Провадження № 1-кп/686/1433/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002091 від 01 липня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Крижопіль Вінницької області, громадянина України, українця, військовослужбовця ЗСУ, помічника командира частини з правової роботи начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 , з вищою освітою, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, жителя АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

установив:

ОСОБА_5 обвинувачується у тому , що він, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, в порушені вимог ст. ст. 11, 12, 13, 14, 15 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 30.07.2025, близько 23 години 10 хвилин, водій ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «BMW 528» р.н. НОМЕР_2 , рухаючись в лівій крайній смузі руху проїзної частини вул. Кам`янецька зі сторони вул. Володимирська в напрямку до вул. Героя України О. Скоблі у м. Хмельницькому в порушення вимог п.п. 2.3.(б), 2.9.(а), 10.1., 16.6. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (далі Правил дорожнього руху), діючи протиправно недбало, тобто не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки, на регульованому перехресті перед поворотом ліворуч на проїзну частину вул. Героїв Маріуполя м. Хмельницького, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав перевагу в русі транспортним засобам, що рухались по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку руху прямо, внаслідок чого, виконуючи маневр лівого повороту на проїзну частину вул. Героїв Маріуполя м. Хмельницького, допустив зіткнення передньою лівою частиною керованого ним автомобіля «BMW 528» р.н. НОМЕР_2 із передньою частиною мотоцикла «Honda CBF 500» р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по проїзній частині вул. Кам`янецька зі сторони вул. Героя України О. Скоблі в напрямку до вул. Володимирська м. Хмельницького.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення вимог Правил дорожнього руху водієм автомобіля ОСОБА_5 , водій мотоцикла «Honda CBF 500» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, у вигляді:

- закритого уламкового перелому голівки проксимального кінця лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків у порожнину кульшової западини тазу та 6-ти саден шкіри: передньої поверхні колінного суглобу лівої нижньої кінцівки з переходом на передню поверхню лівої гомілки до рівня її середньої третини (1), тильної поверхні основної фаланги 1-го пальця правої стопи (1), тильної поверхні правої стопи в проекції 2-го плесне-фалангового суглобу (1), тильної поверхні цієї ж стопи в проекції 3-го плесне-фалангового суглобу (1), тильної поверхні цієї ж стопи в проекції 4-го плесне-фалангового суглобу (1), лобної ділянки голови (1).

- закритий уламковий перелом голівки проксимального кінця лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків у потерпілого ОСОБА_6 за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я з відсутністю небезпеки для життя, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»;

- садна шкіри передньої поверхні колінного суглобу лівої нижньої кінцівки з переходом на передню поверхню лівої гомілки, тильної поверхні основної фаланги 1-го пальця правої стопи, тильної поверхні правої стопи в проекції 2-го плесне-фалангового суглобу, тильної поверхні цієї ж стопи в проекції 3-го плесне-фалангового суглобу, тильної поверхні цієї ж стопи в проекції 4-го плесне-фалангового суглобу, лобної ділянки голови потерпілого ОСОБА_6 за своїм характером (як кожне з них окремо, так і всі вони в сукупності) відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричиняють короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги пп. 2.3.(б), 2.9.(а), 10.1., 16.6. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, зміст яких полягає у наступному:

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 2.9. Водієві забороняється:

а) Водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

- п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

- п. 16.6. Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Вищевказані порушення вимог безпеки дорожнього руху ОСОБА_5 , перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, а саме спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

За таких обставин, ОСОБА_5 , обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

25 серпня 2025 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена угода про примирення на таких умовах: потерпілий ОСОБА_6 підтверджує, що ОСОБА_5 добровільно та в повному обсязі відшкодував йому матеріальну та моральну шкоду , завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 328000 (триста двадцять вісім тисяч)гривень, приніс щирі вибачення перед потерпілим та надав іншу допомогу після вчинення кримінального правопорушення. Потерпілий ОСОБА_6 не матиме жодних претензій до обвинуваченого щодо відшкодування шкоди.

Обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають підстави для застосування ст.69 КК України сторони уважають добровільне відшкодування шкоди та усунення заподіяної шкоди, надання іншої допомоги потерпілому після вчинення кримінального правопорушення, щире каяття, позитивну характеристику обвинуваченого, вчинення ним злочину уперше, повне та беззаперечне визнання вини, безпосередню участь у заходах,необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.

Обставин, які обтяжують покарання сторонами не встановлено.

Сторони погодили призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст.286-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Суд, заслухавши пояснення обвинуваченого та потерпілого щодо можливості затвердження вказаної угоди та прокурора, який заперечив проти її затвердження, дослідивши зміст угоди, обвинувальний акт та долучені до нього матеріали відповідно до стадії кримінального провадження, дійшов такого висновку.

Частиною 1 ст. 472 КПК України передбачений зміст угоди про примирення в якій зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Суд зазначає, що угода про примирення є ключовим інструментом узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норми права про примирення щодо конкретного випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні інтереси.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286-1 КК є нетяжким злочином, який передбачений розділом ХI Особливої частини КК «Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту», має двооб`єктний склад, де основним безпосереднім об`єктом є безпека руху й експлуатації транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом є життя і здоров`я особи.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Отже, для урахування інтересу суспільства (публічного інтересу), який полягає у визначенні законодавцем суворішого покарання для осіб, які керують транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння та вчиняють кримінально каране діяння, зокрема передбачене ч.1 ст.286-1 КК України, що виділено законодавцем в окремий вид кримінального правопорушення, узгоджене сторонами покарання має бути таким, яке здатне забезпечити баланс публічного та приватного інтересів, стримування засудженого та інших осіб від вчинення, у тому числі аналогічних кримінальних правопорушень та досягнути мети покарання.

Проте, сторонами угоди при визначенні узгодженого покарання не в повній мірі враховано істотні для даного кримінального провадження обставини, характер та тяжкість діяння, зокрема, шкоду, завдану інтересам держави та суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що, на думку суду, значною мірою підвищує його суспільну небезпечність, а тому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, де сторони перейшли до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного ч. 1 ст. 286-1 КК України та інше обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами визначили на мінімальний строк із можливого, зазначеного у санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, не відповідає інтересам суспільства. Сторони узгодили основне покарання, яке фактично є тотожним із визначеним у санкції ч.2 ст.130 КУпАП за вчинення адміністративного правопорушення за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що суттєво різняться за суспільною небезпечністю та наслідками і є занадто м`яким.

Застосування такого м`якого покарання у цьому випадку породжуватиме в осіб легковажне ставлення до керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, уяву про безкарність таких дій у зв`язку із поблажливим фінансовим заходом кримінально-правового примусу, який також є нижчим від визначеного у санкції ч.1 ст.286 КК України, яка передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 51000 гривень за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

З урахуванням вищевикладеного, угода про примирення, укладена в рамках вказаного кримінального провадження, суперечить вимогам КПК України та закону, не відповідає інтересам суспільства, а тому в силу вимог ч. 7 ст. 474 КПК України в її затвердженні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 314, 468-474 КПК України, суд,

постановив:

Відмовити в затвердженні угоди про примирення від 25 серпня 2025 року, укладеної між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0002091 від 01 липня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя