КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №381/845/25 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/6078/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора в режимі

відеоконференції - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Васильківського міскрайонного суду Київської області від 03 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Васильківського міскрайонного суду Київської області від 03 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції строком на 60 днів. Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 закінчує свою дію «01» січня 2026 року включно.

Захисник ОСОБА_9 , не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Васильківського міскрайонного суду Київської області від 03 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 . Обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Так, мотиви клопотання сторони обвинувачення необґрунтовані належним чином, а ризики не є доведеними.

Захисник зазначає, що в клопотанні наведені лише абстрактні, нічим не підтверджені припущення про існування ризику втечі чи переховування, впливу на потерпілу, свідків, проте не надано жодних доказів, які могли б підтвердити існування такого ризику, враховуючи особисті обставини обвинуваченого. Отже, прокурором не доведено того, що більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам.

Крім того, суд проігнорував усталену практику ЄСПЛ стосовно обрання альтернативи у вигляді застави. Захисник зауважує, що судом не мають враховуватись попередні ухвали про обрання запобіжного заходу, кожне клопотання є окремим процесуальним заходом, що ініційовано учасником процесу, і суд розглядає його кожного разу як нове.

На переконання сторони захисту, прокурором не доведено обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України, тому суд помилково прийшов до висновків про задоволення клопотання, не застосувавши більш м`який запобіжний захід або альтернативу застави.

Щодо зміни обставин, захисник зазначає про те, що на момент розгляду клопотання всі документи по справі вже долучені стороною обвинувачення, свідки та потерпіла допитані, тому ризики щодо документів, інших учасників провадження відсутні. Щодо переховування доказів також не надано.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.152, ч.2 ст.15 п.9 ч.2 ст.115 КК України, два з яких відносяться до категорії особливо тяжкого злочину.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на доведеність продовження існування заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, про високу імовірність настання ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, свідчать обставини встановлені судом першої інстанції та які характеризують особу обвинуваченого. Зокрема, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України не відпав і не змінився, оскільки тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень і суворість передбаченого покарання створюють об`єктивні передумови для можливого переховування обвинуваченого від суду.

Крім того, наявний ризик продовження вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки останньому інкримінується вчинення спочатку кримінальних правопорушень проти волі, честі та гідності, проти статевої свободи та статевої недоторканності, вчинені відносно неповнолітньої особи, у вчиненні яких він не розкаявся, не пошкодував, а, навпаки, в подальшому, як вбачається з обвинувального акта, з метою приховати попередньо вчинені ним кримінальні правопорушення, вчинив закінчений замах на вчинення вбивства неповнолітньої особи, який був не доведений ним до кінця з причин, що не залежали від його волі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

За результатами розгляду суд дійшов висновку, що на цей час ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу, не зменшились.

Таким чином, доводи захисника за змістом апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також відсутність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, є безпідставними, оскільки суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Зважаючи на наведене, підстав вважати, що менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинувачениминалежної процесуальної поведінки, колегія суддів не вбачає.

Посилання захисника на можливість визначення судом розміру застави не спростовує правильність висновків суду, оскільки суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, та в межах своїх повноважень не визначив розмір застави у кримінальному провадженні і таке рішення є обґрунтованим та відповідає вимогам ч.4 ст.183 КПК України

Інші підстави, зазначені обвинуваченим у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

На переконання колегії суддів, клопотання прокурора є вмотивованим, а суд першої інстанції достатньо врахував всі обставини, надав їм правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міскрайонного суду Київської області від 03 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4