Справа № 515/1705/25
Провадження № 1-кп/515/2098/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Татарбунари об`єднане кримінальне провадження № 0001387, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Долинка Саратського району Одеської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, військовозобов`язаного, неодруженого, має на утриманні двох дітей, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 19 жовтня 2018 року вироком Татарбунарського районного суду Одеської області за ст. 185 ч. 3, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 03 червня 2022 року за відбуття строку покарання; згідно з ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 січня 2025 року ОСОБА_4 призначено покарання за ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, який утримується під вартою у Держаній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, суд

В С Т А Н О В И В :

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією збройних сил російської федерації проти України, на всій території України запроваджено воєнний стан з 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан в Україні продовжувався, востаннє, Указом Президента України від 14 липня 2025 за № 478/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 05 листопада 2025 року. Законом України № 4524-IX від 15 липня 2025 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим 19 жовтня 2018 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ст. 185 ч. 3 КК України строком на 3 роки позбавлення волі, в силу ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання у вигляді 6 місяців позбавлення волі за вироком Татарбунарського районного суду від 28 березня 2018 року, остаточно до відбуття визначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнився 03 червня 2022 року за відбуття строку покарання; згідно з ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 січня 2025 року ОСОБА_4 призначено покарання за ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та маючи непогашену судимість, будучи засудженим до покарання у вигляді обмеження волі, повторно скоїв умисне кримінальне правопорушення за таких обставин.

24 червня 2025 року близько 07 години 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 діючи умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, через незамкнені вхідні двері, проник до приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 , в якому мешкає ОСОБА_6 , та пройшов до приміщення житлової кімнати, де розуміючи протиправність своїх дій та передбачаючи їх наслідки в умовах воєнного стану на території України, впевнившись що його дії не будуть помічені потерпілою та сторонніми особами, із корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, умисно, повторно, таємно викрав грошові кошти в сумі 80 євро (1 євро = 48, 02 грн за курсом Національного Банку України станом на 24 червня 2025 року), що в конвертації в валюту гривні становить 3 841,60 грн. З місця вчинення злочину ОСОБА_4 зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 3 841,60 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

29 жовтня 2025 року між прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України.

Згідно з даною угодою, прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного даним вироком суду, частково приєднати невідбуту частину покарання, з урахуванням правил, передбачених ч.1 ст. 72 КК України, у виді 3 місяців позбавлення волі за вироком Саратського районного суду Одеської області від 06 травня 2024 року, який змінено згідно з ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 січня 2025 року та перекваліфіковано дії ОСОБА_4 з ч.4 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 162 КК України й призначено покарання у виді 2 років обмеження волі, визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці.

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, клопотав про затвердження укладеної між ним та прокурором угоди про визнання винуватості. Стверджував, що розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 цього ж Кодексу, характер обвинувачення, вид і міру покарання.

Захисник підтримав позицію обвинуваченого.

Прокурор також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з п.2 ч.1 ст.468, п.1, п.3 ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією). Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно за ст.12 КК України, є тяжким.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п.п.1-4 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально-процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився на призначення йому узгодженого покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного даним вироком суду, частково приєднати невідбуту частину покарання, з урахуванням правил, передбачених ч.1 ст. 72 КК України, у виді 3 місяців позбавлення волі за вироком Саратського районного суду Одеської області від 06 травня 2024 року, який змінено згідно з ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 січня 2025 року та перекваліфіковано дії з ч.4 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 162 КК України й призначено покарання у виді 2 років обмеження волі, визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці, яке з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, вчинено тяжкий умисний корисливий злочин, обставин його вчинення, особу винного, який характеризується негативно, раніше судимий, вчинив злочин повторно, на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за наявності пом`якшуючих покарання обставин, якими є його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, є обґрунтованою та буде відповідати цілям покарання.

Призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, який злочин вчинив повторно, щиро покаявся, беззастережно визнав свою винуватість.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст.314, ч. 2 ст.373, 374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 29 жовтня 2025 року про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, укладену між обвинуваченою ОСОБА_4 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 та прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного даним вироком суду, частково приєднати невідбуту частину покарання, з урахуванням правил, передбачених ч.1 ст.72 КК України, за вироком Саратського районного суду Одеської області від 06 травня 2024 року у виді 3 місяців позбавлення волі, який змінено згідно з ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 січня 2025 року за перекваліфікування дій з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України й призначено покарання у виді 2 років обмеження волі, визначивши ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на п`ять років три місяці.

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня його затримання 24 жовтня 2025 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати засудженому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24 жовтня 2025 року по день набрання даним вироком законної сили з розрахунку один день позбавлення волі за один день тримання під вартою.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначеного судом покарання, суворішого, ніж узгодженого, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених ч. 4,6,7 ст. 474 цього кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди або прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена. З цих же підстав може бути оскаржено вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги та такий вирок в касаційному порядку.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Татарбунарський районний суд Одеської області.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору і засудженому.

Суддя ОСОБА_1