , який за вказівкою ОСОБА_5 відвіз ОСОБА_6 до с. Залужжя, Мукачівського району.

Прибувши о 15 год. 40 хв. до с. Задужжя, Мукачівського району, та зупинившись біля автомобільної дороги «Н09» в напрямку с. Дунковиця, до вказаного автомобілю під`їхав транспортний засіб, марки «OPEL», моделі «ZAFIRA», д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого знаходився ОСОБА_5 .

В подальшому, в ході розмови ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 надав вказівки ОСОБА_6 , як необхідно правильно проїхати контрольований блок пост який розташований в напрямку державного кордону України, а також, щодо перетину державного кордону Україну, а саме розповіли ОСОБА_6 , як правильно перерізати колючий провід який протянутий вздовж лінії державного кордону, як правильно в Угорщині потрапити в органи поліції, для оформлення біженства, про факт того, що ОСОБА_6 потрібно видалити всі повідомлення з телефону з ОСОБА_5 , та вимкнути телефон, а також обмотати його в фольгу, щоб не можна було його відслідкувати.

Надалі, в ході розмови ОСОБА_5 повідомив, ОСОБА_6 , про необхідність нікому не повідомляти, факт того, що ОСОБА_6 незаконно переправили через державний кордон України, оскільки ОСОБА_5 може загрожувати за вказане кримінальна відповідальність.

Також, ОСОБА_5 повідомив, ОСОБА_6 про факт співпраці з ОСОБА_4 , у організації незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України.

Надалі, ОСОБА_6 за вказівками ОСОБА_5 переклав свій рюкзак у транспортний засіб ОСОБА_5 марки «OPEL», моделі «ZAFIRA», д.н.з. НОМЕР_2 , а сам сів у транспортний засіб марки «HONDA» моделі «ACCORD», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_4 .

З метою, не бути викритим працівниками правоохоронних органів проїжджаючи стаціонарні блокпости ОСОБА_4 , надав вказівку ОСОБА_6 через додаток «BOLT», викликати таксі яке ОСОБА_4 має в додатку «BOLT» підтвердити як водій, з готелю-ресторану «Корал» за адресою вул. Шенборна, буд. 38а, сел. Верхній Коропець, Закарпатська область, до с. Пийтерфловло Берегівського району, та у зворотному напрямку до готелюресторану «Корал» за адресою вул. Шенборна, буд. 38а, сел. Верхній Коропець, Закарпатська область, аргументуючи це тим, що так буде легше проїхати стаціонарні блокпости, повідомляючи працівникам правоохоронних органів, ДПСУ та ТЦК, що Вони зараз повернуться назад.

Поряд з цим, ОСОБА_4 , повідомив, ОСОБА_6 , що нікуди повертатись вони не будуть, а залишиться до ночі біля лінії державного кордону України, з метою подальшого незаконного переправлення ОСОБА_6 .

В свою чергу, ОСОБА_5 , з рюкзаком ОСОБА_6 , в якому знаходились речі для незаконного перетину кордону, вирушив на транспортному засобі марки «OPEL», моделі «ZAFIRA», д.н.з. НОМЕР_2 , в напрямку державного кордону України а саме, селища Вилок, Берегівського району, попереду ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , з метою розвідування місцевості та не бути викритими працівниками правоохоронних органів.

В подальшому, ОСОБА_4 виконавши покладені на нього обов`язки щодо сприяння у безперешкодного перевезення ОСОБА_6 в бік державного кордону України, перевіз ОСОБА_6 через стаціонарні блокпости до селища Вилок, Берегівського району, з метою передачі останнього ОСОБА_5 та подальшого його незаконного переправлення через державний кордон України.

Надалі, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 на транспортному засобі марки «OPEL», моделі «ZAFIRA», д.н.з. НОМЕР_2 прибув до с. Нове Село, Берегівського району, Закарпатської області, що знаходиться контрольованому прикордонному районі поблизу державного кордону України, та зупинився у провулку біля вул. Головна у с. Нове Село, Берегівського району, біля кафе «Зустріч» за географічними координатами 48.1190410, 22.8851857.

Однак, ОСОБА_4 свій злочинний намір щодо організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України до кінця не довів, з причин, що не залежали від його волі, оскільки 07.01.2026 року, після отримання грошових коштів за незаконне переправлення ОСОБА_6 , через державний кордон України ОСОБА_5 був викритий працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, усвідомлюючи суспільну небезпечність діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений частиною 2 статті 332 КК України, а саме: незаконне переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, усуненням перешкод, вчинені за попередньою змовою групою осіб

Прокурор зазначає, що 14 січня 2026 року, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

У клопотанні вказано на те, що 13 січня 2026 року в ході проведення обшуку транспортного засобу, який використовується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , марки «HONDA» моделі «ACCORD», д.н.з. НОМЕР_1 було вилучено вищевказаний транспортний засіб марки «HONDA» моделі «ACCORD», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво реєстрації до даного транспортного засобу ( НОМЕР_3 ), та ключі запалювання до даного транспортного засобу. Постановою слідчого у вищевказаному кримінальному провадженні від 13.01.2026 вилучені в ході обшуку вищевказані предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

При цьому прокурор вказує на те, що згідно відомостей з Сервісного Центру МВС власником даного транспортного засобу марки «HONDA» моделі «ACCORD», д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_8 , яка являється дружиною ОСОБА_4 .

Також у клопотанні зазначено, що 14 січня 2026 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно. Ухвалою слідчого судді від 14.01.2026 клопотання повернуто прокурору відділу обласної прокуратури ОСОБА_3 для доопрацювання та яке останньою отримано 16.01.2026.

Прокурор зазначає, що метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів протиправної діяльності фігурантів у даному кримінальному провадженні. Зазначене в клопотанні майно є речовим доказом у кримінальному провадженні та вказані предмети мають значення для досудового розслідування, необхідні для проведення ряду слідчих дій, досліджень, у тому числі призначення та проведення ряду експертиз з метою встановлення фактів причетності особи до вчинення вказаного кримінального правопорушення, та відповідають критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК України.

Так, автомобіль марки «HONDA» моделі «ACCORD», д.н.з. НОМЕР_1 , разом з ключами від замка запалювання згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та свідоцтво реєстрації до даного транспортного засобу ( НОМЕР_3 ) який належить ОСОБА_8 , яка являється дружиною ОСОБА_4 на вказаному автомобілі здійснювалось переміщення особи по території Закарпатської області, та транспортування такого до кордону України з метою його переходу, тобто у вказаному випадку вказаний матеріальний об`єкт, був одним із знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 114-1, 332 КПК України.

Так, автомобіль марки «HONDA» моделі «ACCORD», д.н.з. НОМЕР_1 , разом з ключами від замка запалювання згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та свідоцтво реєстрації до даного транспортного засобу ( НОМЕР_3 ) який належить ОСОБА_8 , яка являється дружиною ОСОБА_4 на вказаному автомобілі здійснювалось переміщення особи по території Закарпатської області, та транспортування такого до кордону України з метою його переходу, тобто у вказаному випадку вказаний матеріальний об`єкт, був одним із знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 114-1, 332 КПК України.

За твердженням прокурора, з матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Прокурор зауважує, що, належить врахувати, що виходячи з обраної органом досудового розслідування кваліфікації кримінального правопорушення за ст. ст. 114-1, 332 КК України, існують достатні підстави вважати, що вищевказане майно є предметом кримінального правопорушення та могло зберегти на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Вказані обставини обумовлюють процесуальну необхідність арешту майна саме з метою його збереження, у проміжок часу, який пов`язаний зі строком досудового розслідування, передбачений ст. 219 КПК України.

При обґрунтуванні клопотання прокурор покликається на ст. ст..98,131,ч.ч.1,2ст.170,ч.2 ст.173, ч. 2 ст.167, ст. 214,223 КПК України, практику Європейський суд з прав людини, у справах щодо вилучення майна або арешт майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 36, 131, 132, 167, 168, 170, 171, 173 КПК України,- прокурор просить: накласти арешт на речі та предмети, вилучені 13.01.2026 року в ході проведення обшуку а саме на автомобіль марки «HONDA» моделі «ACCORD», д.н.з. НОМЕР_1 свідоцтво реєстрації до даного транспортного засобу ( НОМЕР_3 ), та ключі запалювання до даного транспортного засобу що належать ОСОБА_8 , яка являється дружиною ОСОБА_4 .

