СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/687/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва в складі колегії:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києві під час судового розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2025 за № 0001025, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

клопотання прокурора про продовження стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника про передачу обвинуваченої на його особисту поруку,

сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_6 ,

обвинувачена - ОСОБА_5 ,

захисник - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2025 за № 0001025, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою суду від 12.11.2025 задоволено клопотання прокурора та стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 10.01.2026 (включно).

На даний час судовий розгляд у даному кримінальному проваджені не завершений (стадія дослідження доказів), наступне судове засідання призначено на 15 год. 30 хв. 29.01.2026, а строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 спливає 10.01.2026 року.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 на строк 60 днів без визначення розміру застави. Дане клопотання прокурор обґрунтовує тим, що на даний час існують ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачена може: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Вік обвинуваченої, стан її здоров`я, соціальні зв`язки дозволяють їй ефективно переховуватися від суду, у тому числі за межами України. Також системна злочинна діяльність обвинуваченої була спрямована на вчинення злочину проти національної безпеки України, а тому перебуваючи на волі, вона може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки була затримана правоохоронними органами та, ймовірно, не виконала всі завдання співробітника спецслужби рф. Щодо клопотання захисника ОСОБА_7 про взяття на поруки обвинуваченої ОСОБА_5 , то просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що захисник і поручитель є одна і та ж особа, що може викликати конфлікт інтересів. Крім того, згідно з положеннями ст. 180 КПК України контроль за виконанням зобов`язань про особисту поруку здійснює прокурор. За таких обставин, сторона захисту у подальшому може стверджувати по тис з боку прокурора. Також зазначив, що у разі обрання стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки буде порушено принципи незалежності та змагальності сторін.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 , позицію якого підтримала обвинувачена ОСОБА_5 , заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що всі докази у даному провадженні є недопустимими та неналежними, НСРД проведено незаконно. Ризики, які вказує прокурор, є не доведеними. ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, проживає з матір`ю пенсійного віку та своєю малолітньою дитиною, здобула вищу освіту, до затримання працювала асистентом вихователя у Маковищанській гімназії Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області, має поганий стан здоров`я, який погіршується в умовах слідчого ізолятору, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася. Також захисник заявив клопотання про передачу обвинуваченої на його особисту поруку. При цьому захисник зазначив, що він розуміє у вчиненні якого кримінального правопорушення обвинувачується ОСОБА_5 та яке покарання передбачене за його вчинення, обізнаний з обов`язками поручителя та наслідками їх невиконання, а саме накладення грошового стягнення, а також обізнаний з правом на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

Вивчивши клопотання прокурора та захисника, вислухавши думку сторін кримінального провадження, а також враховуючи положення кримінального процесуального закону щодо судового контролю за дотриманням прав обвинувачених, керуючись принципом правової визначеності, відповідно до положень ст. 183, 331 КПК України, суд дійшов таких висновків.

Проаналізувавши доводи, наведені сторонами у судовому засіданні, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченій ОСОБА_5 , яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, міру покарання, яка може бути призначена обвинуваченій у разі доведення її винуватості, а усвідомлення обвинуваченою цієї обставини переконливо дає підстави вважати про існування наступних ризиків, а саме: перебуваючи на волі вона зможе ухилятися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування); вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому вона обвинувачується.

З`ясовуючи питання щодо наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_5 , на які послався прокурор у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та чи переважають характеризуючі дані щодо особи обвинуваченої ці ризики, суд враховує те, що ризиком є подія або дія, яка може настати або вчинитися з високим ступенем ймовірності, вірогідність яких має оцінюватись у сукупності з обґрунтованістю підозри та вагомістю доказів на її підтвердження, мірою покарання, яка загрожує у разі визнання обвинуваченої винуватою у вчиненні інкримінованого діяння.

Так, висунення ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, фактичні обставини за яких їй інкримінується вчинення даного правопорушення, міра покарання, яка загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні даного кримінального правопорушення, у сукупності свідчить про високий ступінь ймовірності втечі обвинуваченої ОСОБА_5 у разі застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, судом враховується те, що у судовому засіданні не досліджено докази, не допитані свідки, оскільки такі стадії судового розгляду ще не настали.

Надаючи оцінку клопотанню захисника ОСОБА_7 про передачу обвинуваченої ОСОБА_5 на його особисту поруку, суд виходить з такого.

Так, положеннями ст. 180 КПК України передбачено, що особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його в суд на першу про те вимогу. Кількість поручителів визначає суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 180 КПК України контроль за виконанням зобов`язань про особисту поруку здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Таким чином, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку обвинуваченого, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися.

Також однією з умов обрання такого запобіжного заходу є впевненість судді в тому, що поручитель дійсно може впливати на поведінку обвинуваченого та забезпечити його доставлення до суду на першу про те вимогу. При цьому, важливою передумовою ефективної дії запобіжного заходу у вигляді особистої поруки є почуття довіри і поваги обвинуваченого до поручителя. Такі взаємовідносини гарантують, з одного боку, прагнення самої особи до дотримання цього запобіжного заходу, а з другого - забезпечують можливість реального впливу поручителів на її поведінку.

Тягар доказування обставин, що свідчать про те, що особи, які виявили бажання стати поручителями заслуговують на довіру або особливу довіру, а також обставин, що свідчать про фінансову спроможність вказаних осіб сплатити грошове стягнення у разі невиконання ними взятих на себе зобов`язань, покладається на сторону кримінального провадження, що заявила клопотання про застосування запобіжного заходу у виді поруки.

У судовому засіданні судом встановлено, що особа, яка виявила бажання стати поручителем обвинуваченої ОСОБА_5 , є її захисником, що у подальшому може викликати конфлікт інтересів.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов до висновку про те, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисника про передачу обвинуваченої на його особисту поруку слід відмовити.

При цьому, суд бере до уваги ст. 177 КПК України, положеннями якої встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно із ч. 4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

При вирішенні клопотання щодо обґрунтованості продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 , суд також відповідно до вимог ст. 178 КПК України приймає до уваги дані про особу обвинуваченої, а саме її вік, стан здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування її під вартою, відомості про місце її проживання та місце роботи (до затримання працювала), міцність соціальних зв`язків в місці її постійного проживання, у тому числі наявність у неї родини та утриманців (має малолітню дитину та матір пенсійного віку), раніше не судима.

Крім того, зважаючи на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду (стадія дослідження доказів), що у своїй сукупності свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, суд дійшов до висновку про доведення прокурором обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченими не будуть вживатися перешкоди в уникненні від правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, стороною захисту не наведено та не надано доказів на підтвердження цього.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, відомості, які характеризують обвинувачену, свідчить, що на даний час продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Доводи сторони захисту не спростовують обґрунтованості, необхідності та виправданості застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не містять відомостей про обставини, які не були враховані під час вирішення питання про обрання та продовження строку його дії під час досудового розслідування та судового розгляду.

Враховуючи зазначені вище обставини, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити та продовжити стосовно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави.

Керуючись ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 369-372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити, а у задоволенні клопотання захисника про передачу обвинуваченої на його особисту поруку відмовити.

Продовжити стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 07 березня 2026 року (включно), без визначення розміру застави і утримувати її у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Копію ухвали вручити обвинуваченій та прокурору, а також надіслати до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголосити 08.01.2026 року.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3