Справа №463/7581/25
Провадження №1-кп/463/499/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 р. м. Львів

Личаківський районний суд міста Львова в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000580 від 03.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Селиська Перемишлянського району Львівської області та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, військовослужбовця, стрільця відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », не судимого,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3

законного представника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 ,

встановив:

до Личаківського районного суду міста Львова надійшло клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000580 від 03.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Судом встановлено, що 02 липня 2025 року близько 20.00 години ОСОБА_3 , перебуваючи в закладі «Маринад» за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 135, знаходячись на дитячому майданчику, в результаті словесного конфлікту із ОСОБА_5 , знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є суспільно-небезпечним діянням, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, діючи незаконно, протиправно, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю, схопив потерпілу ОСОБА_5 за руки в ділянці біля плечей своїми обома руками та стиснувши їх, штовхнув потерпілу спиною до дерев`яної дитячої гірки, внаслідок чого ОСОБА_5 вдарилася спиною до дитячого атракціону. У результаті вчинення таких неправомірних дій ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синців на обох плечах, які утворилися від дії тупих предметів, внаслідок стиснення плечей руками і відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 показала, що працює адміністратором ресторану «Маринад» за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 135 та підтвердила те, що 02 липня 2025 року близько 20.00 години у них у закладі знаходився гість ОСОБА_3 , який поводив себе неадекватно. На її прохання припинити таку поведінку він не реагував, а навпаки ставав ще агресивнішим. Він схопив її обома руками за плечі та щосили кинув у сторону дитячої гірки, що знаходиться на дитячому майданчику ресторану. Вона викликала охорону тривожною кнопкою та поліцію. Клопотання підтримала.

У судовому засіданні прокурор повністю підтримала клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_3 .

Інші учасники судового провадження проти задоволення такого клопотання не заперечили.

ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердив обставини, які повідомила потерпіла.

Факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, та винуватість ОСОБА_3 у його вчиненні повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого встановлено, що відомості з правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 125 КК України внесено до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 ;

рапортом інспектора-чергового ЧЧ СМ Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області від 02.07.2025 року, з якого вбачається, що 0207.2025 року о 20:32 год. надійшло повідомлення зі служби 102 та заявник ОСОБА_5 повідомила про те, що її вдарив 15 хв. Тому невідомий чоловік (гість закладу). за адресою вул. Личаківська, 135, у м. Львові;

рапортом поліцейського Управління ПП у Львівській області ОСОБА_8 від 02.07.2025 року, яким встановлено, що прибувши за викликом на місце події (вул. Личаківська, 135, у м. Львові) перебував на місці чоловік віком 45 років в стані алкогольного спяніння, який неадекватно себе поводив та намагається конфліктувати;

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, складеного ст. ДРП СДОП ВП ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області від 02.07.2025 року, відповідно якого встановлено факт прийняття заяви потерпілої ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення відносно неї;

висновком експерта № 435 від 03.07.2025 року, відповідно якого у гр. ОСОБА_5 на час проведення судово-медичної експертизи виявлено синці на обох плечах, які утворилися від дії тупих предметів, могли виникнути 02 липня 2025 року внаслідок стиснення плечей руками і відносяться до легкого ступеня тяжкості;

постановою дізнавача відділу дізнання Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області від 03.07.2025 року про визнання предмета речовим доказом та визначення місця його зберігання, з якої вбачається, що конверт з DVD-R диском із відеофайлами визнано речовим доказом і долучено до матеріалів кримінального провадження.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і у своїй сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, особу, яка його вчинила та інші обставини, визначені КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому статтею 93 КПК України, жодних обставин, передбачених статтею 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають.

Процесуальні докази, наведені в ухвалі, прямо підтверджують той факт, що досліджені в судовому засіданні докази, які суд визнав належними та допустимими, зібрані у встановленому законом порядку та жодного сумніву у своїй законності та достовірності не викликають.

Згідно ст.ст. 3, 28 Конституції України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю і кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «G.v.France», п. 39 «Halilovic v.Bosnia and Herzegovina» п.18 почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Виходячи з роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів- психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Згідно проведеної судово-психіатричної експертизи №1230 від 07.08.2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на даний час виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді органічного шизофреноподібного розладу, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними; у період інкримінованих йому дій ОСОБА_3 також виявляв ознаки тяжкого психічного розладу у формі органічного шизофреноподібного розладжу, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; за своїм психічним станом ОСОБА_3 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку відповідно до ст. 92 КК України.

Згідно ч.2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

В силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до ст. 512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування, а в силу ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Обставин, визначених ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_3 за своїм психічним станом і характером вчиненого ним кримінального правопорушення потребує застосування примусових заходів медичного характеру в примусовому порядку, оскільки він на даний час за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а відтак до нього згідно вимог ст. ст.512, 513 КПК України та ст.93, 94 КК України слід застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Керуючись ст.ст. 92-94 КК України, ст.ст. 369, 371-372, 503, 512, 513 КПК України, суд, -

постановив:

клопотання прокурора задовольнити. Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь.

Речовий доказ -диск залишити при матеріалах кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який постановив ухвалу, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1