"17" листопада 2025 р. Справа № 363/6801/25
УХВАЛА

Іменем України

17 листопада 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючої - судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі судових засідань у м. Вишгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.01.2025 року №0000078, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса Одеської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України,-

УСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвалою суду від 12.11.2025 року призначене підготовче судове засідання по вказаному кримінальному провадженню, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України на 17.11.2025 року.

12.11.2025 року прокурором подано клопотання про продовження строку дії обраного запобіжного заходу щодо обвинуваченого у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Так, в обґрунтування клопотання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого прокурором зазначено, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 , обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину та усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує в разі визнання його винним, може вчинити дії, спрямовані на переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Прокурор вважає, що обвинувачений може впливати на свідків у вказаному провадженні, оскільки свідки військовослужбовці, сусіди та родичі, можуть взаємодіяти між собою, спілкуватися один з одним. Прокурор вважає, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, в якому він обвинувачується, оскільки є ризик того, що він продовжить ухилятися від виконання обов`язків військової служби. Також, у разі не продовження строку дії обраного раніше обвинуваченому запобіжного заходу, останній може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, перебуваючи на волі, може вчинити дії для того щоб уникнути відповідальності. Прокурор вважала, що саме такий запобіжний захід забезпечить належне виконання обов`язків обвинуваченим, а також просила, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави та врахувати положення ч. 7 ст. 176 КК України щодо неможливості застосуванні інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачений та захисник проти задоволення клопотання прокурора заперечували. Захисник зазначив, що прокурором не доведено: наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказувала прокурор та, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним прокурором у клопотанні, а відтак просив суд змінити обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який. Також обвинувачений та захисник зазначали, що ОСОБА_5 від суду переховуватися не буде, навпаки буде вчасно з`являтися на всі судові засідання, він проживає за однією адресою, не контактує зі свідками по справі, не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню, раніше не судимий, має вищу медичну освіту, другу освіту у сфері управління охороною здоров`я та патент на корисну модель у сфері роботизовано хірургії, має трьох дітей. Відповідно до Указу Президента України від 12.06.2025 року за №397/2025 військовослужбовці з медичною освітою мають проходити військову службу виключно на медичних посадах або реабілітаційних, отже перебування обвинуваченого на посаді оператора БПЛА суперечить чинним вимогам законодавства, обвинувачений додав, що має певні захворювання, а саме: гострі та транзиторніпсихотичні розлади з зазначенням асоційованого гострого стресу.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження строку дії, обраного обвинуваченому раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника про заміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, суд зазначає наступне:

Так, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. ст. 131, 176 вказаного Кодексу - запобіжні заходи, в тому числі і тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина 1 ст. 183 КПК України вказує на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 6 та ч. 8 ст. 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, випливає зі змісту ч. 2 п. 4 ст. 183 КПК України.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2025 року ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17.11.2025 року включно, із застосуванням застави.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За правовими позиціями ЕСПЛ ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого, тобто ризиком, у контексті кримінального провадження, є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню, судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд, ретельно вислухавши позицію сторін кримінального провадження та дослідивши подані прокурором та захисником клопотання вважає, що на момент їх розгляду прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. На підтвердження зазначених ризиків, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, свідчить: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, його репутацію, майновий стан, відсутність судимості.

Також, суд погоджується з доводами прокурора про те, що враховуючи можливість призначення покарання за тяжкий злочин, обвинувачений може вчиняти заходи по перешкоджанню здійснення швидкого та об`єктивного судового розгляду, є можливість, переховування ОСОБА_5 від суду, оскільки він не має місця реєстрації, фактично проживає в іншій області, а саме в м. Одеса.

З урахуванням наведеного, а саме - наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обставин кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що на даний час, існують підстави для продовження строку дії, обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, не встановлено будь-яких даних щодо неможливості перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора та щодо неможливості в отриманні ним відповідної медичної допомоги в умовах медичної частини, в разі її потреби.

Доводи прокурора про те, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання прокурора

Також, суд зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України - під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті. (тримання під вартою).

З огляду на приписи ст. 131, ч. 1 та 3 ст. 176, ст. 177, ч. 1 ст. 183 Кодексу - запобіжні заходи у кримінальному провадженні використовують для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим серед таких запобіжних заходів, як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, оскільки під час його застосування особу позбавляють свободи. Водночас такий запобіжний захід порівняно з указаними більш м`якими запобіжними заходами за певних умов може стати єдиним дійсно дієвим й обґрунтованим запобіжним заходом для виконання завдань кримінального провадження, зокрема, в умовах воєнного стану, коли забезпечення правопорядку в державі ускладнено, а масові загрози життю і здоров`ю людей, іншим їхнім засадничим правам і свободам надвисокі. За таких умов без тримання особи під вартою, особливо якщо така потреба зумовлена тяжкістю й характером злочину, у якому обвинувачують особу, наявністю ризиків, визначених ст. 177 Кодексу, практично неможливо буде забезпечити виконання цією особою процесуальних обов`язків, запобігти її спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, іншій неналежній процесуальній поведінці, що перешкоджатиме здійсненню кримінального провадження або й зовсім унеможливить його й створюватиме у зв`язку із цим загрози низці публічних інтересів.

Застосування за ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яку обвинувачують у вчиненні злочинів проти встановленого порядку несення військової служби, за наявності ризиків, визначених ст. 177 Кодексу, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України - суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті. Так, ч. 4 вказаної статті зазначає, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченому в тому числі і ст. 407 КК України. В той же час, суд вважає, що прокурором, під час звернення до суду з цим клопотанням, не доведено обставин, які б давали підстави не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, а лише зроблено посилання на вказану норму закону.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі «Марченко проти України» - при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дійсно має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Відтак, при розгляді клопотання, враховуючі те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 вже була визначена застава для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України, суд приходить до висновку про необхідність визначення розміру застави як альтернативного заходу.

Оскільки судом вирішено застосувати до обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, то у разі внесення застави в розмірі, визначеному цією ухвалою, на ОСОБА_5 необхідно також покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КК України. Суд приходить до висновку, що вказані обов`язки, у разі внесення застави, здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зашкодять інтересам судового розгляду. Зазначені обов`язки покладаються на обвинуваченого строком на два місяці з моменту внесення застави (ч. 7 ст. 194 КПК).

З урахуванням досліджених доводів сторін, обставин кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому, суд вважає, що запобігти ризикам, що продовжують існувати і забезпечити можливість судового розгляду кримінального провадження може запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави, для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн., яка може бути внесена заставодавцем на депозитний рахунок, клопотання сторони захисту з підстав та мотивів наведених вище задоволенню не підлягає.

Стаття 197 КПК України зазначає, що строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Оскільки закінчити розгляд справи до встановленого, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2025 року строку, не є можливим з причин, що не залежать від суду, тому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому підлягає продовженню на строк 60 днів, тобто по 15.01.2026 року включно.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 315, 316, 391 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 15.01.2026 року включно та, утримувати його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала в частині продовження строку дії обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою діє по 15.01.2026 року включно.

В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області для внесення застави (отримувач - ТУ ДСА України в Київській області, , банк - Державна казначейська служба України м. Київ, р/р № UA0018661, призначення платежу: застава за… (П.І.Б., дата народження особи, за яку вноситься застава), згідно ухвали… (назва суду) від… (дата ухвали) по справі № …, внесені (П.І.Б. особи, що вносить заставу).

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , такі обов`язки:

- прибувати до суду за кожним викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Визначити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 , ухвалою суду обов`язків - 60 днів, з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку із внесенням застави у розмірі, визначеному судом.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала в частині продовження строку діїобраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та в частині відмови в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, захисником, прокурором, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання та судовий розгляд у суді першої інстанції.

Повний текст ухвали оголошено 17.11.2025 року о 13 год. 40 хв.

Головуюча суддя ОСОБА_1