Від представника власника майна адвоката ОСОБА_9 надійшли заперечення на клопотання про арешт майна. Так представник власника заперечує проти накладення арешту на вилучене майно, вважає клопотання необґрунтованим та безпідставним, адже у клопотанні про арешт майна прокурором не зазначено, підстави і мету накладення арешту, не вказано зв`язку та мотивів, з яких можливо зрозуміти значення вилученого автомобілю у даному кримінальному провадженні, тобто в порушення ч. 1 ст. 173 КПК України не доведена необхідність накладення арешту на вилучене майно, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Не погоджується із твердженням прокурора про необхідність арешту майна оскільки воно має значення речових доказів вчинення кримінального правопорушення, було знаряддям вчинення злочину.

На переконання адвоката будь-яких даних, які давали б підстави вважати що автомобіль марки HONDA ACCORD НОМЕР_1 зберігає на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (крім тих які вже встановленні протоколом обшуку такого автомобілю), набутий кримінально протиправним шляхом і може підпасти під конфіскацію майна, як вид покарання клопотання не містить. Більше того, в клопотанні не зазначено, яким саме критеріям відповідно до ст. 98 КПК України відповідає вилучене майно, а тільки процитовано зазначену статтю.

Також у запереченнях вказано на те, що наразі номінальна власниця автомобілю не підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, також не встановлено, що належний їй на праві власності автомобіль здобутий кримінально протиправним шляхом.

Окрім цього, адвокат зазначає, що санкція статті за якою відкрите кримінальне провадження не передбачає такого покарання як конфіскація майна, а потерпілі, у даному провадженні відсутні.

Приймаючи до уваги наведене, а також те, що вилучений автомобіль оглянутий та більше не містить на собі ніяких слідів злочину, є спільною сумісною власністю подружжя та єдиним автомобілем в сім`ї, представник, що накладення арешту на автомобіль у вигляді заборони користування, є неспіврозмірним обмеженням його прав і призведе до наслідків, які суттєво позначаться на законних інтересах ОСОБА_4 та членів його родини.

Так, враховуючи наведене, керуючись ст. 170, 172 КПК України адвокат просить у задоволенні клопотання прокурора відділу за додержанням законів регіональним органом безпеки Закарпатської області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000156 внесеного до ЄРДР від 15 жовтня 2025 року, а саме автомобіль марки HONDA ACCORD НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вищевказаного автомобіля серії НОМЕР_3 - відмовити; вилучене майно, а саме автомобіль марки «HONDA ACCORD НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію вищевказаного автомобіля серії НОМЕР_3 .- повернути власниці ОСОБА_8 або підозрюваному ОСОБА_4 або їх представнику.

Прокурор у судове засідання не з`явився, подала заперечення. Так зазначає, що зазначене в клопотанні майно є речовим доказом у кримінальному провадженні та вказані предмети мають значення для досудового розслідування, необхідні для проведення ряду слідчих дій, досліджень, у тому числі призначення та проведення ряду експертиз з метою встановлення фактів причетності особи до вчинення вказаного кримінального правопорушення, та відповідають критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК України.

При цьому зазначає, що автомобіль марки «HONDA» моделі «ACCORD», д.н.з. НОМЕР_1 , разом з ключами від замка запалювання згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та свідоцтво реєстрації до даного транспортного засобу ( НОМЕР_3 ) який належить ОСОБА_8 , яка являється дружиною ОСОБА_4 на вказаному автомобілі здійснювалось переміщення особи по території Закарпатської області, та транспортування такого до кордону України з метою його переходу, тобто у вказаному випадку вказаний матеріальний об`єкт, був одним із знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 114-1, 332 КПК України.

Зазначає, в даному випадку вказаний автомобіль використовувався як знаряддя вчиненню кримінального правопорушення, оскільки саме із залізничного вокзалу було перевезено громадянина України ОСОБА_6 до точки перетину кордону громадянином України поза межами державного кордону.

У зв`язку з викладеним, просить у задоволенні заперечення захисника на клопотання про арешт майна та накласти арешт на речі та предмети, вилучені 13.01.2026 року в ході проведення обшуку а саме на автомобіль марки «HONDA» моделі «ACCORD», д.н.з. НОМЕР_1 свідоцтво реєстрації до даного транспортного засобу ( НОМЕР_3 ), та ключі запалювання до даного транспортного засобу що належать ОСОБА_8 , яка являється дружиною ОСОБА_4 .

Прокурор просить розгляд клопотання про арешт майна розглянути без її участі. Вказане клопотання про арешт майна, яке подано 19 січня 2026 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області підтримує в повному обсязі та просить його задоволити.

Власник майна та його представник у судове засідання не з`явився. Згідно клопотання представник власника майна просить розгляд клопотання проводити без їх участі.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчий суддя, на підставі ч.2 ст. 172 КПК України, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності належним чим повідомлених сторін кримінального провадження, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим вiддiлом Управління СБ України в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження № 0000156 від 15.10.2025 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Згідно матеріалів клопотання 13 січня 2026 року в ході проведення обшуку транспортного засобу, який використовується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , марки «HONDA» моделі «ACCORD», д.н.з. НОМЕР_1 було вилучено вищевказаний транспортний засіб марки «HONDA» моделі «ACCORD», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво реєстрації до даного транспортного засобу ( НОМЕР_3 ), та ключі запалювання до даного транспортного засобу.

Постановою слідчого у вищевказаному кримінальному провадженні від 13.01.2026 вилучені в ході обшуку вищевказані предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

14 січня 2026 року, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Згідно відомостей з Сервісного Центру МВС власником даного транспортного засобу марки «HONDA» моделі «ACCORD», д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_8 , яка являється дружиною ОСОБА_4 .

Як встановлено під час розгляду клопотання, у ході досудовим розслідуванням встановлено, що народження, будучи обізнаним про явище нелегальної міграції на території України, використовуючи воєнний стан, введений на території України через збройну агресію російської федерації проти України та заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше 07.01.2026 громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вступив у злочинну змову з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме сприяв їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод з метою незаконного переправлення через державний кордон України громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 який діяв під контролем правоохоронних органів.

Так, 07.01.2026 року, ОСОБА_6 , виконуючи вказівки ОСОБА_5 , залізничним сполученням прибув з м. Київ у м. Мукачево, де ОСОБА_6 , 2 близько о 15 год. біля магазину «SPAR», за адресою: м. Мукачево, вул. Ярослава Мудрого, буд. 98а, зустрів гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на транспортному засобі марки «HONDA» моделі «ACCORD», д.н.з. НОМЕР_1 , який за вказівкою ОСОБА_5 відвіз ОСОБА_6 до с. Залужжя, Мукачівського району.

Прибувши о 15 год. 40 хв. до с. Задужжя, Мукачівського району, та зупинившись біля автомобільної дороги «Н09» в напрямку с. Дунковиця, до вказаного автомобілю під`їхав транспортний засіб, марки «OPEL», моделі «ZAFIRA», д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого знаходився ОСОБА_5 .

Згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання 08 січня 2026 року, ОСОБА_6 , серед наданих йому для впізнання знімків, транспортний засіб марки «НОNDА» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , на якому здійснювалась його доставка з м. Мукачево до н.п. Пийтерфолво Берегівського району, з метою незаконного переправлення мене через державний кордон України.

Окрім того, він також згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08 січня 2026 року, впізнав саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу яка була водієм транспортного засобу марки «Ноndа» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , та здійснював мою доставку з м. Мукачево до н.п. Пийтерфолво Берегівського району, а також здійснював короткий інструктаж.

З огляду на вказане, слідчий суддя вважає, доведеним те, що автомобіль на який просить накласти арешт прокурор, перебував у фактичному користуванні підозрюваного. Так, саме 07.01.2026 він був за кермом вказаного транспортного засобу та підвозив ОСОБА_6 , за наперед обумовленим маршруту до місця зустрічі із ОСОБА_5 .

При цьому прокурором доведено, що згідно обставин встановлених у ході досудового розслідування щодо вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, а саме в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, сприянню їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, усуненням перешкод, вчинені за попередньою змовою групою осіб, саме за допомогою вказаного транспортного засобу, ОСОБА_4 , а саме здійснював транспортування осіб, за попередньою домовленістю із іншим підозрюваним ОСОБА_5 , у напрямку державного кордону з метою їх незаконного перетину ДКУ поза пунктами пропуску, тобто такий транспортний засіб підпадає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ст. п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч3. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Постановою слідчого у вищевказаному кримінальному провадженні від 13.01.2026 вилучені в ході обшуку вищевказані предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучений, згідно протоколу обшуку від 13.01.2026 транспортний засіб, який використовується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , марки «HONDA» моделі «ACCORD», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво реєстрації до даного транспортного засобу ( НОМЕР_3 ), та ключі запалювання до даного транспортного засобу, відповідають критеріям ст.98 КПК України.

Зокрема, слідчий суддя враховує, що автомобіль та ключ запалювання до нього є знаряддям вчинення злочину.

При цьому, вказане в клопотанні майно на переконання слідчого судді, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання).

У даному кримінальному провадженні є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно може бути приховано, передано, пошкоджено або знищено заявленим володільцем. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2,3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Таким чином, з огляду на вказане вище, слідчий суддя вважає, що в даному випадку вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, є всі правові підстави для накладення арешту на вказане майно.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, вважає за необхідне вказати на те, що при вирішенні питання про арешт майна, було досліджено усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, враховано правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, є обґрунтована та доцільна.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як речового доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна, та таке є необхіднім у зв`язку із забезпеченням проведення у рамках даного кримінального провадження експертних досліджень, які в свою є необхідними для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню у вказаній частині.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге - п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Слідчий суддя враховуючи наведене, вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказаного кримінального провадження, існує сукупність підстав, що підтверджують відповідність майна, що належить ОСОБА_8 , та який перебував у фактичному користуванні її чоловіка - підозрюваного ОСОБА_4 , критеріям речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у даному випадку, а саме з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Окрім того, варто зазначити, що на даний час досудове розслідування триває, встановлюються всі обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема і щодо кола причетних до його вчинення осіб.

Згідно встановлених у ході досудового розслідування обставин, показів свідка ОСОБА_6 , останнього він підвозив до місця зустрічі із ОСОБА_5 , а останній відвіз його в подальшому до місця незаконної переправи поза пунктами пропуску ДКУ.

З огляду на положення ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З урахуванням наведеного вище, слідчий суддя вважає, що накладення арешту на вказаний транспортний засіб, без заборони користування таким, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення буде доцільним та найменш обтяжливий способом арешту майна.

Таким чином клопотання підлягає частковому задоволенню частково.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Згідно протоколу обшуку, в ході якого було вилучено майно (на яке прокурор просить накласти арешт), вказана слідча дія проведена 13.01.2026.

Клопотання надійшло до суду, та зареєстровано 14.01.2026 року. Того ж дня ухвалою суду клопотання повернуто прокурору, встановлено строк в сімдесят дві години для усунення недоліків з моменту отримання ухвали. Вказану ухвалу прокурором отримано 16.01.2026, та 19.01.2026 прокурором подано дане клопотання до слідчого судді.

Таким чином в даному випадку органом досудового розслідування дотримано процесуальних строків передбачених КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Закарпатської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000156, відомості про яке внесено в ЄРДР 15.10.2025 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 332 КК України, про арешт майна, - задовольнити частково.

Накласти арешт на речі та предмети, вилучені 13.01.2026 року в ході проведення обшуку а саме на автомобіль марки «HONDA» моделі «ACCORD», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , свідоцтво реєстрації до даного транспортного засобу ( НОМЕР_3 ), та ключі запалювання до даного транспортного засобу що належать, із забороною їх відчуження та розпорядження, без позбавлення власника або законного володільця права користування такими.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1