Провадження №: 1-кп/336/310/2026
УХВАЛА

Іменем України

19 січня 2026 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву про самовідвід суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні ЄУН справи: 336/7893/19 провадження: 1-кп/336/310/2026 по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України, -

Встановив:

12.01.2026 року головуючий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 та судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заявили самовідвід у кримінальному провадженні № 336/7893/19 (провадження № 1-кп/336/71/2025) відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3

ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України

Згідно зі ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями частини 1, 5 статті 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Нормами частини першої статті 21 Кримінального процесуального кодексу України як одну з гарантій дотримання прав учасника кримінального процесу визначає гарантування права на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Аналогічні норми містить і стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (її) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (її) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Веттштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Відповідно до ч.1,3-5 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст.75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.

У чинному кримінальному процесуальному законі закріплено інститут відводу (самовідводу) судді, який, по суті, є єдиним способом вирішення конфлікту інтересів в їхній професійній діяльності, прямо передбаченим законом. При цьому, інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом.

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Як рекомендує п.2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

ЄСПЛ у Рішенні від 25.11.2021 року у справі «Муча проти Словаччини» констатував, що суд, який схвалив угоди спільників про визнання провини, які завдають шкоди презумпції невинуватості старшого гангстера, не був неупередженим у судовому розгляді справи останнього.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини встановлено,що кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти) [ВП], § 98).

Аналогічним чином,у справі Piersack v Belgium (1982 г.) ЄСПЛ постановив, що внутрішні суди повинні викликати довіру у громадськості і, особливо, у обвинувачених в ході кримінального процесу, а також суддя, у відношення якого є обґрунтовані побоювання недостатньої неупередженості, повинен негайно взяти відвід. У справі De Cubber v Belgium (1984 г.)

Так в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 ,у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України.

Ухвалою суду від 28 липня 2023 року судове провадження по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.3

ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України виділено з кримінального провадження № 336/7893/19 (провадження № 1-кп/336/71/2025) в окреме провадження через розшук обвинуваченого.

21 лютого 2025 року судом постановлено вирок по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 146 ч.3, ст. 289 ч.3 КК України.

Постановленим 21 лютого 2025 року вироком відносно ОСОБА_6 встановлено, що ним вчинено злочини у співучасті з іншою особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження ухвалою суду від 28 липня 2023 року.

Оскільки провадження відносно ОСОБА_5 є виділеним з кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , яке також розглядалось судом під головуванням судді ОСОБА_1 та за участі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , очевидно, що головуючому у справі та суддям учасникам колегії відома особа співучасника ОСОБА_6 , тобто опосередковано перелічені судді вже прийшли до висновку про її причетність до злочинної діяльності, що робить неможливим винесення об`єктивного рішення у справі по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.3 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України та не узгоджується з гарантіями презумпції невинуватості за ст.62 Конституції України.

Вироком, постановленим 21 лютого 2025 року відносно ОСОБА_6 , встановлено, що ним вчинено злочини у співучасті з ішною особою, якою є особа-1, відомий головуючому судді ОСОБА_1 та суддям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , тому неупередженість суддів у розгляді кримінального провадження стосовно іншого обвинуваченого ОСОБА_5 , яке було виділено з кримінального провадження № 336/7893/19 (провадження № 1-кп/336/71/2025), може ставитися під сумнів стороною захисту, а всі подальші процесуальні рішення будуть сприйматись як незаконні.

Приймаючи до уваги зазначене, враховуючи зміст заяв суддів, дослідивши підстави для розгляду питання про самовідвід, суд дійшов висновку про те, що заяви головуючого судді ОСОБА_1 та суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про самовідвід підлягають задоволенню, оскільки зазначені обставини не змінилися та виключають участь суддів у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.2, 4 ст. 82 КПК України у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, який здійснює судове провадження одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею. Слідчий суддя, суддя (судді), на розгляд яких передається кримінальне провадження або справа, визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Cправу необхідно передати до канцелярії суду для подальшого здійснення повторного автоматизованого розподілу.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів у відповідності до ч.4 ст. 107 КПК України не здійснюється у зв`язку із неприбуттям в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Керуючись ст. 75, 81-82, 369-372? 392 КПК України, суд, -

Постановив:

Заяви головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про самовідвід у кримінальному провадженні ЄУН справи: 336/7893/19 провадження: 1-кп/336/310/2026 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, ч.3 ст. 289 КК України - задовольнити.

Кримінальне провадження ЄУН справи: 336/7893/19 провадження: 1-кп/336/310/2026 передати до канцелярії суду для проведення розподілу автоматизованою системою документообігу суду для повторного визначення головуючого судді та суддів учасників колегії з розгляду даного кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.35 КПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3