Справа № 135/1549/24
Провадження № 1-кп/135/44/25
ВИРОК

іменем України

08.09.2025 м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області кримінальне провадження №0000077 від 03.09.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, розлучений, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , є особою з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, ветераном військової служби, раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 309 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_3 , маючи умисел, спрямований на придбання та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив кримінальне правопорушення проти громадської безпеки за наступних обставин.

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи в зоні ведення бойових дій на території Миколаївської та Донецької областей, у невстановлені час, день та місці, але не пізніше 10.09.2024, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про відсутність у нього передбаченого законом дозволу, придбав автоматичну зброю, боєприпаси та вибухову речовину, а саме знайшов в зоні ведення бойових дій на території Миколаївської та Донецької областей автомат АК-74 № НОМЕР_2 ; автомат АКС-74 № НОМЕР_3 ; автомат АКСУ-74 № НОМЕР_4 ; автомат АКС-74 № НОМЕР_5 ; автомат АКСУ-74 № НОМЕР_6 ; автомат АКС-74 (зі знищеним номерним позначенням); підствольний гранатомет №327326; одноразовий ручний протитанковий гранатомет RPG-76 Komar; пластичну сумішеву вибухову речовину на основі гексогену; 40-мм гранатометний постріл AZ-Z DM451 з трасуючою осколково-фугасною гранатою; 30-мм постріл ВОГ-17 «RHV-HEF», який споряджений вибуховою речовиною гексоген; 8 (вісім) кулеметних патронів калібру 12,7x108 мм та 3444 (три тисячі чотириста сорок чотири) автоматні патрони калібру 5,45 мм; які надалі зберігав за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 до 10.09.2024.

10.09.2024 працівниками відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області в період часу з 10:17 по 15:38 проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено зазначені вище автоматичну зброю, боєприпаси та вибухову речовину.

Отже, ОСОБА_3 обвинувачується у придбанні та зберіганні вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Крім того, ОСОБА_3 , маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин у великих розмірах без мети збуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу психотропних речовин за наступних обставин.

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи в зоні ведення бойових дій на території Донецької області, у невстановлені дату та час, але не пізніше 10.09.2024, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» незаконно придбав психотропну речовину - амфетамін, що містилася у двох фольгованих згортках, які знайшов на ворожих позиціях та надалі незаконно зберігав психотропну речовину за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 до 10.09.2024.

10.09.2024 працівниками відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області в період часу з 10:17 по 15:38 проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено два фольгованих згортки з вмістом у них психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою, 2,187 г, яка відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України 01.08.2000 №188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» належать до великих розмірів.

Отже, ОСОБА_3 обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

ІІ. Правова позиція сторони захисту

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо обвинувачення за ч. 2 ст. 309 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 309 КК України, визнав повністю.

Він пояснив, що не пам`ятає точних обставин, за яких саме придбав психотропні речовини. Водночас зазначив, що як військовослужбовець, під час виконання бойових завдань, забирав з позицій противника різні предмети, зокрема амуніцію та речі, які можливо було евакуювати. Зазначені події, за його словами, мали місце наприкінці літа на початку осені 2022 року в районах населених пунктів Любомирівка та Новомиколаївка Миколаївської області, а також у населеному пункті Водяни Донецької області наприкінці 2022 року. Саме в цей період, за його твердженням, він і придбав психотропні речовини, зазначені в обвинувальному акті.

ОСОБА_3 наголосив, що не вживав виявлених речовин, оскільки не знав їх походження та складу, однак усвідомлював, що це можуть бути наркотичні засоби або психотропні речовини. Разом з тим пояснив, що є особливою з інвалідністю ІІ групи, має хронічні больові синдроми, пов`язані з багаторазовими пораненнями та тяжкими контузіями, які зазнав під час участі у бойових діях з 2014 року.

За його словами, в умовах бойових дій медикаментозне лікування не завжди є доступним та ефективним, а тому він припускав, що вилучені речовини можуть допомогти зменшити біль або полегшити стан здоров`я. У зв`язку з цим він мав намір використати їх особисто з метою знеболення, а не для розповсюдження чи збуту.

На запитання суду, чому не знищив виявлені речовини або не повідомив про них правоохоронні органи, ОСОБА_3 пояснив, що забирав сумки та рюкзаки, вміст яких не завжди перевіряв, і до деяких з них не заглядав із 2022 року. Також зазначив, що не повідомив поліцію про наявність заборонених речовин під час обшуку через недовіру до правоохоронців.

Показання обвинуваченого щодо обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України.

Обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України не визнав.

Він зазначив, що в зоні проведення бойових дій поширеною є практика збирання трофейної зброї, що, на його думку, зумовлено недостатнім матеріально-технічним забезпеченням військових підрозділів, зокрема нестачею штатної зброї або її втратою під час бойових дій. Також вказав, що його підрозділ переважно використовував саме трофейну зброю.

Обвинувачений пояснив, що вилучена у нього зброя була зібрана не за один день, а поступово, з різних позицій у районах населених пунктів Водяни, Галицинівка (Донецька область, Покровське напрямок), а також в межах Лиманського та Миколаївського напрямків наприкінці 2022 року, протягом близько місяця-півтора. За його словами, зброю він знаходив у схованках, залишених після бойових зіткнень, і мав намір передати її відповідальній особі старшині. Проте, як стверджує обвинувачений, зв`язок із зазначеною особою було втрачено.

Обвинувачений також повідомив, що під час участі в бойових діях зазнав травм внаслідок артилерійського обстрілу, зокрема опіків і тріщин кісток пальців стопи, що ускладнювало або унеможливлювало його нормальне пересування. За його словами, до медичного пункту (санітарної частини) він не звертався через побоювання бути звинуваченим у симуляції поранення (самокаліцтві), оскільки на той момент формально перебував поза штатом і не мав законних підстав для перебування у районі бойових дій.

За поясненнями обвинуваченого, вивезення зброї здійснювалось ним особисто під час маневру відступу в умовах активного просування противника , а також у зв`язку з отриманим пораненням. Зазначену зброю він перевозив на власному транспортному засобі мікроавтобусі марки «Volkswagen T4». Під час переміщення проїжджав через блокпости на території Кіровоградської, Дніпропетровської та Вінницької областей, де на запитання про наявність зброї відповідав, що зброї немає.

Після прибуття до місця проживання, як стверджує обвинувачений, він усно повідомив свого командира телефоном про стан здоров`я та наявність вогнепальної зброї, яку, необхідно було передати до визначеного місця зберігання. Водночас обвинувачений зазначив, що жодних письмових рапортів чи інших документальних повідомлень з цього приводу не подавав. Командиру, зі слів обвинуваченого, було відомо про факт зберігання зброї, однак її точна кількість йому не повідомлялася, оскільки сам обвинувачений не пам`ятав повного переліку зібраної зброї.

