Номер провадження: 11-кп/813/710/25
Справа № 946/2344/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирокІзмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.05.2024 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000037 від 19.01.2024 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, особи на піклуванні відсутні, тракториста-машиніста КП «Символ» Саф`янівської територіальної громади, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.05.2024 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Відповідно до ст. 49 ч.1 п.2 КК України звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України через закінчення строків давності.

Провадження у цій частині відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрито.

Покарання за ч. 4 ст. 358 КК України визначено штраф п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (вісімсот п`ятдесят грн.).

Також вироком вирішено долю речових доказів та стягнуто процесуальні витрати.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що в 2019 році, точна дата досудовим слідством не встановлена, ОСОБА_8 з метою реалізації умислу, направленого на пособництво у підробленні посвідчення з метою використання його іншою особою, а саме пособництва у виготовленні завідомо підробленого посвідчення тракториста-машиніста та його подальшого особистого використання для посвідчення своєї особи та керування транспортними засобами, перебуваючи м. Ізмаїлі Одеської області та знаючи законний порядок отримання посвідчення водія, порушуючи Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 1994 року №217, відшукав невстановлену особу, стосовно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, та надав вищевказаній невстановленій досудовим розслідуванням особі свої анкетні дані та в електронній формі фотокартку із власним зображенням, які було використано під час виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія, виданого на його ім`я. Після чого, невстановлена досудовим розслідуванням особа передала ОСОБА_8 підроблене посвідчення тракториста-машиніста, яке не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України та виготовлене не підприємством, що здійснює випуск даної продукції, а саме посвідчення тракториста-машиніста з зазначеним на ньому серійним номером ЕВ099640 від 19 грудня 2018 року, видане Головним Управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області, що дає право особі керувати транспортними засобами категорії - А1, А2, В1, В2, В3, С, D1, D2, E1, E2, F1, F2, G1, G2, H,за що останній сплатив грошові кошти.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок пособництво у підробленні посвідчення з метою використання його іншою особою.

Окрім того, 19 січня 2024 року о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом колісним трактором марки «BOBCAT» з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався по вул. Бесарабській с. Стара Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області, де був зупинений працівниками поліції для перевірки документів та діючи умисно, для підтвердження своєї особи та права керування транспортним засобом, достовірно знаючи про те, що посвідчення водія з зазначеним на ньому серійним номером ЕВ099640 від 19 грудня 2018 року, видане Головним Управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області на ім`я ОСОБА_8 , є підроблене, використав завідомо підроблений документ, пред`явивши його працівнику поліції.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок використання завідомо підробленого документа.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що від обвинуваченого не надійшло клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції не мав процесуального приводу для вирішення цього питання. За таких обставин суд повинен був ухвалити рішення про звільнення ОСОБА_8 від покарання за правилами ч. 5 ст. 74 КК України, однак цього не зробив.

Просить вирок суду змінити.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання, призначеного за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 України у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирок у частині призначеного ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України залишити без змін.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В суді апеляційної інситанції прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу частково та просив вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.05.2024 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000037 від 19.01.2024 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України скасувати, в частині визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України та закриття кримінального провадження в цій частині. Закрити кримінальне провадження №0000037 від 19.01.2024, в частині притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, в зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін,

Обвинувачений ОСОБА_8 будучи належним чином сповіщеним про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення справи не подавав.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за його відсутності.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення (ч.2 ст.404 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень та правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється та не оскаржується, а тому у відповідності до положень ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Колегія суддів зазначає, що згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми виниі мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинуваченняне обґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру привстановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до ст. 96 КК України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до п. 2 ч. 4 цієї статті у резолютивній частині вироку зазначаються: у разі визнання особивинуватою: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом, у тому числі про позбавлення державної нагороди України; початок строку відбування покарання; рішення про застосування примусового лікування чи примусових заходів медичного характеру щодо обмежено осудного обвинуваченого у разі їх застосування; рішення про призначення неповнолітньому громадського вихователя; рішення про застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру; рішення про цивільний позов; рішення про інші майнові стягнення і підстави цих рішень; рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації; рішення про відшкодування процесуальних витрат; рішення про винагороду викривачу; рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили; рішення про залік досудового тримання під вартою; строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження; порядок отримання копій вироку та інші відомості; рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Отже, виходячи з диспозиції вказаної норми процесуального закону суд в разі визнання особи винною за результатами розгляду справи ухвалює вирок.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 або п. 1-2 ч. 2 цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу. За ч. 11 цієї ж статті ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.

При цьому, суд першої інстанції зазначеним вироком визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, звільнив його від кримінальної відповідальності за цією статтею, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Тобто, суд першої інстанції вироком закрив кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України в зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, чинний кримінальний процесуальний закон не передбачає повноважень суду ухвалюючи вирок по справі одночасно закривати провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Натомість, у випадку закриття кримінального провадження на підставі вказаної статті суд зобов`язаний постановити ухвалу, яка в подальшому може бути оскаржена в апеляційному порядку.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме принцип верховенство права.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційний суд також виходить з приписів ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, у відповідності до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Отже, оскільки суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд на підставі п. 5 ч. 1 ст. 407, п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України скасовує вирок в частині закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.

Окрім того, як було вище зазначено, суд першої інстанції, закриваючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України визнав його винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що в результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально-караного діяння. Адже кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути клопотання сторони захисту про таке звільнення невідкладно. У разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння (постанова ККС ВС від 18.02.2025 в справі №712/8174/23).

Відповідно до п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу; скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

За приписами ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи наведене та оскільки суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд констатує наявність достатніх підстав для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України через закінчення строків давності та закриття кримінального провадження у цій частині відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.В іншій частині вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 370, 374, 404, 409, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.05.2024 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000037 від 19.01.2024 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України скасувати, в частині визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України та закриття кримінального провадження в цій частині.

Закрити кримінальне провадження №0000037 від 19.01.2024, в частині притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, в зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4