Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/808/21
Провадження № 1-кп/945/166/25
ВИРОК

Іменем України

30 вересня 2025 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області в залі суду в м.Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2023 року за №0000051, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, раніше не судимого, не одруженого, офіційно непрацюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлено, що в ніч з 20.01.2021 року на 21.01.2021 року, приблизно о 00 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки ВА3 2114 ,державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , підвіз свого батька ОСОБА_9 до двору будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , з метою проведення розмови ОСОБА_9 із ОСОБА_10 із особистих питань.

Вийшовши із автомобіля, ОСОБА_9 направився до воріт вказаного домоволодіння, а ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , залишись перебувати у салоні авто.

Підійшовши до воріт, ОСОБА_9 покликав ОСОБА_12 , однак до нього вийшов мешканець будинку ОСОБА_6 . В ході розмови із ОСОБА_6 ОСОБА_9 просив останнього покликати ОСОБА_10 для проведення із ним особистої розмови на предмет порушення ОСОБА_10 правил дорожнього руху під час керування ним транспортним засобом, свідком чого ОСОБА_9 , начебто, став напередодні.

Проте в ході розмови, ОСОБА_6 відмовився покликати ОСОБА_12 , що в подальшому спровокувало сварку між ним та ОСОБА_9 .

ОСОБА_9 зрозумівши, що сварка не призведе ні до якого результату, вирішив припинити розмову із ОСОБА_6 розвернувся та направився до автомобілю марки ВАЗ 2114, в якому його чекав син ОСОБА_8 та знайомий ОСОБА_13 .

Той факт. що ОСОБА_9 не хоче спілкуватись з ОСОБА_6 , розізлив та обурив останнього, тому він зайшов на територію свого домоволодіння, де з метою умисного спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень взяв штикову лопату та побіг у бік ОСОБА_9 .

Побачивши, що за ОСОБА_9 із лопатою в руках біжить ОСОБА_6 , ОСОБА_8 крикнув батькові про наближення небезпеки, що змусило останнього розвернутись та в цей момент ОСОБА_6 одразу наніс один удар металевою частиною штикової лопати в область голови справа ОСОБА_9 .

Від отриманого удару ОСОБА_9 знепритомнів та упав на землю, а ОСОБА_6 не звертаючи уваги на стан ОСОБА_9 , пішов до свого будинку.

Внаслідок вказаних вище дій, ОСОБА_6 умисно спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку середнього ступеню тяжкості, осколкових переломів верхньої та латеральної стінок очниці справа, луски та очної частини лобної кістки справа, перелому кісток основи черепа, перелому верхньої бокової стінки основної пазухи справа, ран лоба, верхньої повіки справа, гематоми верхньої повіки правого ока.

Згідно висновку експерта дані тілесні пошкодження могли утворитися від однієї ударної дії будь-яким рублячим предметом, не виключено металевою частиною лопати. Утворення даних тілесних пошкоджень в строк, вказаний в постанові 21.01.2021 року, не виключається. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя. Дані тілесні пошкодження являються небезпечними для життя в момент їх заподіяння, згідно «Правил визначення ступню тяжкості тілесних пошкоджень».

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_6 щодо пред`явленого обвинувачення, позиція потерпілого ОСОБА_9 та висновки суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_9 подав заяву про проведення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 без його участі.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

ІІІ. Частина статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

IV. Мотиви суду при призначенні покарання.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст.337 КПК України, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Згідно з положеннями ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, у Рішенні №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є щире каяття.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом не встановлені.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч.1 ст.19 КК України та, відповідно до ст.12 КК України, вчинив тяжкий злочин.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який є особою молодого віку, неодружений, має на утриманні малолітню дитину, на день ухвалення вироку раніше не судимий, за місцем проживання характеризується нейтрально; стан його здоров`я, який на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; тяжкість кримінального правопорушення, наслідки для потерпілого ОСОБА_9 , щире каяття ОСОБА_6 , а також ставлення обвинуваченого до скоєного, який шкодує про те, що сталося.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігти його злочинній діяльності можливо без ізоляції від суспільства та його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а також застосувати положення ст.76 КК України.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

У кримінальному провадженні заявлений цивільний позов прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_14 до ОСОБА_6 про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 у розмірі 9464 грн 93 коп.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав цивільний позов.

Обвинувачений ОСОБА_6 визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши цивільний позов прокурора, заслухавши позицію обвинуваченого, суд дійшов такого.

Відповідно до ч.3 ст.128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права.

Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених частиною четвертою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди

Згідно із положеннями ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

У судовому засіданні встановлено, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 були завдані тілесні ушкодження, у зв`язку із чим останній перебував на лікуванні в КНП ММР Міська лікарня швидкої медичної допомоги з 02.02.2021 року по 11.02.2021 року. Загальна вартість витрачених коштів на стаціонарне лікування ОСОБА_9 склала 9464 грн 93 коп.

Згідно з положеннями ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи те, що лікування потерпілого ОСОБА_9 проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, вказані витрати є документально підтвердженими, суд вважає, що цивільний позов прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_14 до ОСОБА_6 про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 підлягає задоволенню.

Речовими доказами у кримінальному провадженні є:

- лопата. Вказаний речовий доказ переданий на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Відділення поліції №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області;

- медична документація: оригінали передані на зберігання потерпілому ОСОБА_9 , а копії долучені до матеріалів кримінального провадження.

Питання щодо речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

У цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 запобіжний захід не обирався. Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає, що до набрання цим вироком законної сили запобіжний захід відносно нього обирати не слід.

Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку терміном на 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_6 не обирати.

Цивільний позов прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_14 до ОСОБА_6 про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави в особі КНП ММР Міська лікарня швидкої медичної допомоги (адреса: вул.Корабелів,14В, м.Миколаїв, 54020; банківські реквізити: р/р НОМЕР_3 в АТ КБ Приватбанк, , МФО 326610, ІПН 47) витрати на лікування потерпілого ОСОБА_9 у розмірі 9464 (дев`ять тисяч чотириста шістдесят чотири) грн 93 коп.

Речовий доказ лопату, яка передана на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Відділення поліції №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області знищити.

Речові докази оригінали медичної документації, які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_9 вважати такими, що повернуті останньому.

Речові докази копії медичної документації, які долучені до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2023 року за №0000051, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч.2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

30.09.2025