Зберігання вилученої зброї за місцем його проживання тривало протягом одного-двох місяців до моменту її виявлення та вилучення. Причиною, з огляду на яку він не здійснив передачу зброї раніше, обвинувачений назвав стан здоров`я після отриманого поранення, а також те, що його командир, у зв`язку зі службовими перевірками, повідомив йому прибути лише за можливості. Окрім того, за твердженням обвинуваченого, один з автоматів мав пошкоджений приклад і використовувався ним під час поїздок, тоді як решта зброї була перевезена за один раз.

Обвинувачений зазначив, що не вживав жодних заходів для передачі наявної у нього зброї до органів ІНФОРМАЦІЯ_2 або військових частин, посилаючись на недовіру до працівників поліції. Водночас пояснив, що як військовослужбовець, підтримував зв`язок виключно з командиром свого підрозділу.

Кількість та найменування зброї, зазначені в обвинувальному акті, обвинувачений не заперечує. Також він зазначив, що на момент вчинення інкримінованих йому дій перебував у статусі діючого військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 .

Зі слів обвинуваченого, метою збирання та зберігання зброї було недопущення її потрапляння до рук противника, а також забезпечення можливості використання зазначеної зброї підрозділами Збройних Сил України для відсічі збройної агресії.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 повністю підтримав викладену позицію свого підзахисного та звернув увагу суду на обставини, що, на його думку, мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Захисник зазначив, що його підзахисний не заперечує факту зберігання вогнепальної зброї та боєприпасів за місцем свого проживання, а також не оспорює обставини, викладені в обвинувальному акті, в частині, що стосується предмета обвинувачення за частиною першою статті 263 КК України. Водночас адвокат наполягав, що умисел обвинуваченого не був направлений на порушення кримінального закону, а полягав у діях, зумовлених воєнною необхідністю, з метою захисту територіальної цілісності та суверенітету України в умовах збройної агресії з боку Російської Федерації.

Захисник наголосив на тому, що в умовах бойових дій у військових підрозділах поширеною є практика заволодіння трофейним зброєю, що зумовлено недостатнім матеріально-технічним забезпеченням Збройних Сил України. На переконання захисника, вилучена у ОСОБА_3 зброя має трофейне походження, була зібрана з позицій, на яких велися активні бойові дії, та призначалася для подальшої передачі до військової частини для її використання за цільовим призначенням.

Адвокат звернув увагу суду на покази допитаного свідка сторони захисту ОСОБА_6 , який підтвердив, що обвинувачений неодноразово заявляв про намір передати зібрану зброю до підрозділу Збройних Сил України для її подальшого використання за цільовим призначенням.

Також вказав на те, що під час обшуку, окрім вогнепальної зброї, виявлено інше військове спорядження приціли, магазини, рукавиці, оптичні пристрої, яке не було вилучено, що, на думку сторони захисту, додатково підтверджує не кримінальну, а військову мету зберігання зброї, а саме забезпечення обороноздатності країни.

Враховуючи викладене, захисник просив суд визнати відсутність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та виправдати ОСОБА_3 на підставі пункту 3 частини першої статті 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю наявності складу кримінального правопорушення.

Крім того, адвокат зазначив, що поведінка ОСОБА_3 відповідала ознакам крайньої необхідності, передбаченої частиною першою статті 39 КК України, яка виключає кримінальну протиправність діяння, та просив врахувати цю у обставину при ухваленні рішення.

На обґрунтування своєї позиції захисник послався на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах у справах № 760/6265/22 та № 166/924/22, в яких суд наголошував на необхідності врахування обставин воєнного часу, стану воєнної служби особи та мети зберігання зброї.

IІІ. Встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження

Відповідно до вимог статей 22, 23, 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), кримінальне провадження здійснюється на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами своїх правових позицій, рівність процесуальних прав та обов`язків, а також вільне використання передбачених законом засобів доказування.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створив всі необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їх процесуальних прав, належного збирання, подання, дослідження та оцінки доказів.

У ході судового розгляду досліджено всі надані сторонами процесуальні джерела доказів: показання обвинуваченого, свідків, письмові та речові докази, а також інші документи, що мають доказове значення.

На підставі всебічного, повного та об`єктивного аналізу досліджених доказів, суд дійшов висновку про доведеність фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 49 від 27.02.2022 старшого сержанта ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду бойового медика 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти (а.с. 168, т. 2).

Відповідно до довідки № 5/60/1907 від 10 жовтня 2024 року (а.с. 165, т. 2), ОСОБА_3 у статусі військовослужбовця проходив службу у складі військової частини НОМЕР_1 та безпосередньо брав участь у заходах із забезпечення оборони України в таких періодах: з 02 березня до 28 липня 2022 року, з 02 серпня до 15 листопада 2022 року, а також з 29 листопада до 08 грудня 2022 року. У цей час обвинувачений перебував, зокрема, в районах населених пунктів Любомирівка (Миколаївська область) та Невельське (Донецька область).

У ході бойових дій ОСОБА_3 неодноразово зазнавав поранень 20 січня 2015 року, 4 та 28 грудня 2022 року. Окрім того, він має ряд захворювань, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з проходженням військової служби. Зазначені обставини підтверджуються відповідними медичними документами, які є у матеріалах кримінального провадження, зокрема первинним та виписним епікризами, а також довідкою військово-лікарської комісії (а.с. 172177, т. 2).

Також судом досліджено накази командира військової частини НОМЕР_1 , зокрема:

- № 325 від 13 грудня 2022 року, яким старшого сержанта ОСОБА_3 визнано таким, що прибув до району проведення табірного збору на території м. Гайсин Вінницької області - підстава: проходження лікування після поранення (а.с. 169, т. 2);

- № 331 від 19 грудня 2022 року визнано його таким, що прибув до району табірного збору з направленням до госпіталю ВМКЦ Центрального регіону в м. Вінниця (а.с. 170, т. 2);

- № 44 від 13 лютого 2023 року визнано таким, що прибув до району табірного збору після завершення лікування (а.с. 171, т. 2);

- № 268 від 10 вересня 2024 року знято з котлового забезпечення у зв`язку з перебуванням в ізоляторі тимчасового тримання (а.с. 268, т. 2).

Наведені документи, отримані у передбаченому законом порядку, підтверджують факт проходження обвинуваченим військової служби, його участь у бойових діях, поранення, проходження лікування, а також подальше перебування у розпорядженні військової частини.

У ході судового розгляду стороною обвинувачення були надані докази, що підтверджують факт виявлення та вилучення у ОСОБА_3 вогнепальної зброї, боєприпасів, вибухових та психотропних речовин, які були виявлені внаслідок обшуку, проведеного 10 вересня 2024 року.

Так, відповідно до протоколу обшуку від 10 вересня 2024 року з фототаблицями ( а.с. 6279, 8185 т. 1), складеного начальником СД ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_7 за участі понятих, на підставі ухвали слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року (а.с. 60-61, т. 1), в рамках кримінального провадження №0000077 було проведено обшук належного обвинуваченому ОСОБА_3 житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час обшуку було виявлено та вилучено: автомат АК-74 № НОМЕР_2 ; автомат АКС-74 № НОМЕР_3 ; автомат АКС-74 безномерний; автомат АКСУ-74 № НОМЕР_4 ; автомат АКС-74 № НОМЕР_5 ; автомат АКСУ-74 № НОМЕР_6 ; підствольний гранатомет №327326; RPG-76; прозорий поліетиленовий пакет з застібкою, в якому міститься речовина жовтого кольору, зовні схожа на «Пластид»; корпус гранати РГН 254-92-88; підствольна граната; піропатрон; 8 боєприпасів 188-90; один цинковий ящик з патронами (5,45 гсПС М91-81-270) 1080 шт., один цинковий ящик з патронами (5,45 гсПС В31-90-60) 1080 шт., один цинковий ящик з патронами (5,45 гсПС В31-90-60)1080 шт.; два фольгованих згортки з вмістом кристалічної речовини (а.с. 62-79, 81-85 т. 1).

Відеозапис проведення обшуку (а.с. 220, т. 1), оглянутий на судовому засіданні, підтверджує дотримання процедури проведення слідчої дії, відповідає змісту протоколу обшуку. Окрім того, суд звертає увагу, що сторона захисту не висловлювала заперечень щодо процедури проведення обшуку.

З метою перевірки дотримання порядку проведення обшуку та підтвердження обставин виявлення та вилучення заборонених предметів, у судовому засіданні також були допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були залучені до проведення слідчої дії як поняті. Їхні свідчення є важливими для оцінки правомірності та повноти проведеної процесуальної дії, а також для перевірки достовірності протоколу обшуку та інших матеріалів кримінального провадження.

Так, допитаний судом свідок ОСОБА_8 повідомив, що знайомий з обвинуваченим, однак не перебуває з ним у родинних чи сімейних відносинах, а також не має з ним конфліктів чи неприязних відносин.

Свідок зазначив, що 10 вересня 2024 року його запрошено працівниками поліції для участі в процесуальній дії як понятого за адресою: АДРЕСА_1 . Перед початком обшуку працівники поліції роз`яснили обвинуваченому його процесуальні права та обов`язки, а також вручили йому ухвалу слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку.

Свідок підтвердив, що був присутній під час обшуку безперервно від початку до завершення слідчої дії. Під час обшуку, як вказав свідок, у гаражному приміщенні було виявлено автомат Калашникова з прикладом, коробку з патронами (1080 штук різного калібру), а також предмет, схожий на протитанковий ручний гранатомет (РПГ). У житловій кімнаті, за словами свідка, працівники поліції виявили кілька одиниць вогнепальної зброї, бойові набої, металеву коробку червоного кольору з пакетиками, що містили білу кристалічну речовину невідомого походження, речовину білого кольору, схожу на вибухову, а також один або два оптичні приціли.

Крім того, в приміщеннях знаходилося військове спорядження (зокрема підсумки та розвантажувальні жилети), яке, за словами свідка, не вилучалося.

Обвинувачений під час обшуку заперечував наявність заборонених предметів у домоволодінні. Після виявлення відповідних предметів на повторні запитання працівників поліції про наявність інших заборонених предметів відповідав заперечно. Разом з тим висловлював невдоволення висловлюваннями на кшталт: «все перериваєте» та «пів хати рознесете», проте відкритого опору чи активного перешкоджання проведенню обшуку не чинив, а лише спостерігав за його перебігом.

Свідок зазначив, що обшук фіксувався за допомогою цифрової відеокамери. Він особисто бачив кожний вилучений предмет. Після завершення слідчої дії слідчий зачитавши протокол обшуку, у якому було зафіксовано перелік вилучених предметів, їх кількість та опис ходу обшуку. Протокол свідок підписав. Усі вилучені предмети, за словами свідка, були належним чином упаковані у присутності обох понятих та обвинуваченого.

Клопотань, скарг чи зауважень щодо дій працівників поліції під час проведення обшуку з боку його учасників не надходило. ОСОБА_8 додатково вказав, що всі виявлені магазини до автоматів були вилучені. Він не зміг точно сказати, чи були серед них порожні, але зазначив, що незалежно від цього, зберігання таких предметів є забороненим.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що з обвинуваченим особисто не знайомий, у родинних чи сімейних відносинах з ним не перебуває, конфліктів чи неприязних стосунків з ним не має.

Свідок підтвердив свою участь у проведенні обшуку як понятий. Хоча точну дату обшуку він не згадав, зазначив, що подія відбулася понад пів року тому, ймовірно 10 вересня 2024 року, в першій половині дня. Обшук тривав значний період, і свідок перебував при його проведенні безперервно. Точну адресу не пам`ятає, але орієнтовно вказав, що це була вулиця Богдана Хмельницького у так званій «старій частині» міста Ладижин.

Процесуальна дія проводилася в межах одного домоволодіння зокрема в гаражі, житловому будинку та ще в одному будинку на подвір`ї. Під час обшуку, як зазначив свідок, працівники поліції виявили: три автомати у зеленій сумці у гаражі; ще три автомати - у кімнаті при вході з гаража до будинку; цинкові ящики з патронами також у цій кімнаті; речовину, схожу на тротил (точну кількість не пам`ятає); пристрій, схожий на гранатомет (щодо його стану боєздатний чи ні свідок не поінформований); оптичні пристрої, які не вилучалися; порожні магазини до автоматів, які також не були вилучені. Окрім того, свідок бачив спальні мішки та рюкзаки, проте їх кількість встановити не зміг.

Свідок повідомив, що під час обшуку брали участь близько семи працівників поліції, а також ще один понятий. Обшук проводився з обов`язковою відеофіксацією. Свідка попередили про ведення відеозапису, і він особисто бачив, що камера фіксувала хід слідчої дії. Перед початком обшуку працівники поліції оголосили ухвалу суду про дозвіл на його проведення та вручили її обвинуваченому. Ці дії були також зафіксовані на відео.

На неодноразові запитання працівників поліції щодо наявності заборонених предметів зброї, вибухівки, наркотичних чи психотропних засобів обвинувачений ОСОБА_3 відповідав, що нічого не має. Після виявлення відповідних предметів він зберігав спокій, не чинив жодного опору та постійно повторював, що більше нічого не зберігає. На запитання правоохоронців щодо походження вилучених речей відповів, що вони «з передової» і що він «не встиг передати своїм».

Після завершення обшуку, слідчий оголосив і зачитав зміст протоколу обшуку, в якому було зазначено, які саме предмети були виявлені, та в яких приміщеннях вони знаходилися. Після ознайомлення з протоколом свідок його підписав. Жодних скарг, зауважень чи заперечень з боку обвинуваченого щодо дій працівників поліції під час проведення обшуку не надходило. Копію протоколу обшуку було вручено обвинуваченому.

Свідок пам`ятає, щоб під час обшуку були виявлені предмети, схожі на наркотичні засоби.

Оцінюючи покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд дійшов висновку, що вони є належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні положень статей 84, 86 КПК України. Вказані свідки брали безпосередню участь в проведенні обшуку 10 вересня 2024 року за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , де виконували процесуальну функцію понятих.

Свідки перебували на місці проведення обшуку від його початку до завершення, стежили за перебігом слідчої дії, засвідчили вручення обвинуваченому ухвали слідчого судді про дозвіл на обшуку, оголошення його процесуальних прав та обов`язків, а також процес виявлення та вилучення вогнепальної зброї, боєприпасів, вибухових речовин та психотропних речовин. Обидва свідки надали докладні та послідовні свідчення про вилучені предмети, опис приміщень, у яких вони були виявлені, спосіб упакування речових доказів, а також обставини складання та підписання протоколу обшуку.

Показання свідків узгоджуються між собою за ключовими обставинами проведення слідчої дії, не містять суперечностей, підтверджуються відеозаписом обшуку (а.с. 220, т. 1) та відповідають даним протоколу обшуку.

Суд також ураховує, що обидва свідки не мали будь-яких особистих, родинних, службових чи інших відносин з обвинуваченим, що виключає зацікавленість у результатах кримінального провадження та гарантує об`єктивність наданих ними свідчень.

З огляду на викладене, суд визнає показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 достовірними та такими, що підтверджують як сам факт проведення обшуку, так і обставини виявлення та вилучення у обвинуваченого значної кількості вогнепальної зброї, боєприпасів, вибухових речовин, а також психотропних речовин. Зважаючи на це, свідчення зазначених свідків є належними та переконливими доказами у справі.

У ході досудового розслідування було проведено ряд експертиз, висновки яких підтверджують факт вилучення з місця проведення обшуку предметів, які за своїми фізико-хімічними, конструктивними, функціональними та призначеними властивостями є забороненими до вільного обороту в цивільному секторі, відносяться до категорії бойових припасів, вибухових речовин та речовин, обіг яких обмежений.

Відповідно до висновків експертів № РЄ-19/102-24/18245-НЗПРАП від 18.09.2024 та № РЄ-19/102-24/18246-НЗПРАП від 19.09.2024, у вилучених фольгованих згортках міститься психотропна речовина, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою, 2,187 г (а.с. 107-112, 119-123,т.1).

Висновками експерта № СЕ-19/102-24/18347-БЛ від 23.09.2024 та № СЕ- 19/102-24/18348-БЛ від 23.09.2024 встановлено, що 204 (двісті чотири) автоматні патрони калібру 5,45 мм являються бойовими припасами до стрілецької нарізної вогнепальної зброї - автоматними патронами калібру 5,45x39 мм, зразку 1974 року, призначеними для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашникова («АКМ-74, РПК-74»), придатними для стрільби (а.с. 130-133, 139-142,т.1).

Висновком експерта № СЕ-19/102-24/18345-БЛ від 23.09.2024, встановлено, що 8 (вісім) патронів являються бойовими припасами до нарізної крупнокаліберної вогнепальної зброї - кулеметними патронами калібру 12,7x108 мм, призначеними для стрільби з кулеметів ДШК (Дегтярьова Шпагіна крупнокаліберний) та іншої зброї під даний патрон, придатними для стрільби (а.с. 148-151,т.1).

Висновком експерта № СЕ-19/102-24/18343-БЛ від 20.09.2024, встановлено, що 1080 патронів являються бойовими припасами до стрілецької нарізної вогнепальної зброї - автоматними патронами калібру 5,45x39 мм, зразку 1974 року, призначеними для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашникова («АКМ-74, РПК-74»), придатними для стрільби та мають достатню вражаючу здатність (а.с. 157-160,т.1).

Висновком експерта № СЕ-19/102-24/18344-БЛ від 20.09.2024, встановлено, що 1080 патронів являються бойовими припасами до стрілецької нарізної вогнепальної зброї - автоматними патронами калібру 5,45x39 мм, зразку 1974 року, призначеними для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашникова («АКМ-74, РПК-74»), придатними для стрільби та мають достатню вражаючу здатність (а.с. 166-169,т.1).

Висновком експерта №СЕ-19/102-24/18342-БЛ від 20.09.2024, встановлено, що 1080 патронів являються бойовими припасами до стрілецької нарізної вогнепальної зброї - автоматними патронами калібру 5,45x39 мм, зразку 1974 року, призначеними для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашникова («АКМ-74, РПК-74»), придатними для стрільби та мають достатню вражаючу здатність (а.с. 175-178,т.1).

Висновком експерта №СЕ-19/102-24/18349-БЛ від 17.09.2024, встановлено, що автомат конструкції Калашникова «АКС-74» № НОМЕР_2 являється нарізною автоматичною вогнепальною зброєю, 1990 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР, придатним для стрільби (а.с. 185-188,т.1).

Висновком експерта СЕ-19/102-24/18340-БЛ від 13.09.2024, встановлено, що автомат конструкції Калашникова «АКС-74» № НОМЕР_3 являється нарізною автоматичною вогнепальною зброєю, 1976 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР, придатним для стрільби (а.с. 194-197,т.1).

Висновком експерта № СЕ-19/102-24/18350-БЛ від 23.09.2024, встановлено, що автомат конструкції Калашникова «АКС-74У», зі знищеними номерними позначеннями являється нарізною автоматичною вогнепальною зброєю, 1988 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР. До конструкції автомату внесені саморобні зміни, які виразились у заміні прикладу, цівки та накладки газової трубки. Даний автомат справний та придатний для стрільби (а.с. 204-208,т.1).

Висновком експерта № СЕ-19/102-24/18346-БЛ від 17.09.2024, встановлено, що автомат конструкції Калашникова «АКС-74У» № НОМЕР_4 являється нарізною автоматичною вогнепальною зброєю, 1985 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР, придатним для стрільби (а.с. 214-217,т.1).

Висновком експерта № СЕ-19/102-24/18341-БЛ від 17.09.2024, встановлено, що автомат конструкції Калашникова «АКС-74» № НОМЕР_5 являється нарізною автоматичною вогнепальною зброєю, 1982 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР, придатним для стрільби (а.с. 226-229,т.1).

Висновком експерта № СЕ-19/102-24/18339-БЛ від 13.09.2024, встановлено, що автомат конструкції Калашникова «АКС-74У» № НОМЕР_6 являється нарізною автоматичною вогнепальною зброєю, 1983 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР, придатним для стрільби (а.с. 236-240,т.1).

Висновком експерта №СЕ-19/102-24/18338-БЛ від 13.09.2024, встановлено, що підствольний гранатомет № 327326 є вогнепальною зброєю - 40 мм підствольним гранатометом моделі «ГП-25» (а.с. 247-250,т.1).

Висновком експерта №СЕ-19/102-24/18942-ВТХ від 04.10.2024, встановлено, що наданий на дослідження предмет ступінчастої збірки циліндричної та конусної форми зеленого кольору з маркувальними позначеннями «PG-76 6-88-406 A-IX-1», «DCR 2-88-329» та «RPG-76» є одноразовим ручним протитанковим гранатометом RPG- 76 Komar іноземного виробництва (Польща) промислового виготовлення військового призначення, який відноситься до бойового припасу (а.с. 18-33,т.2).

Висновком експерта № СЕ-19/102-24/18944-ВТХ від 24.09.2024, встановлено, металевий предмет сферичної форми зеленого кольору з гладкою поверхнею із маркувальними позначеннями «РГН 254-92-88» є корпусом наступальної осколкової ручної гранати РГН промислового виготовлення військового призначення, який не відноситься до бойового припасу (а.с 39-49,т.2).

Висновком експерта № СЕ-19/102-24/19527-ФХВР від 03.10.2024, встановлено, що речовина жовтого кольору світло-помаранчевого кольору є вибуховою речовиною - гексогеном, ймовірно, флегматизований (а.с. 60-71,т.2).

Висновком експерта № СЕ-19/102-24/18943-ВТХ від 25.10.2024, встановлено, що наданий на експертизу металевий предмет циліндричної форми з маркувальними позначеннями «30mm RHV-HEF 0-08-18 A-IX-1» являється 30-мм постілом ВОГ-17 «RHV-HEF» без підривача, іноземного виробництва (Болгарія), промислового виготовлення, військового призначення, який споряджений вибуховою речовиною (гексоген, ймовірно, флегматизований). Даний предмет не відноситься до бойового припасу ) (а.с. 74-89,т.2).

Висновком експерта № СЕ-19/102-24/18945-ВТХ від 03.10.2024, встановлено, що наданий на експертизу предмет є 40-мм гранатометним пострілом AZ-Z DM451 з трасуючою осколково-фугасною гранатою, іноземного виробництва (США), промислового виготовлення військового призначення. Даний предмет відноситься до бойового запасу (а.с. 95-103,т.2).

Висновком експерта № СЕ-19/102-24/18979-ФХВР від 30.09.2024, встановлено, що речовина жовтого кольору, зовні схожа на «Пластид» є пластичною сумішевою вибуховою речовиною на основі гексогену, до складу якої входить: нафтова олива та поліізобутилен (а.с. 108-123,т.2).

Висновки експертів складені відповідно до вимог чинного законодавства, у межах наданої їм компетенції, із дотриманням процесуального порядку, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України. Зазначені висновки є послідовними, обґрунтованими, узгодженими між собою та з іншими доказами у справі. Їх зміст не викликає сумнівів у об`єктивності та неупередженості осіб, які їх складали.

Стороною захисту у судовому засіданні не було заявлено жодних обґрунтованих заперечень щодо належності, допустимості, достовірності або змісту висновків експертиз, а також не ставилася під сумнів компетентність експертів чи методи проведення відповідних досліджень.

У своїй сукупності надані висновки судових експертиз достовірно підтверджують факт зберігання обвинуваченим предметів, які відповідно до чинного законодавства належать до заборонених до вільного обороту, а саме: вогнепальної нарізної автоматичної зброї, бойових припасів, вибухових та психотропних речовин, обіг яких обмежений.

З огляду на викладене вище, суд визнає зазначені письмові докази достовірними, а інформацію, що з них випливає, такою, що заслуговує на довіру. Відповідно до статей 94 та 91 КПК України, зазначені суд кладе в основу вироку.

Крім того, у судовому засіданні досліджено письмові докази, які підтверджують, що частина вогнепальної зброї та підствольний гранатомет, вилучені у обвинуваченого, перебувають на обліку як матеріально-технічні засоби військової частини НОМЕР_1 .

Так, відповідно до листа військової частини НОМЕР_1 № 5/51/3133 від 10.10.2024 та атестата № 342/2/м/18-24, автомати конструкції Калашникова АКС-74У № 825266, АКС-74 № НОМЕР_5 та підствольний гранатомет моделі АКС-7 гранатомет моделі «ГП-25» №327326 перебувають на її балансі (а.с. 151-157, т. 2). Окрім того, довідками ГУНП у Донецькій області підтверджується, що автомати АКС-74 № 2163061 та АКС-74У № НОМЕР_6 були взяті на облік відповідними підрозділами поліції (а.с. 160-161, т. 2).

Вказана вогнепальна зброя, за інформацією військової частини, була втрачена у період 20222024 років у ході бойових дій у районах населених пунктів Зайчівське Миколаївської області, Водяни та Невельське Донецької області. Цей факт підтверджується рапортами посадових осіб військової частини НОМЕР_1 (а.с. 158-159, 188-189 т. 2), матеріалами за актами службових розслідувань - №10 від 21.01.2023, №128 від 12.08.2022, №541 від 04.08.2023 та №190 від 16.03.2024 (а.с. 179-250, т. 2, 1-124, т. 3), витягами із журналу бойових дій (а.с. 126-129, т. 3).

Наведені документи складені в установленому законом порядку, на офіційних бланках, містять відомості, що належать до допустимих джерел доказів згідно зі статтею 84 КПК України, та підтверджують можливість попадання зброї у володіння обвинуваченого за межами передбаченого законом порядку її набуття шляхом несанкціонованого збереження після втрати під час бойових дій.

Судом не встановлено жодних доказів, які б свідчили про офіційне повернення зазначеної зброї на склад військової частини або її передачу обвинуваченому на законних підставах. Отже, наведені документи мають належне доказове значення щодо обставин незаконного зберігання вогнепального зброї та є допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Загальний висновок щодо оцінки доказів

У сукупності досліджені у судовому засіданні докази зокрема показання свідків, результати обшуку, висновки судових експертиз, документи, надані військовими частинами та правоохоронними органами, протоколи слідчих (розшукових) дій, фототаблиці та відеозаписи є взаємно узгодженими, логічно послідовними, переконливими, визнаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми для підтвердження встановлених обставин.

Жодних належним чином обґрунтованих заперечень щодо порядку їх отримання, методів дослідження, повноважень експертів або наявності процесуальних порушень, які могли б спричинити їх юридичну силу, стороною захисту не заявлено.

Отже, надані стороною обвинувачення докази у своїй сукупності підтверджують обставини, встановлені судом, і свідчать про наявність в діях обвинуваченого ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених відповідними статтями Кримінального кодексу України.

Відповідно до положень статей 91 та 94 Кримінального процесуального кодексу України, зазначені докази суд кладе в основу вироку.

ІV. Щодо доводів сторони захисту

Сторона захисту, не заперечуючи факту виявлення та вилучення вогнепальної зброї та бойових припасів у ОСОБА_3 за обставин, викладених в обвинувальному акті, наполягає на відсутності у нього злочинного умислу на порушення вимог закону. Зокрема, захист стверджує, що дії обвинуваченого були зумовлені виключно воєнною необхідністю в умовах збройної агресії Російської Федерації, а вилучена зброя має трофейне походження та була зібрана з позицій, де велися бойові дії. Також наголошується, що обвинувачений мав намір передати цю зброю до військової частини, проте не зміг цього зробити з об`єктивних причин.

У зв`язку з цим, захист посилається на положення частини першої статті 39 КК України щодо крайньої необхідності, та на правові позиції, викладені у рішеннях Верховного Суду у справах № 760/6265/22 та № 166/924/22, як на підставу для визнання відсутності в діях обвинуваченого складу злочину.

Щодо зазначених аргументів сторони захисту суд вважає за необхідне зазначити таке.

Предметом посягання кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, є суспільні відносини з приводу встановленого законодавством порядку поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами.

Суспільна небезпечність незаконного поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами полягає в тому, що воно створює сприятливі умови для вчинення злочинів із використанням зазначених предметів.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 263 КК України, суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом, тобто особа усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачає можливі шкідливі наслідки та бажає їх настання або свідомо допускає такі наслідки.

Посилання сторони захисту на положення статті 39 КК України щодо стану крайньої необхідності як підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності потребує ретельної оцінки судом з огляду на наявність передбачених законом умов. Відповідно до ч. 1 ст. 39 КК України, не є кримінальним правопорушенням заподіяння шкоди охоронюваним законом інтересам у стані крайньої необхідності, якщо небезпеку в конкретній обстановці не можна було усунути іншими засобами, і при цьому не було перевищено меж такої необхідності.

Водночас застосування положень статті 39 КК України можливе лише за умови доведеності: наявності реальної, безпосередньої небезпеки, що загрожувала особі або інтересам, захист яких допускається законом; відсутності альтернативного способу усунення цієї небезпеки; співмірності заподіяної шкоди та шкоди, яку вдалося відвернути.

Отже, суд має надати подальшу оцінку фактичним обставинам справи у світлі зазначених правових критеріїв.

Обвинуваченому ОСОБА_3 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів і вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, тобто за відсутності обставин, що свідчили б про реальну небезпеку, яка безпосередньо загрожувала охоронюваним законом інтересам особи, суспільства чи держави.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_3 , перебуваючи на військовій службі у складі військової частини НОМЕР_1 , вчинив зазначені дії у період, не пізніше 10 вересня 2024 року, у зоні ведення бойових дій на території Миколаївської та Донецької областей. Конкретний час, день та місце придбання предметів правопорушення у ході досудового розслідування встановлено не було.

Однак, дослідивши сукупність доказів у справі, зокрема показання самого обвинуваченого, свідків, письмові та речові докази, суд доходить висновку про відсутність у діях обвинуваченого ознак стану крайньої необхідності, передбаченої статтею 39 КК України.

Так, обвинувачений стверджував, що зброю придбав упродовж приблизно місяця-півтора наприкінці 2022 року. Втім, ці твердження спростовуються даними рапортів та актів службових розслідувань, відповідно до яких, окремі одиниці вилученої зброї були втрачені унаслідок бойових дій у пізніші періоди. Зокрема: автомат «АКС-74У» № НОМЕР_6 втрачено 08.06.2023; автомат «АКС-74» № НОМЕР_5 втрачено 04.01.2024.

Ці факти підтверджуються також матеріалами службових розслідувань і витягами з журналів бойових дій.

Окрім того, зазначене озброєння було виявлено обвинуваченим у різних населених пунктах, зокрема в с. Зайчівське Миколаївської області, с. Водяне та с. Невельське Донецької області, які розташовані на значній відстані один від одного. Отже, обвинувачений протягом майже трьох років систематично, неодноразово, окремо у різних місцях, незаконно придбавав озброєння, яке тривалий час зберігав, а згодом перевіз до свого місця проживання, що також знаходиться на значній відстані від місць придбання.

Разом з тим жодних об`єктивних причин або непереборних перешкод, які б заважали обвинуваченому передати вилучені речі уповноваженим особам військових частин, територіальним центрам комплектування або правоохоронним органам, суду не наведено. Так само не встановлено жодної нагальної необхідності в зберіганні зазначених предметів тривалий час, тим більше з поступовим нарощуванням їх кількості.

Суд також бере до уваги як кількість, так і різновид вилученої зброї, бойових припасів і вибухових речовин, що свідчить про системний характер дій обвинуваченого, які не можна розглядати як реакцію на єдиний екстремальний випадок або спробу усунення безпосередньої загрози.

Отже, твердження сторони захисту про перебування обвинуваченого у стані крайньої необхідності не підтверджуються встановленими у справі фактичними обставинами.

Твердження обвинуваченого про його нібито намір передати виявлену зброю до військової частини суд також оцінює критично, оскільки фактична поведінка обвинуваченого після її придбання суперечить такому наміру та свідчить про протилежне.

Зокрема, обвинувачений у ході судового розгляду пояснив, що самостійно транспортував заборонені предмети (вогнепальну зброю, боєприпаси, вибухові речовини) на значну відстань з районів бойових дій до місця свого проживання, перетинаючи при цьому численні блокпости в межах кількох областей України. Проте на кожному з таких блокпостів, на запитання про наявність зброї чи інших заборонених предметів, обвинувачений свідомо надавав неправдиву інформацію, стверджуючи, що таких предметів при собі не має.

Таке умисне введення працівників поліції в оману, вчинене неодноразово у різних регіонах, свідчить про усвідомлену мету уникнення виявлення і вилучення заборонених предметів. Це також свідчить про те, що обвинувачений чітко усвідомлював незаконність своїх дій і діяв з прямим умислом, передбачаючи і бажаючи зберегти контроль над зброєю та іншими засобами ураження.

Крім того, перед початком санкціонованого обшуку за місцем його проживання, обвинувачений повідомив працівників поліції про відсутність у нього будь-яких заборонених речей. Проте у ході обшуку, що проводився з дотриманням процесуального порядку та за участю понятих, було виявлено значну кількість вогнепальної зброї, боєприпасів, вибухових і психотропних речовин. Після виявлення кожного з таких предметів обвинувачений щоразу повторював, що більше нічого немає, однак працівники поліції виявляли нові одиниці заборонених предметів.

Ці дії обвинуваченого свідчать про усвідомлене приховування заборонених предметів, що не узгоджується з твердженням про його намір добровільно передати зброю уповноваженим органам або військовому підрозділу. Така поведінка виключає об`єктивну довіру до його пояснень як таких, що спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності.

Також обвинувачений стверджує, що повідомляв командування військової частини про наявність у нього зброї та мав намір передати її відповідальним особам. Разом з тим, допитаний у судовому засіданні на клопотання сторони захисту свідок ОСОБА_6 повідомив, що в липні-серпні 2024 року обвинувачений дійсно звертався до нього з цього питання. Однак свідок зазначив, що з вересня 2022 року, після отриманого поранення, він був переведений із посади командира роти на посаду заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи, тому не вважав себе уповноваженим вирішувати питання щодо приймання або обліку зброї. У зв`язку з цим він порадив обвинуваченому звернутися безпосередньо до командира військової частини або до старшини, який відповідає за зберігання зброї.

Разом із тим, доказів того, що обвинувачений після цієї розмови вчинив будь-які дієві дії, спрямовані на передачу зброї до військової частини, зокрема звертався до уповноважених осіб командування або іншим способом намагався здійснити передачу зброї у законний спосіб, матеріали провадження не містять. Жодних офіційних звернень, рапортів, повідомлень чи заяв з боку обвинуваченого не було надано, як і не виявлено інших об`єктивних підтверджень вчинення ним таких дій.

Що стосується аргументації обвинуваченого про неможливість передати заборонені предмети до органів Національної поліції через нібито недовіру до її працівників, суд оцінює такі пояснення як суб`єктивні, безпідставні та такі, що не підтверджені жодними належними доказами. Обвинувачений не навів жодних конкретних обставин або фактів, які б об`єктивно свідчили про наявність підстав для такої недовіри чи про реальну перешкоду для передачі зброї до правоохоронних органів.

Щодо посилань сторони захисту на правові позиції Верховного Суду у справах № 760/6265/22 та № 166/924/22 як на підставу для визнання наявності в діях обвинуваченого ознак крайньої необхідності, суд зазначає таке.

Аналіз зазначених рішень свідчить про відсутність їхньої релевантності до обставин цього кримінального провадження.

Так, у постанові від 04.05.2023 у справі № 760/6265/22 колегія суддів Верховного Суду констатувала порушення під час судового розгляду процедури, передбаченої ч. 3ст. 349 КПК України, а також вимог ч. 3 ст. 374 цього Кодексу, скасувавши судові рішення з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

У постанові від 23.10.2024 у справі № 166/924/22 колегія суддів Верховного Суду констатувала, що бойові припаси, вибухові речовини та пристрої фактично були вилучені працівниками поліції у ОСОБА_7 в короткий проміжок часу після повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України, тобто момент придбання ним, зберігання вказаного озброєння припадав на активний період формування лінії оборони на державному кордоні України та республіки Білорусь. Вказане дало підстави для висновку, що ОСОБА_7 діяв в умовах крайньої необхідності під час воєнного стану.

Натомість у цьому кримінальному провадженні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 упродовж тривалого періоду з 2022 по 2024 рік неодноразово, в різних районах, віддалених один від одного, придбавав вогнепальну зброю, бойові припаси та вибухові речовини, які систематично перевозив і зберігав у місцях, не передбачених для цього законом. Жодної нагальної небезпеки, яка б безпосередньо загрожувала охоронюваним законом інтересам, і яку не можна було усунути іншим способом, на момент вилучення вказаних предметів не існувало.

Більше того, обвинувачений не навів обґрунтованих причин, які б об`єктивно унеможливлювали своєчасну передачу зазначених предметів до уповноважених органів чи військових частин. Його дії, що полягали у накопиченні та переміщенні зброї, припасів і вибухівки, свідчать про усвідомлення протиправності такого поводження, а не про дії, вчинені в умовах крайньої необхідності.

У сукупності викладені обставини свідчать, що на момент зберігання та виявлення зброї: (1) не існувало безпосередньої реальної небезпеки; (2) обвинувачений мав альтернативні законні способи передачі озброєння; (3) заподіяна шкода у вигляді незаконного зберігання значної кількості зброї та вибухових речовин явно перевищує будь-яку гіпотетичну потребу у їх збереженні. Отже, відсутні обов`язкові умови для застосування ст. 39 КК України.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.08.2025 у справі № 507/1765/23, згідно з якою тривале зберігання зброї та боєприпасів за відсутності об`єктивних перешкод для їх передачі уповноваженим органам виключає можливість кваліфікації таких дій як вчинених у стані крайньої необхідності.

У зв`язку з цим суд дійшов переконання, що доводи сторони захисту про наявність у діях обвинуваченого ознак крайньої необхідності не підтверджені належними і допустимими доказами та підлягають відхиленню як безпідставні.

V. Статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений

За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_3 придбав та зберігав вогнепальну зброю, бойові припаси та вибухові речовини, без передбаченого законом дозволу, а тому ці дії обвинуваченого кваліфікує за ч. 1 ст. 263 КК України.

Крім того, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_3 незаконно придбав та зберігав психотропні речовини у великих розмірах без мети збуту, а тому ці дії обвинуваченого кваліфікує за ч. 2 ст. 309 КК України.

VI. Мотиви призначення покарання

Відповідно до вимог статей 50 і 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Водночас каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним кримінальному правопорушенню, що передбачає врахування способу й об`єкта посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Виправлення як мета покарання - це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його надалі від учинення нових злочинів.

З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Суд враховує, що покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в інший передбачений законом спосіб. Покарання повинно визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 309 КК України. Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, відноситься до категорії тяжких, а за ч. 2 ст. 309 КК України до нетяжких.

При визначенні виду та розміру покарання, суд враховує таке.

Обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався.

Вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 309 КК України визнав повністю, однак вину за ч. 1 ст. 263 КК України не визнав, що виключає можливість визнання щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання.

З боку обвинуваченого не зафіксовано спроб уникнення судового розгляду, перешкоджання встановленню істини, зневажливого ставлення до суду чи інших ознак небажання виправлення.

За час після вчинення інкримінованих дій ОСОБА_3 проявив стійку позитивну посткримінальну поведінку, не вчиняв інших протиправних дій.

Обвинувачений є діючим військовослужбовцем, несе службу у Збройних Силах України в умовах збройної агресії проти України, має низку державних та відомчих нагород, зокрема: нагрудний знак «За оборону Донецького аеропорту», медалі «Ніхто крім нас», «За вірність народу України», «Захисникам вітчизни», почесний нагрудний знак «За взірцевість у військовій службі». Також має статус особи з інвалідністю внаслідок війни II групи, що підтверджує наявність поранень, отриманих під час бойових дій.

Постійно проживає за місцем реєстрації, має позитивну характеристику з місця служби, на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, не має непрацездатних осіб на утриманні.

Доказів порушення ним режиму зберігання зброї з метою її збуту або використання у протиправній діяльності не встановлено. З огляду на це, суд не вбачає підстав вважати дії ОСОБА_3 такими, що мали підвищену суспільну небезпеку в контексті посягання на громадську безпеку.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Вирішуючи питання доцільності застосування до засудженого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд ураховує не лише обставини вчинення кримінальних правопорушень, але й дані про особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення правопорушення.

Зокрема, ОСОБА_3 продовжує проходити військову службу у складі відповідної військової частини Збройних Сил України, що свідчить про його високий рівень відповідальності, відданості присязі та готовності до самопожертви в ім`я захисту державного суверенітету і територіальної цілісності України. Його подальше залучення до виконання службових обов`язків в умовах воєнного стану є реальним внеском у зміцнення обороноздатності держави. Продовження проходження служби дозволить йому ефективно реалізувати свій громадянський обов`язок, визначений у ст. 65 Конституції України, відповідно до якої захист Вітчизни є справою всього українського народу.

Суд також враховує, що вчинені обвинуваченим діяння не спричинили тяжких наслідків, не були пов`язані з корисливими мотивами чи спрямованістю на заподіяння шкоди конкретним особам, а сам обвинувачений за час після вчинення правопорушень не вчинив нових злочинів, не демонстрував антисоціальної поведінки. Навпаки, він зберіг сталу позитивну репутацію, продовжує нести службу, дотримується дисципліни, не виявляє ознак криміногенного ризику у майбутньому.

У сукупності всі ці чинники дозволяють дійти обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе без реального відбування покарання, шляхом його соціально-правової орієнтації у відкритому суспільстві, під контролем уповноважених органів.

З огляду на викладене, відповідно до положень статей 75 і 76 КК України, суд звільняє ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. Суд вважає, що саме таке покарання є справедливим, пропорційним і найбільшою мірою відповідає цілям кримінального покарання, зокрема його превентивній та ресоціалізуючій функції, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

VІІ. Мотиви ухвалення інших рішень

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у виді застави до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, після набрання вироком законної сили заставу в сумі 121 120 грн 00 коп. слід повернути заставодавцю ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 3 ст. 174 КПК України, арешт накладений за ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.09.2024 на речові докази у справі, слід скасувати.

Речові докази вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи матеріалів, речовин та виробів в розмірі 6 815,52 грн, судової балістичної експертизи в розмірі 24 232,96 грн, судової вибухово-технічної експертизи в розмірі 24 120,47 грн, а всього на загальну суму 55 168 грн 95 коп, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись 368, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно зі ст. 76 ч. 4 КК України на період іспитового строку нагляд за засудженим ОСОБА_3 під час проходження ним військової служби покласти на командира відповідної військової частини.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 08.09.2025.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, у виді застави - залишити без зміни.

Після набрання вироком законної сили заставу в сумі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 коп., яка 16.09.2024 внесена ОСОБА_5 (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1) за ОСОБА_3 згідно з ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.09.2024 у справі № 135/1152/24 повернути заставодавцю ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням: судової експертизи матеріалів, речовин та виробів (висновок експерта №СЕ-19/102-24/18245- НЗПРАП від 18.09.2024, висновок експерта №СЕ-19/102-24/18246-НЗПРАП від 19.09.2024) в розмірі 6815,52 грн.; судової балістичної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/102-24/18347-БЛ від 23.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18348-БЛ від 23.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18345-БЛ від 23.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102- 24/18343-БЛ від 20.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18344-БЛ від 20.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18342-БЛ від 20.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18349-БЛ від 17.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18340-БЛ від 13.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18350-БЛ від 23.09.2024, висновок експерта №СЕ-19/102-24/18346-БЛ від 17.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18341-БЛ від 17.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18339-БЛ від 13.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18338-БЛ від 13.09.2024) в розмірі 24232,96 грн.; судової вибухово-технічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/102-24/18942-ВТХ від 04.10.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18944-ВТХ від 24.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18943-ВТХ від 25.10.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/19527-ФХВР від 03.10.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18945-ВТХ від 03.10.2024, висновок експерта № СЕ-19/102- 24/18979-ФХВР від 30.09.2024) в розмірі 24120,47 грн., а всього на загальну суму 55 168 (п`ятдесят п`ять тисяч сто шістдесят вісім) грн 95 коп.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме арешт на тимчасово вилучене майно, накладений ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.09.2024 скасувати.

Речові докази після набрання вироком суду законної сили:

- психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою, 2,0436 г, поміщену до спеціального пакету Експертна служба МВС України № 6067079, та психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою, 0,1434 г, поміщену до спеціального пакету Експертна служба МВС України № 6067075, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, знищити;

- автомат конструкції Калашникова «АКС-74У», № НОМЕР_4 , 1985 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР, який поміщено в полімерний мішок, який затягнутий джгутом № НОМЕР_7 , автомат конструкції Калашникова «АКС-74», № НОМЕР_5 , 1982 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР, який поміщено в полімерний мішок, який затягнутий джгутом № НОМЕР_8 ; автомат конструкції Калашникова «АКС-74У», № НОМЕР_6 , 1983 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР, який поміщено в полімерний мішок, який затягнутий джгутом № L56718493; підствольний гранатомет моделі «ГП-25» №327326 (кронштейн, корпус, приціл) №П9234 (ствол), №252 (казенник), що призначений для стрільби 40-мм дульнозарядними безгільзовими гранатами ВОГ-25, ВОГ-25П, який в полімерний сейф-пакет №4147278, які зберігаються в УЛМТЗ ГУНП у Вінницькій області, повернути власнику, а саме військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 );

- автоматні патрони калібру 5,45х39 мм в кількості 51 (п`ятдесят однієї) штуки, 10 (десять) гільз, 2 (два) магазини, поміщені до пломбувального пакету Експертна служба МВС України № 5786564; автоматні патрони калібру 5,45х39 мм в кількості 130 (ста тридцяти) штук, 13 (тринадцять) гільз, які після дослідження поміщено в пломбувальний пакет Експертної служби МВС України № 4147280; кулеметні патрони калібру 12,7х108 мм в кількості 6 (шести) штук, 2 (дві) гільзи, 2 (дві) кулі, які після дослідження поміщено в сейф-пакет № 200258653; цинк з 1069 (однією тисячею шістдесят дев`ятьма) автоматними патронами калібру 5,45х39 мм, зразку 1974 року, призначені для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашникова («АКМ-74, РПК-74»); 11 (одинадцять) гільз та первинну упаковку, які поміщено в пломбувальний пакет Експертної служби МВС України № 5786563; цинк з 1069 (однією тисячею шістдесят дев`ятьма) автоматними патронами калібру 5,45х39 мм, зразку 1974 року, призначені для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашникова («АКМ-74, РПК-74»), які після дослідження поміщено в полімерний мішок, який затягнутий джгутом № L56718489; цинк з 1069 (одна тисяча шістдесят дев`ятьма) автоматними патронами калібру 5,45х39 мм, зразку 1974 року, призначені для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашникова («АКМ-74, РПК-74»); 11 (одинадцять) гільз та первинну упаковку, які поміщено в сейф-пакет № 200258652; автомат конструкції Калашникова «АКС-74», № НОМЕР_3 , 1976 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР, який після дослідження поміщено в полімерний мішок, який затягнутий джгутом № НОМЕР_9 ; автомат конструкції Калашникова «АКС-74У», зі знищеними номерними позначеннями, 1988 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР, який після дослідження поміщено в полімерний мішок, який затягнутий джгутом № L56718415; пластичну сумішеву вибухову речовину на основі гексогену, до складу якої входять: нафтова олива та поліізобутилен, яку після дослідження поміщено в спеціальний пакет Експертної служби МВС України №6059969; 40-мм гранатометний постріл AZ-Z DM 451 з трасуючою осколково-фугасною гранатою, іноземного виробництва (США), промислового виготовлення військового призначення, який поміщений в спеціальний пакет Експертної служби МВС України № 3826247; корпус наступальної осколкової ручної гранати РГН промислового виготовлення військового призначення, який поміщено до спеціального пакету Експертна служба МВС України № 2777052; автомат конструкції Калашникова «АК-74», № НОМЕР_2 , 1990 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР, які зберігаються в УЛМТЗ ГУНП у Вінницькій області, передати на потреби ЗСУ.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Ладижинський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя