Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/947/25 Провадження № 1-кп/528/176/25
В И Р О К

Іменем України

12 грудня 2025 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з повною технічною фіксацією в залі суду, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000130, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.06.2025 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Драбів, Драбівського району, Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, особою з інвалідністю не являється, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого на станції Гребінка АТ «Укр-залізниця» на посаді чергового залу вокзалу, перебуваючого на військовому обліку, не є депутатом, участі в АТО та ООС не брав, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

29.06.2025 року, близько 21 год. 30 хв., ОСОБА_6 перебував за власним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_8 .

Під час спілкування між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт в ході даного конфлікту у ОСОБА_6 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_6 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання умисно наніс ОСОБА_8 удар кулаком правої руки в ліву навколоочну-вилицеву ділянку обличчя, після чого взявши за шию кистю правої руки, нахилив голову вперед та наніс кулаком правої руки близько п`яти ударів в ліву скронево-тім`яно-потиличну ділянку голови.

Після цього ОСОБА_6 продовжуючи свої протиправні дії направлені на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 стоячи в положенні обличчям до обличчя наніс декілька ударів кулаком правої руки в передню поверхню живота та праву чолову ділянку, при цьому ОСОБА_8 , закривала обличчя долонями, спричинивши таким чином тілесні ушкодження у вигляді, синця з припухлістю лівої підочно-вилицевої ділянки обличчя та тильної поверхні правої кисті, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень потерпілій, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, судовий розгляд даного кримінального провадження здійснено шляхом допиту обвинуваченого, допиту потерпілої та дослідження доказів обвинувачення, даних що характеризують особу обвинуваченого.

Позицій учасників судового провадження:

Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_3 в судових дебатах звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення знайшло своє підтвердження в повному обсязі, дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого, незважаючи на невизнання ним своєї вини, повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначив, що враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, а саме відсутність з його боку розкаяння за свої дії та вибачення перед потерпілою, наявність двох обтяжуючих обставин, тому відносно нього доцільно обрати покарання визначеною санкцію статті кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік. Крім того, підтримав поданий потерпілою цивільний позов в повному обсязі.

Позиція потерпілої сторони.

У судовому засіданні 23.09.2025 року потерпіла ОСОБА_8 , будучі попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази, показала, що вона з обвинуваченим перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають спільну доньку. З останнім вона вже розлучена близько 20 років, проживають окремо, але по сусідству на одній вулиці. Так, 29.06.2025 року близько 21-30 год, вона прийшла до обвинуваченого додому поговорити на рахунок весілля їх спільної доньки. Розмова відбулась на подвір`ї, яка тривала близько 1,5-2 год., говорили на різні теми, в тому числі про здоров`я обвинуваченого. На її думку обвинувачений був в стані алкогольного сп`яніння, оскільки відчувала запах алкоголю від нього. Наприкінці розмови, коли піднялась тема весілля доньки, обвинувачений почав агресувати і неочікувано для неї, зненацька, кулаком правої руки наніс удар в ліву частину обличчя, після чого вона, схопилась руками за обличчя і запитала «навіщо він це робить». Однак, обвинувачений не заспокоївся, взяв її рукою за шию і наніс ще близько п`яти ударів рукою по скроні та потилиці. Після чого, завдав один удар в передню частину живота та по рукам. Після цих подій вона пішла додому викликала поліцію, яка приїхала через деякий час, відібрали від неї пояснення та заяву. В результаті завданих ударів в неї були набряки та синці на обличчі та руках. Вона змушена була вживати знеболювальні препарати та користуватись медичними мазями. Щодо характеристики обвинуваченого зазначила, що на протязі їх подружнього життя теж відбувались скандали із застосуванням обвинуваченим фізичної сили щодо неї, однак в правоохоронні органи вона не зверталась, останній зловживає алкогольними напоями.

В судових дебатах представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію прокурора, щодо виду та міри покарання, зазначив, що обвинувачений за весь час не проявив розкаяння за вчинене, не вижив жодних заходів для примирення з потерпілою.

Позиція сторони захисту.

Так, в судовому засіданні 23.09.2025 року на запитання передбачені ст.348 КПК України, обвинувачений ОСОБА_6 надав відповіді, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч. 2 ст. 125 України і обставини якого викладені в обвинувальному акті від 31.07.2025 року він не визнає, згодився надавати покази.

У порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_6 надав наступні покази, того дня, ввечері, він перебував на подвір`ї свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час до нього на подвір`я приїхала потерпіла, яка запропонувала поспілкуватись з приводу майбутнього весілля їхньої спільної доньки, а також запропонувала випити алкогольних напоїв, з собою вона привезла горілку 0,5л., на що він погодився. Під час спілкування та вживання алкогольних напоїв в них відбувся словесний конфлікт, в ході якого вони виражались в бік один одного нецензурною лайкою, фізичну силу не він не потерпла не застосовували, жодних тілесних ушкоджень він їй не завдавав. Після спілкування потерпіла залишила його подвір`я та пішла в невідомому напрямку, після чого повернулась та забрала скутер. Оскільки було темно, він не бачив чи були у потерпілої якісь тілесні ушкодження, звідки в неї їх виявили йому невідомо. Через деякий час приїхали працівники поліції, які встановили його особу, та повідомили, що потерпіла написала на нього заяву з приводу нанесення тілесних ушкоджень. Через деякий час також приїздив слідчий який відбирав пояснення. На запитання суду повідомив, що дійсно підписав угоду з потерпілою, де визнав вину та погодився на вид та міру покарання, однак потім, відмовився, оскільки потерпіла почала по селу розказувати, що він її побив ногами. Угоду підписував добровільно без примусу.

В судових дебатах обвинувачений підтвердив свою позицію щодо не визнання ним вини, вказав, що ніяких тілесних ушкоджень потерпілій не завдавав, цивільний позов не визнає в повному обсязі, жодних коштів потерпілій сплачувати не збирається. Він повністю не підтримує те в чому його обвинувачують і повністю з цим не погоджується.

Так, окрім показів наданих потерпілою, на підтвердження встановлених судом обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення свідчать докази, дослідженні під час судового розгляду та оцінені судом у порядку ст. 94 КПК України, а саме:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 03.07.2025 року, від гр. ОСОБА_8 , зі змісту якого вбачається, що остання повідомила обставини вчиненого відносно неї кримінального правопорушення, а саме 29.06.2025 близько 21-30 год., за адресою: АДРЕСА_1 , колишній чоловік ОСОБА_6 , наніс тілесні ушкодження, а саме кулаками по голові та обличчю (а.с.60);

- копія свідоцтва про розірвання шлюбу між гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , відповідно до якого шлюб між останніми було розірвано 09.02.2010 року (а.с.61);

- копія виписки з амбулаторної картки хворого ОСОБА_8 , з якої слідує, що 02.07.2025 року остання зверталась до лікаря-травматолога зі скаргами в області обличчя та голови, встановлений діагноз забій м`яких тканих голови та обличчя, зовнішні зміни правої кісті (а.с.64);

- висновок судово-медичної експертизи № 144 від 10.07.2025 року, відповідно до якого встановлено, що на підставі проведення судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_8 , даних медичної документації на її ім`я, враховуючи відомі обставини випадку, експертом встановлено, що у гр. ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця з припухлістю (наслідки загоювання гематоми) лівої підочно-вилицевої ділянки обличчя та тильної поверхні правої кисті, що утворилися від удару тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження не є характерними для самоспричинення, а є для самооборони та прикриття життєво важливих органів голови та обличчя (а.с.65-66);

- протокол проведення слідчого експерименту від 10.07.2025 року із фото-таблицею у виді додатку на якому відображено хід слідчої дії за участі потерпілої ОСОБА_8 , яка розповіла про обставини нанесення їй тілесних ушкоджень, а саме: 29.06.2025 року, близько 21 год. 30 хв., колишній чоловік ОСОБА_9 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , наніс ій тілесні ушкодження, а саме близько п`яти ударів по обличчю та тулубу та кісті рук. Крім того потерпілою, в ході слідчого експерименту було показано механізм нанесення їй тілесних ушкоджень (а.с.67-72);

- висновок судово-медичної експертизи № 145 від 10.07.2025 року, відповідно до якого встановлено, що на основі даних судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_8 , даних медичної документації на її ім`я та огляду, враховуючи відомості отримані в ході слідчого експерименту, експертом встановлено, що покази потерпіло. ОСОБА_8 дані нею в ході слідчого експерименту підтверджуються отриманими судово-медичними даними в частині нанесення ушкоджень в ліву навколо-очну-вилицеву ділянку обличчя та тильну поверхню правої кисті (а.с.73);

- протокол огляду місця події - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 від 16.07.2025 року із фото-таблицею у виді додатку на якому відображено хід слідчої дії у виді експерименту (а.с.75-78), за участі ОСОБА_6 .

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі, а сукупність зібраних доказів достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому суд покладає їх в основу обвинувального вироку. Зауважень щодо достовірності та допустимості наданих доказів з боку учасників судового розгляду висунуто не було.

Таким чином, суд дійшов до переконання, що у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як заподіяння умисних легких тілесних ушкодженнях, що спричинили потерпілій короткочасний розлад здоров`я.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

Так, ОСОБА_6 вчинив діяння у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, тому воно заборонене кримінальним законом під загрозою кримінального покарання. Обставин, що виключають злочинність діяння обвинуваченого, не встановлено. Викладене свідчить про наявність в діяннях ОСОБА_6 ознак протиправності. Обвинувачений, наніс потерпілій удар кулаком правої руки в ліву навколоочну-вилицеву ділянку обличчя, після чого наніс кулаком правої руки близько п`яти ударів в ліву скронево-тім`яно-потиличну ділянку голови, спричинивши таким чином їй тілесні ушкодження у вигляді синця з припухлістю лівої підочно-вилицевої ділянки обличчя та тильної поверхні правої кисті, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У ході судового розгляду було встановлено об`єктивність фіксації фактів у протоколі проведення слідчого експерименту від 10.07.2025 за участі потерпілої ОСОБА_8 , а також її показами, які були надані нею безпосередньо в судовому засіданні. Так, покази потерпілої повністю узгоджуються з її показами, які були надані нею в ході проведення слідчого експерименту.

Аналізуючи покази потерпілої, досліджені докази, суд приходить до висновку, що вони є достовірними, оскільки в них викладені лише ті факти, які особи сприймали особисто, і підстав сумніватися в їх правдивості судом не встановлено.

Аналізуючи дані покази, суд приходить до висновку, що дії потерпілої ОСОБА_8 та її поведінка в даному конфлікті не свідчить про те, що вона якимось чином провокувала обвинуваченого ОСОБА_6 на конфлікт, а також, про застосування по відношенню до останнього будь-якого фізичного насильства, щоб змушувало б обвинуваченого захищатися від потерпілої. Потерпіла ОСОБА_8 в даному конфлікті не поводила себе протиправно. Умисні протиправні дії ОСОБА_6 виразилися у тому, що він наніс потерпілій удар кулаком правої руки в ліву навколоочну-вилицеву ділянку обличчя, після чого наніс кулаком правої руки близько п`яти ударів в ліву скронево-тім`яно-потиличну ділянку голови. При цьому потерпіла не становила хоч якусь загрозу останньому.

Отже, установлені судом фактичні обставини свідчать про те, що дії ОСОБА_6 носили активний характер, були протиправними, між цими діями та їх наслідками у вигляді заподіяння потерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, існував прямий причинний зв`язок.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_6 наявні всі ознаки об`єктивної сторони та суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, що узгоджується з матеріалами кримінального провадження, оскільки, як встановлено судом, умисел останнього був направлений саме на умисне заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої ОСОБА_8 . Тому ОСОБА_6 повинен відповідати за фактично спричинені його протиправними діями наслідки, а саме заподіяння потерпілій легких тілесних ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

З огляду на ці обставини, суд дійшов до переконання, що ОСОБА_6 повинен бути засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України.

Спростування позиції обвинуваченого ОСОБА_6 в частині невизнання вини.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 не визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному проступку при викладених вище обставинах, та в судовому засіданні доводив, що він не наносив будь яких ударів потерпілій.

Суд критично оцінює позицію обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки вона спростовується як показаннями потерпілої ОСОБА_8 , так і об`єктивними даними, якими є висновки судово медичних експертиз, дані слідчого експерименту, котрі прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному процесі, мають значення для кримінального провадження, є достовірним та допустимим, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України та знаходяться в логічній послідовності з показаннями потерпілої, наданими нею в судовому засіданні.

Не визнання в судовому засіданні своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає спробою обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності, а також відсутністю у обвинуваченого ОСОБА_6 критичного аналізу своїх умисних дій, небажанням визнати неправомірність своїх умисних дій.

Щодо призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо

Так, відповідно до ст.12 КК України вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України кваліфікується, як кримінальний проступок.

Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого. З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 відповідно до п. 6-1, 13 ч. 1 ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення (проступку) щодо колишнього подружжя та особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України їх не встановлено.

Щире каяття, як обставина, яка пом`якшує покарання, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Разом з тим, у ході судового розгляду, жодного разу із уст обвинуваченого не було почуто слів вибачень, не було проявів каяття, дій, які б були спрямовані на виправлення ситуації, яка склалася, теж підсудним вжито не було.

Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_6 є осудною, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_6 , який має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило.

Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня» року ОСОБА_6 на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває.

З даних вимоги ДІАП НП України вбачається, що ОСОБА_6 , раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення вперше.

За інформацією довідки виданої Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_6 , на обліку не перебуває.

Також враховано, що обвинувачений не є депутатом чи інвалідом, офіційно працює, розлучений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на військовому обліку.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставин його вчинення, тяжкість вчиненого, відсутність пом`якшуючих та наявність двох обтяжуючих покарання обставину, дані про особу обвинуваченого, наведених вище, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який критично не оцінює та не засуджує своєї поведінки, не вибачився за вчинене, думку потерпілої, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким ОСОБА_6 не визнав свою вину, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Підстав для призначення іншого, більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.125 КК України, суд не вбачає.

Щодо заявленого цивільного позову.

В матеріалах кримінального провадження міститься цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 , про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, в прохальній частині якого остання просить стягнути з обвинуваченого на свою користь 70000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, крім того 7000,00 грн. витрати понесені на правничу допомогу пов`язану з представництвом в рамках даного кримінального провадження.

В судовому засіданні представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 підтримав заявлений цивільний позов в повному обсязі просив його задовольнити з підстав викладених в ньому. Вважає, що розмір моральної шкоди є обґрунтованим.

В судовому засіданні обвинувачений, цивільний відповідач ОСОБА_6 цивільний позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши представника цивільного позивача та цивільного відповідача, дослідивши матеріали позовної заяви з додатками до неї доказами, приходить до висновку щодо часткового задоволення даного позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Так, ОСОБА_6 , визнана потерпілою у кримінальному провадженні №0000130, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно зі ст.56 КПК України особа, яка зазнала шкоди від злочину, має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом, а саме пред`явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою.

Потерпіла - ОСОБА_8 визнана цивільним позивачем по даному кримінальному провадженню, а обвинувачений ОСОБА_6 цивільним відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Цей же принцип змагальності сторін, що передбачає самостійне обстоювання сторонами кримінальної справи їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості закріплений і в ст. 22 КПК України. До того ж, приписами п.3 ч.1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальній справі підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Статтею 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання про стягнення морального відшкодування з обвинуваченого, суд керується положеннями ст. ст.23, 1167 ЦК України і зазначає, що судом встановлено факт вчинення ОСОБА_8 неправомірних дій відносно потерпілої, що кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, вина обвинуваченого в скоєнні цього кримінального правопорушення є доведена. Отже, заявлена вимога потерпілої пов`язується з фактом заподіяння їй через це моральної шкоди, а тому суд, враховуючи фізичні та душевні страждання, що призвели до негативних змін у її житті, час та зусилля, які були необхідні для відновлення її попереднього стану, вважає, що є підстави для відшкодування моральної шкоди. Однак, суд звертає увагу, що розмір такої входить до обставин, що підлягають доказуванню цивільним позивачем, з огляду на розмір та глибину моральних страждань.

При визначенні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій, враховуючи вимоги розумності та справедливості.

При визначенні суми моральної шкоди суд керується постановою ВП ВС від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц, в якій було висловлено правову позицію, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи викладене, розмір об`єктивно заподіяної позивачці моральної шкоди, суд, з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, що заподіяла шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілої, з врахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, визначає у 10000,00 грн.

Також, потерпіла просить стягнути на її користь понесені нею процесуальні витрати на правову допомогу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, з витрат на правову допомогу.

Згідно з ч.2 ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Судом встановлено, що 10.09.2025 між з потерпілою ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_5 було укладено договір про надання правничої допомоги №97 (а.с. 40). Додано попередній розрахунок кількості та вартості послуг наданих адвокатом (а.с.42) та акт виконаних робіт (а.с.43).

Як слідує з копії квитанції про сплату №97/1 від 22.09.2025, ОСОБА_8 сплатила адвокату ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 7000,00 грн. за правничої допомоги згідно договору (а.с.41).

Враховуючи наведені вище положення кримінального процесуального закону, а також той факт, що потерпілою цивільним позивачем у справі документально підтверджено витрати, які вона понесла у зв`язку із розглядом вказаного кримінального провадження, наявні всі правові підстави для стягнення з відповідача - обвинуваченого ОСОБА_6 на користь позивача - потерпілої ОСОБА_8 понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Питання, які вирішуються під час ухвалення вироку.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався, підстав для його обрання судом до набрання вироком законної сили також не встановлено.

Керуючись: ст.ст. 22, 122, 124, 127, 128, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376, 377 КПК України, ст.ст.50,56, 65-67, ч. 2 ст. 125 КК України, ст. ст. 22, 23, 1166 ЦК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік, із застосуванням, відповідно до ст.59-1 КК України наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства та покладенням наступних обов`язків:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, яка буде визначена органом пробації.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Роз`яснити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що за ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, передбачена кримінальна відповідальність за ч.3 ст.389 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , про стягнення моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт гр.України серії НОМЕР_1 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), кошти в сумі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням.

Стягнути ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт гр.України серії НОМЕР_1 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), кошти в сумі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

В задоволенні іншої частини цивільного позову відмовити.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_10