Справа № 275/838/25
В И Р О К
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 жовтня 2025 року с-ще Брусилів
Брусилiвський районний суд Житомирської областi в складі:
головуючого суддi ОСОБА_1
при секретарі с/з ОСОБА_2
за участю прокурора Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Морозівка Брусилівського району Житомирської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, раніше не судимого, який не є депутатом та особою з обмеженими можливостями, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 297, ч. 1 ст. 162 КК України, -
Рішенням шістдесят дев`ятої сесії Брусилівської селищної ради восьмого скликання від 18.12.2024 № 2569 «Про встановлення меморіальних дощок» вирішено встановити на будівлі Морозівської гімназії Брусилівської селищної ради меморіальні дошки загиблим Захисникам України ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . В подальшому 18.03.2025 були облаштуванні меморіальні дошки, які складалися із меморіальних дощок із фотографіями та анкетними даними загиблих воїнів, а також ваз із квітами, які кріпилися на металеві кронштейни, що являють собою єдиний комплекс пам`ятника, спорудженого в пам`ять тих, хто захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.

ОСОБА_4 06.08.2025 близько обідньої пори поруч із магазином, що розташований по вулиці Миру в с. Морозівка Брусилівської ОТГ Житомирського району Житомирської області, під час спілкування з ОСОБА_9 обурювались тим, що на стінах Морозівської гімназії розмістили меморіальні дошки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тим самим, на їх думку, влаштували кладовище на території школи.

06.08.2025 у вечірній час ОСОБА_4 , перебуваючи поруч із меморіальними дошками, які розміщені на стіні Морозівської гімназії Брусилівської селищної ради, що розташована за адресою: с. Морозівка, вул. Миру, 3, Брусилівської ТГ Житомирського району Житомирської області, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо вшанування пам`яті загиблих осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації, діючи умисно, упевнившись у відсутності сторонніх осіб, ігноруючи моральні засади суспільства в частині поваги до вшанування померлих, таємно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, підійшов до меморіальних дошок загиблим Захисникам України ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , із застосуванням фізичної сили рукою зірвав вазу, що розташована поруч із меморіальними дошками, та скинув її на землю. Після чого, продовжуючи свої протиправні дії, направлені на руйнування пам`ятника, спорудженого в пам`ять тих, хто захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України із прикладанням сили зірвав ще одну вазу, пошкодивши при цьому кронштейн, на якому вона знаходилась, кинув вазу на землю та розбив її ногами.

Таким чином, ОСОБА_4 , розуміючи та усвідомлюючи очевидність вчинених дій, в категоричній формі проявив своє образливе ставлення до пам`яті загиблих осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації, умисно осквернив та зруйнував меморіальні дошки.

Крім того, 06.08.2025 близько 22 години 00 хвилин у ОСОБА_4 , який перебував поруч з домогосподарством, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до даного будинку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, а саме до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно належить ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується недоторканість житла, ст. 233 Кримінального процесуального кодексу України, яка передбачає, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, якими закріплено право людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, умисно, протиправно, всупереч волі законного володільця ОСОБА_10 , без законних на те підстав, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, будучи впевненим, що за ним ніхто не спостерігає, із-застосуванням підручних приладів та застосуванням фізичної сили вийняв віконне скло та через утворений отвір таємно, незаконно, проник у середину будинку, чим порушив недоторканість житла ОСОБА_10 .

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися уоскверненні та руйнуванні пам`ятника, спорудженого в пам`ять осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 297 КК України, тобто його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Крім того, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у незаконному проникненні до житла, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, тобто його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

22 серпня 2025 року між прокурором Попільнянського відділу Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 була укладена у даному кримінальному провадженні угода про визнання винуватості, згідно якої прокурор Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинувачений ОСОБА_4 з іншої сторони в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 зі згоди потерпілого ОСОБА_10 дійшли згоди щодо формулювання підозри та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 297, ч. 1 ст. 162 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин.

Також сторонами угоди узгоджено покарання, яке повинен понести обвинувачений за вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 297 та ч. 1 ст. 162 КК України сторони прийшли до згоди, що ОСОБА_4 можливо призначити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 297 КК України, у вигляді обмеження волі строком на 4 роки; за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ч. 1ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у вигляді 4 років обмеження волі;відповідно до положень ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Розглядаючи в порядку ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

В судовому засіданні обвинуваченийОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні даного кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 297, ч. 1 ст. 162 КК України, каявся, повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про визнання винуватості, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в угоді міру покарання.

Прокурор та захисник, а також потерпілий ОСОБА_10 в поданій до суду письмові заяві також не заперечували проти затвердження судом вказаної угоди.

Відповідно до вимог ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Так, згідно вимог п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода при визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

При цьому кримінальні правопорушення, у вчиненні якимОСОБА_4 визнав себе винним, згідно з вимогами ст. 12 КК України є кримінальним проступком та нетяжким злочином.

Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В матеріалах даного кримінального провадження міститься згода потерпілого ОСОБА_10 на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Крім того, ОСОБА_4 має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Узгоджена угодою міра покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 встановлена в межах санкцій ч. 2 ст. 297 та ч. 1 ст. 162 КК України, з урахуванням даних, які характеризують особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Також сторонами угоди при узгодженні остаточної міри покарання вірно застосовано ч. 1 ст. 70 КК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її невиконання.

Оскільки вказані умови угоди про визнання винуватості повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відсутня неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, а також не встановлено відсутності фактичних підстав для визнання винуватості, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання у вигляді 4 років обмеження волі зізвільненням останнього від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України та покладенням на обвинуваченого обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

При цьому суд вважає, що саме таке покарання, призначене судом обвинуваченому ОСОБА_4 , буде найбільше відповідати принципам та цілям призначення покарання і буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також у відповідності до вимог ст. 100 КПК України суд вважає за необхідне речові докази, а саме: залишки пошкодженої вази, що були вилучені під час огляду місця пригоди від 08.08.2025, упаковані до спец пакету НПУ РSР 3363664 та РSР 2054201 та зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП № 1 Житомирського РУП № 2 ГУНП в Житомирській області, знищити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 373, 374, 468, 469, 474 ч. 7, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 22 серпня 2025 року, укладену між прокурором Попільнянського відділу Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000237.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 297, ч. 1 ст. 162 КК України, і призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 297 КК України - у вигляді 4 років обмеження волі;

за ч. 1 ст. 162 КК України - у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років обмеження волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази, а саме: залишки пошкодженої вази, що були вилучені під час огляду місця події від 08.08.2025, упаковані до спец пакету НПУ РSР 3363664 та РSР 2054201 та зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП № 1 Житомирського РУП № 2 ГУНП в Житомирській області, знищити.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Брусилівський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1