Справа № 157/238/25 Провадження №11-кп/802/163/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000831 від 15.11.2024 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 30 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

- за ч. 1 ст. 125 КК України 200 (двісті) годин громадських робіт;

- за ч. 1 ст. 162 КК України 2 (два) роки обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 152 КК України 8 (вісім) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 06.02.2020 року та остаточно визначено ОСОБА_7 до відбування 9 (дев`ять) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України визначено зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 15 листопада 2024 року до 03 липня 2025 року та з 09 липня 2025 року до 29 вересня 2025 року - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також на підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати строк домашнього арешту з 04 липня 2025 року до 08 липня 2025 року - з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі, що в сукупності становить 10 (десять) місяців 12 (дванадцять) днів.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з дня постановлення вироку з 30 вересня 2025 року.

До набрання вироком законної сили залишено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушеннь за наступних обставин.

ОСОБА_7 14 листопада 2024 року близько 23 год 20 хв, діючи умисно, з метою незаконного проникнення до житла іншої особи, без будь-яких на те законних підстав та всупереч волі законного власника ОСОБА_10 , шляхом вибивання віконної шибки, крізь віконний отвір проник до житлового будинку потерпілої, що розташований на АДРЕСА_1 , чим порушив її право на недоторканість житла, гарантоване ст. 30 Конституції України.

Крім того, ОСОБА_7 14 листопада 2024 року близько 23 год 25 хв, перебуваючи у будинку ОСОБА_10 , що розташований на АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, наніс один удар кулаком руки в праву ділянку обличчя ОСОБА_10 , чим заподіяв потерпілій легкі тілесні ушкодження.

Крім того, ОСОБА_7 14 листопада 2024 року близько 23 год 25 хв, знаходячись в будинку ОСОБА_10 , що розташований на АДРЕСА_1 , умисно, повторно, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись метою задоволення власної статевої пристрасті, маючи намір вступити у статевий акт з ОСОБА_10 проти її волі, із застосуванням фізичної сили, на ліжку в спальній кімнаті вказаного будинку, де подолав її фізичний опір та, оголивши власні геніталії, вступив з нею у гетеросексуальний статевий акт, вчинивши дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням у тіло потерпілої піхву, з використанням власних геніталій статевого члена.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла особи, а також кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, а також злочин, передбачений ч. 2 ст. 152 КК України, а саме вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням гені талій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене повторно.

Прокурор у поданій апеляційній скарзі оскаржує судове рішення у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України. Вказує, що суд не виклав обвинувачення, яке інкримінувалося ОСОБА_7 згідно обвинувального акта, допущено невиправдане спрощення. Зокрема, не в повній мірі викладено об`єктивну сторону ч. 1 ст. 125 КК України, а саме не конкретизовано суспільно-небезпечні наслідки у виді тілесних ушкоджень отриманих потерпілою, згідно проведеного СМЕ. Також місцевий суд вилучив посилання на вік потерпілої, який робив посилання на наявність обтяжуючої обставини вчинення кримінальних правопорушень щодо осіб похилого віку.

Також судом допущено суперечність між висновками в мотивувальній та резолютивній частині судового рішення, в частині що стосується застосованого принципу приєднання невідбутої частини покарання при призначенні остаточного покарання на підставі положень ст. 71 КК України.

Прокурор просить скасувати оскаржений вирок та ухвалити новий, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 152 КК України та призначити покарання за ч. 1 ст. 125 КК України 200 (двісті) годин громадських робіт; за ч. 1 ст. 162 КК України 2 (два) роки обмеження волі; за ч. 2 ст. 152 КК України 8 (вісім) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 06.02.2020 року та остаточно визначено ОСОБА_7 до відбування 9 (дев`ять) років.

Визнати доведеним вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 152 КК України за наступних фактичних обставин:

ОСОБА_7 14 листопада 2024 року близько 23 години 20 хвилин, діючи умисно, з метою незаконного проникнення до житла іншої особи, без будь-яких на те законних підстав та всупереч волі законного власника ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом вибивання віконної шибки, крізь віконний отвір проник до житлового будинку останньої, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив її конституційне право на недоторканість житла, передбачене статтею 30 Конституції України.

В подальшому, 14 листопада 2024 року близько 23 години 25 хвилин, знаходячись в будинку ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, наніс один удар кулаком руки в праву ділянку обличчя потерпілої ОСОБА_10 , внаслідок чого заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правої щоки та крововиливу на нижній губі, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

В подальшому, 14 листопада 2024 року близько 23 години 25 хвилин, перебуваючи у приміщенні житлового будинку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_1 , повторно, діючи зі злочинним умислом, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись метою задоволення власної статевої пристрасті та маючи намір вступити у статевий акт з ОСОБА_10 проти її волі, із застосуванням фізичної сили повалив останню на ліжко у спальній кімнаті вказаного будинку, де подолав її фізичний опір та оголивши її власні геніталії, вступив з нею у гетеросексуальний статевий акт, вчинивши дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням у тіло потерпілої піхву, з використанням власних геніталій статевого члена (зґвалтування).

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 80083,72 (вісімдесят тисяч вісімдесят три) гривні 72 коп.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримав, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд доходить такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, яке ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Перевіркою наявних матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок, в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Колегія суддів в ході апеляційного розгляду з`ясувала, що оскаржений вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Дії ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 162 КК України незаконне проникнення до житла особи, за ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, за ч. 2 ст. 152 КК України вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене повторно.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 152 КК України, за наведених у вироку обставин, підтверджуються зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав обґрунтовану оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 152 КК України ніким із учасників судового розгляду, зокрема прокурором не оскаржуються.

Що стосується доводів прокурора, що суд першої інстанції не виклав обвинувачення, яке інкримінувалося ОСОБА_7 згідно обвинувального акта, то вони не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку судом повинно зазначатися формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначення місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Отже з наведеного вбачається, що однією з ознак законності вироку є належне формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

Зі змісту вироку стосовно ОСОБА_7 встановлено, що судом не допущено порушення наведених вище вимог, передбачених ч. 3 ст. 374 КПК України.

У мотивувальній частині обвинувального вироку районний суд зазначив формулювання обвинувачення ОСОБА_7 , яке встановлено та визнане судом доведеним, що фактично дає розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

На переконання колегії суддів голослівними є твердження апелянта, що судом при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеного, не викладено об`єктивної сторони ч. 1 ст. 125 КК України.

Суд першої інстанції у вироку навів формулювання обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, яке він визнав доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Крім того, суспільно-небезпечні наслідки вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме характер легких тілесних ушкоджень, які на думку прокурора не конкретизовано,судом належним чином встановлено та констатовано в судовому рішенні з посиланням на висновок судово-медичної експертизи № 192 від 15.11.2024 (а.с. 230-231 т. 1). Яким підтверджено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого, що виразились у нанесенні потерпілій удару кулаком руки в праву ділянку обличчя, ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правої щоки та крововиливів на нижній губі. Ці тілесні ушкодження утворилися від травмуючої дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, цілком можливо в час та при обставинах вказаних потерпілою, в мінімальній кількості однієї травматичної дії. Судово-медичних даних, що вказані ушкодження утворилися при падінні з висоти власного зросту немає. Виявлені в ОСОБА_11 тілесні ушкодження по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Сам факт заподіяння ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень та їх характер належним чином підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, поясненнями потерпілої, та не заперечувався обвинуваченим.

Формальними є й посилання прокурора про вилучення судом з обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 та ч. 2 ст. 152 КК України посилання на вік потерпілої ОСОБА_10 , який робив посилання на наявність обтяжуючої обставини - вчинення кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку.

Розглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 та визнаючи його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 152 КК України, суд першої інстанції перевірив, обставини, які згідно з п. 1-3 ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні: (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та ін.)

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 судом визнано вчинення кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку.

Зважаючи на наведене, обставин, які суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження та ухваленні судового рішення стосовно ОСОБА_7 невиправдано спростив чи залишив поза увагою колегією суддів не встановлено.

Наведені в апеляційній скарзі посилання про необхідність конкретизації формулювання обвинувачення ОСОБА_7 , жодним чином не впливають на правову кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 152 КК Україничи на обсяг доведеного судом обвинувачення та не є істотним порушенням, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення чи безумовною підставою для скасування вироку, як про це вказує прокурор в апеляційній скарзі.

При перевірці апеляційних доводів прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого встановлено, що прокурором фактично не оскаржується вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання, оскільки в прохальній частині своєї апеляційної скарги він просить призначити таке ж покарання, яке визначено судом першої інстанції оскарженим вироком.

Як убачається із оскарженого вироку, судом наведено переконливі доводи про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій інкримінованих йому кримінальних правопорушень із застосуванням положень ст. 70, 71 КК України, остаточного визначивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд врахував кількість та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, що відповідно до ст. 12 КК України є кримінальними проступками за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125 КК України та тяжким злочином за ч. 2 ст. 152 КК України, особу винного, його негативну характеристику за місцем проживання, а також систематичність притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, вчинення правопорушень під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Взято до уваги відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого вчинення кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виду і строку призначеного ОСОБА_7 покарання та вважає його необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і таким, що не можна вважати надто м`яким в даному випадку.

Крім того, в резолютивній частині вироку чітко та у відповідності до положень ст. 71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 06.02.2020 року та остаточно визначено ОСОБА_7 до відбування 9 (дев`ять) років позбавлення волі.

А тому колегія суддів оцінює як допущену помилково судом обставину, наведену прокурором в апеляційній скарзі щодо суперечностей у вироку, а саме зазначення в мотивувальній частині судового рішення про застосування під час призначення остаточного покарання ОСОБА_7 принципу повного приєднання частини невідбутого покарання за попереднім вироком, а в резолютивній частині - принципу часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком, яка може бути виправлена в порядку ст.379 КПК України.

Що ж стосується тверджень сторони обвинувачення про неправильне обчислення витрат, пов`язаних із залученням експертів, що мало наслідком стягнення з обвинуваченого лише 66 668, 15 гривень, то такі знайшли своє підтвердження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції правильно встановлено кількість проведених експертних досліджень, однак з довідки про витрати на проведення біологічної експертизи №СЕ-19/103-24/15461-БД від 27.05.2025 (а.с. 107, т. 2) взято для обрахунку не ту суму витрат з графи «вартість витратних матеріалів та реагентів» - 5 226,58 грн, а стягненню підлягає сума зазначена в графі «витрати на проведення експертизи» - 18 642,15 грн.

З огляду на наведене, з ОСОБА_7 на користь держави підлягає стягнути процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 80083,72 (вісімдесят тисяч вісімдесят три) гривні 72 коп.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, а оскаржений вирок суду необхідно змінити в частині стягнення процесуальних витрат, в іншій частині вирок залишивши без зміни.

На підставі наведеного і керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 30 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 80083,72 (вісімдесят тисяч вісімдесят три) гривні 72 коп.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: