Провадження № 1-кс/643/5156/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Салтівської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , подане у кримінальному провадженні № 0002236 від 25.07.2025 за ч. 2 ст. 194 КК України, про продовження строку тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої, офіційно не працюючої, раніше судимої, яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

16.09.2025 слідчому судді Салтівського районного суду міста Харкова надійшло клопотання слідчого про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у кримінальному провадженні № 0002236 від 25.07.2025 за ч. 2 ст. 194 КК України.

Клопотання обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та обґрунтованою підозрою про те, що 25.07.2025 року з 01 год. 00 хв . ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходилась у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , куди прийшла у гості до своєї знайомої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає у кімнаті №8.

Так, 25.07.2025 приблизно о 17 год. 25 хв., точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_5 , перебуваючи на сходовому майданчику за вхідними дверима до тамбурного приміщення гуртожитку по АДРЕСА_2 , де розташовані кімнати № 6, 7, 8, маючи злочинний намір, спрямований на умисне знищення або пошкодження майна, належного ОСОБА_9 , попередньо вступивши у словесний конфлікт з потерпілою, внаслідок чого остання вигнала її з помешкання, на фоні заздалегідь виниклих неприязних відносин , діючи з хуліганських спонукань, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір спрямований на пошкодження майна належного ОСОБА_9 , маючи при собі джерело відкритого вогню - запальничку, підійшла до вхідних дерев?яних дверей тамбурного приміщення, які належать ОСОБА_9 , та, використовуючи зазначений предмет, який привела в дію, піднесла полум?я запальнички до зазначених дверей, відбулось займання вхідних дверей до тамбурного приміщення.

Після чого, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на знищення чужого майна, побачила біля вхідних дверей до тамбуру крісло та усвідомлюючи, що вказане майно також належить потерпілій, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, використовуючи наявну у неї запальничку підпалила вказане крісло, внаслідок чого відбулось його займання.

В результаті злочинних дій ОСОБА_5 частково вигоріли дерев?яні вхідні двері до тамбурного приміщення, де розташоване місце мешкання ОСОБА_8 та крісло, які належні потерпілій, чим було спричинено матеріальну шкоду, розмір якої наразі встановлюється.

26.07.2025 о 13.05 год ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано у порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч .2 ст. 194 КК України.

26.07.2025 слідчим СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області за погодженням з процесуальним керівником - прокурором Салтівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч .2 ст. 194 КК України.

27.07.2025 слідчим суддею Салтівського районного суду міста Харкова відносно підозрюваної ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Постановою керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова від 15.09.2025 було продовжено строк досудового розслідування на 3 місяці до 26.10.2025.

На цей час вбачаються підстави для продовження строку застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що остання підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України та зазначені в ухвалі слідчого судді про застосування такого запобіжного заходу. Вказані ризики не зменшилися.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні просили задовольнити клопотання, з підстав зазначених у ньому.

Захисник у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання. Зазначила, що ризики зазначені у клопотанні не доведені, підозрювана має місце постійного проживання, відтак просила не задовольняти клопотання, а застосувати інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Підозрювана підтримала позицію захисника. Крім цього, подала письмове клопотання, в якому зазначали, що вона після двох місяців проведених під вартою усвідомила у повному обсязі тяжкість наслідків своєї протиправної поведінки, визнає свою провину та у подальшому зобов`язується не повторювати своїх помилок. У клопотанні просить обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки ризики на які посилається прокурор нічим не підкріплені по спливу певного часу.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та надані матеріали, встановив таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання, слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Під час розгляду клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України);

наявність підстав, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (п. 2 ч. 3 ст.199 КПК України).

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України). Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276 279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

26.07.2025 о 13.05 год ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано у порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч .2 ст. 194 КК України.

26.07.2025 слідчим СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області за погодженням з процесуальним керівником - прокурором Салтівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч .2 ст. 194 КК України.

27.07.2025 слідчим суддею Салтівського районного суду міста Харкова відносно підозрюваної ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Постановою керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова від 15.09.2025 було продовжено строк досудового розслідування на 3 місяці до 26.10.2025.

Надані стороною кримінального провадження докази у їх обсязі свідчать про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри, яка обґрунтовується доказами, зокрема: витягом ІПНП про зареєстровану подію €О №28780; протокол прийняття заяви про вчинення злочину від ОСОБА_10 ; протокол огляду місця події від 25.07.2025 за адресою : м . Харків, пр- т Ювілейний, 52; протокол допиту потерпілої ОСОБА_8 11.04, 1960 р. н.; протокол допиту свідка ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; протокол допиту свідка ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_13 ; протокол затримання особи в порядку ст. 208 КПК України.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів слідчий суддя доходить висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_5 інкримінованого злочину.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan» § 88, «Erdagozv. Turkey» § 51, «Cebotari v. Moldova» § 48 «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Murray v. the United Kingdom». Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Щодо наявності ризиків, слідчий суддя зазначає таке.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).

Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. russia, § 106).

Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно ст. 178 КПК України суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на цей час не зменшились та продовжують існувати, а саме: можливість переховування підозрюваної від органів досудового розслідування або суду; можливість незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та потерпілого; можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я підозрюваної, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання підозрюваною умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, існує на тій підставі, що підозрювана ОСОБА_5 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за скоєння необережного злочину, в період випробувального терміну, належних висновків для себе не зробила та знову вчинила нове умисне тяжке кримінальне правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років, наразі відносно її на розгляді в апеляційному суді перебуває справа з перегляду вироку Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2024 за ч .4 ст. 185 КК України, який не набрав законної сили, не має міцних соціальних зв?язків , а саме: неодружена, не працює, а тому, побоюючись покарання, яке загрожує останній, у разі визнання її винною судом, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість незаконно впливати на свідків та потерпілого також наявний, оскільки при встановленні наявності такого ризику слід враховувати визначену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. ст. 23, 224 КПК України). Разом з цим, підозрювана може шляхом погроз, вмовлянь чи іншим шляхом незаконно вплинути на свідків та потерпілого, які вже допитані, а також на осіб, які володіють цінною для слідства інформацією, але на теперішній час ще встановлюються та в якості свідків не допитані.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, вчинити інше кримінальне правопорушення існує на тій підставі, що підозрювана ОСОБА_5 має не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробила, не має законних джерел отримання заробітку, на даний час підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, припинення її протиправної діяльності не було наслідком добровільного волевиявлення останньої, а є наслідком діяльності правоохоронних органів та очевидців вчення нею злочину, тому остання, в разі обрання їй більш м?якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде мати змогу продовжити свою злочинну діяльність, тобто більш м?який запобіжний захід не зможе забезпечити її належну процесуальну поведінку під час досудового розслідування та, в подальшому, під час розгляду справи по суті судом.

За вказаних підстав та обставин, слідчий суддя доходить висновку про необхідність продовження відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, слідчий суддя доходить висновку про відсутність підстав для застосування застави.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо наявності підстав для зміни запобіжного заходу не пов`язаний із триманням під вартою, слідчий суддя враховує, що інші запобіжні заходи самі по собі не здатні запобігти ризикам, встановленим під час обрання запобіжного заходу та його продовженні.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що відповідно до положень ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 199, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Продовжити підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», в межах строку здійснення досудового розслідування, тобто до 23:59 26.10.2025, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваною в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено о 08:30 22.09.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_14