Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-сс/4805/679/25
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №0000136 від 14.09.2025 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 16.09.2025,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшої слідчої в ОВС СВ УСБУ в Житомирській області підполковника юстиції ОСОБА_9 . Застосовано відносно підозрюваного у вчиненні кримінального - правопорушення, передбаченого ч.3 ст.258 КК України у кримінальному провадженні №0000136 від 14.09.2025 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 13.11.2025 року включно, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 за ч.3 ст.258 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладанням на підозрюваного обов`язки передбачені ст.194 КПК України. При цьому, зазначає, що сторона захисту не погоджується з існуванням хоча б одного процесуального ризику, виходячи з інкримінованої статті та позиції підозрюваного, що іншого запобіжного окрім тримання під вартою кримінально процесуальний закон виключає, однак покладає на суд використати право щодо визначення застави, як альтернативний вид запобіжного заходу. Наголошує, що підозрюваний ОСОБА_8 має: - міцні соціальні зв`язки; має родину, яка може внести за нього заставу; раніше несудимий; має постійне місце проживання, а тому є всі підстави застосувати заставу.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційних вимог захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні.

Норми ст.177 КПК України передбачають, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, дотримався вимог ст.ст.132, 176-178, 183, 194 КПК України.

В свою чергу, як убачається з матеріалів судового провадження №296/10377/25, в провадженні УСБУ в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000136 від 14.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.258 КК України.

Згідно змісту клопотання, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, однак не пізніше 09.09.2025, ОСОБА_8 , використовуючи власний обліковий запис у веб-сервісі миттєвого обміну повідомленнями (далі - месенджер) «Telegram», вступив у злочинну змову (із невстановленою на даний час особою, яка також використовує у месенджері «Telegram» власний обліковий запис, та, переслідуючи корисливі мотиви, добровільно погодився на пропозицію вказаної невстановленої особи щодо здійснення за грошову винагороду терористичного акту шляхом виготовлення та закладки саморобного вибухового пристрою, з метою подальшого його дистанційного приведення в дію та вчинення вибуху, задля порушення громадської безпеки та залякування населення.

У подальшому, ОСОБА_8 отримав від зазначеної невстановленої особи у месенджері «Telegram» інструкції щодо виготовлення у домашніх умовах саморобного вибухового пристрою та необхідних для цього засобів, після чого у нього виник стійкий злочинний умисел на вчинення терористичного акту зазначеним особливо небезпечним способом, що створював би небезпеку для життя та здоров`я людини.

Задля організації вчинення терористичного акту у зазначений спосіб, усвідомлюючи незаконність та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 почав підшукувати та пристосовувати засоби, для виготовлення знаряддя вчинення кримінального правопорушення - саморобного пристрою, а також створювати інші умови для вчинення терористичного акту.

Реалізуючи вказаний протиправний умисел на вчинення терористичного акту, діючи на виконання спільної з невстановленою особою домовленості, ОСОБА_8 , у період з 09.09.2025 по 14.09.2025, задля виготовлення саморобного вибухового пристрою, придбав за грошові кошти, отримані від невстановленої особи, предмети та інші засоби, необхідні для виготовлення саморобного вибухового пристрою.

У вказаний період часу, ОСОБА_8 , перебуваючи у орендованій ним житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , пристосував зазначені придбані предмети для досягнення указаної злочинної мети, та за вказівками невстановленої особи виготовив саморобний вибуховий пристрій.

Продовжуючи реалізацію спільного з невстановленою особою злочинного умислу та виконуючи умови їхньої домовленості про вчинення злочину, ОСОБА_8 14.09.2025 у денний час доби, близько 12:40 год., перемістив виготовлений ним саморобний вибуховий пристрій з місця свого фактичного проживання за вказаною адресою на відкриту ділянку місцевості, розташовану поблизу Єврейського кладовища у м. Коростишеві Житомирської області, за координатами: 50.3059016, 29.0600690, де встановив та замаскував його. Крім того, виконуючи вказівки невстановленої на даний час особи, ОСОБА_8 встановив на зазначеній ділянці місцевості мобільний телефон в режимі відеоспостереження, який був направлений на місце закладки саморобного вибухового пристрою. Після цього, ОСОБА_8 , використовуючи месенджер «Telegram», поінформував невстановлену особу про виконання їх спільної злочинної домовленості щодо виготовлення та встановлення зазначеного саморобного вибухового пристрою та мобільного телефону у режимі відеоспостереження, після чого покинув зазначену місцевість.

Внаслідок зазначених спільних умисних злочинних дій ОСОБА_8 та невстановленої особи, 14.09.2025 близько 17:25 год. на зазначеній ділянці місцевості, поблизу кладовища у м. Коростишеві Житомирської області, шляхом дистанційного приведення в дію невстановленою особою закладеного вказаним громадянином саморобного вибухового пристрою, відбувся вибух, який призвів до загибелі громадянина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15 вересня 2025 року, на підставі п.2 ч.1 ст.208, п.6 ч.1 ст.615 КПК України, ОСОБА_8 затримано.

15 вересня 2025 року ОСОБА_8 , повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.258 КК України.

15.09.2025 старша слідча слідчого відділу УСБУ в Житомирській області підполковника юстиції ОСОБА_9 звернулась до відповідного слідчого судді з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При цьому, на думку апеляційного суду, клопотання слідчої (з доданими до нього матеріалами) є відповідним вимогам ст.184 КПК України, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відомості та обставини, які враховуються при обранні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.

В свою чергу, у відповідності до матеріалів судового провадження, прийняте рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження доказів обґрунтованості підозри вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.258 КК України, та наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

Наявні у провадженні докази, як вважає апеляційний суд, переконливо вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, у об`ємі, як того вимагає закон, на момент вирішення питання про обрання запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг би вчинити вище зазначене кримінальне правопорушення.

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується сукупністю доказів, які були долучені до клопотання слідчого, та об`єктивно на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної останньому, і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа може бути причетною до вчинення конкретного злочину.

При цьому, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

В свою чергу, як вважає суд апеляційної інстанції, матеріали провадження об`єктивно вказують на наявність ризиків можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на відповідних учасників кримінального провадження, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, як і вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, на думку апеляційного суду при обранні запобіжного заходу, відповідно до ст.178 КПК України, слідчим суддею належно враховано тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_8 , фактичні обставини його вчинення, наслідки, суспільну небезпеку, тощо.

Так, як убачається з матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.258 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України, є особливо тяжким, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного ОСОБА_8 переховуватися від органу від органу досудового розслідування/суду.

Крім того, в даному випадку слід врахувати і те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину котрий потягнув за собою тяжкі наслідки у вигляді смерті особи, не має стійких соціальних зв`язків, є особою, що вживає психотропні засоби, інкриміновано правопорушення вчинене з корисливих мотивів, що явно лише підсилює вище зазначений процесуальний ризик.

Також, апеляційний суд погоджується і з наявністю процесуального ризику вчинення підозрюваним спроб протиправного впливу на відповідних учасників (потерпілих, свідків) кримінального провадження будь яким шляхом для зміни, відмови від показів останніх. В даному випадку, слід врахувати і початкову стадію досудового розслідування у цьому провадженні, яка потребує з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення.

На думку апеляційного суду, є доведеним і процесуальний ризик знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки, як встановлено слідчим суддею та підтвердженого прокурором в суді апеляційної інстанції підозрюваний ОСОБА_8 , з метою унеможливлення його викриття, виніс за межі місця проживання залишки елементів саморобного вибухового пристрою, який він виготовив, а тому його перебування на волі дозволить безперешкодно віднайти вказані предмети та знищити їх, у разі їх наявності, що однозначно перешкоджатиме ефективному здійсненню досудового розслідування.

Суд апеляційної інстанції також вважає, що є доведеним ризик того, що ОСОБА_8 може вчинити інші кримінальні правопорушення, з огляду на характер та фактичні обставини інкримінованого кримінального правопорушення, факт того, що на даний час органом досудового розслідування лишається не встановленою особа на виконання вказівок якої останнім підготовлено та вчинено терористичний акт.

Апеляційні посилання сторони захисту на не доведеність таких ризиків є об`єктивно безпідставними.

Як вважає апеляційний суд, в даному випадку, слідчим суддею правильно встановлено доведеність органом досудового розслідування, процесуальних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Докази, які містяться в матеріалах судового провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваного, переконливо виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано зазначив, що з огляду на встановлені в рамках даного кримінального провадження ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які об`єктивно існують, підозру останнього у вчиненні кримінального правопорушення, а також завдання даного кримінального провадження, які зводяться, в тому числі, до притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, тому обрання запобіжного заходу підозрюваному у виді тримання під вартою, забезпечить та гарантуватиме належну процесуальну поведінку та буде сприяти забезпеченню досягнення завдань даного кримінального провадження на цій стадії.

При цьому, апеляційні посилання сторони захисту на те, що підозрюваний має постійне місце реєстрації та проживання, має сталі соціальні зв`язки (не підтверджено), є не судимим в силу ст.89 КК України, не спростовують вище наведеного, як і не є в даному кримінальному провадженні об`єктивними підставами для обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу.

Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосований винятковий запобіжний захід як тримання під вартою.

В свою чергу, будь-які медичні висновки про неможливість утримання ОСОБА_8 за станом його здоров`я в умовах слідчого ізолятору відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На момент апеляційної перевірки матеріалів провадження, вказаний запобіжний захід є необхідним у зазначеному кримінальному провадженні, буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного та забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування.

В свою чергу, за встановлених підстав та обставин, передбачених ст.ст.177 та 178 КПК України, зважаючи на положення п.2 ч.4 ст.183 КПК України (щодо злочину (терористичного акту), який спричинив загибель людини), апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про відсутність об`єктивних підстав для визначення в даному випадку відповідного розміру застави у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження слідчим суддею при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Отже, істотних порушень кримінального процесуального закону в частині визначення міри запобіжного заходу, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 16.09.2025, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 13.11.2025 року включно, без визначення розміру застави, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :