МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" січня 2026 р. Справа № 370/145/26

Провадження № 1-кс/370/6/26

Слідчий суддя Макарівського районного суду Київської області ОСОБА_1 , перевіривши на дотримання вимог ст. 206 КПК України, скаргу представника скаржника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 до військової частина НОМЕР_1 про визнання затримання незаконним, -

в с т а н о в и в:

20.01.2026 до Макарівського районного суду Київської області надійшла скарга представника скаржника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 (далі заявник) до військової частина НОМЕР_1 , в якій просить зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 негайно звільнити ОСОБА_2 , який знаходиться на території військової частини НОМЕР_1 .

В своїй скарзі заявник зазначає, що 14.01.2026 р. о 04 год. 19 хв. ОСОБА_2 , у власному транспортному засобі, перебуваючи на зазначеному місці парковки, за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, очікував 05.00 год., з метою подальшого руху після закінчення комендантської години. До ОСОБА_2 підійщли працівники управління патрульної поліції м. Києва, представились та перевірили документи. Будь-яких порушень не виявлено, останній не перебував у активному розшуку. У подальшому поліція запитала інформацію щодо наявності військово-облікових документів, на що ОСОБА_2 пред`явив, порушень не встановлено. Останні повідомили, що оскільки у військово-облікових документах він є молодшим лейтенантом запасу, вони запропонували добровільно прослідувати до ІНФОРМАЦІЯ_1 , на що ОСОБА_2 погодився та на власному автомобілі прослідував за поліційськими до РТЦК та СП. Прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) його запитали про його вік (22 роки) та спочатку відмовились прийняти, проте після наполегливої розмови із поліцією, без будь-якого процесуального документу, без будь-яких підстав, помістили в підвальне приміщення РТЦК без права виходу, не пояснюючи жодних підстав. З даного часу по теперішній час ОСОБА_2 безпідставно позбавлено волі. 14.01.2026 року з приводу незаконного утримання ОСОБА_2 повідомив свою матір, яка цього ж дня прибула до РТЦК з продуктовою передачею. Однак безпосередньо ОСОБА_4 не змогла передати передачу, про те, черговий підтвердив про утримання ОСОБА_2 в приміщенні РТЦК, прийняв передачу для її сина. На запитання ОСОБА_5 на яких підставах та згідно яких процесуальних документів відбувається незаконне утримання особи, черговий лише усміхнувся та не захотів відповідати. 14.01.2026 ОСОБА_2 стало погано, однак на погіршення стану здоров?я ніхто не реагував. Цього ж дня, працівниками РТЦК було запропоновано пройти ВЛК, однак було отримано відмову через незадовільний стан здоров`я. Тоді, працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 силоміць посадили його в автомобіль, не даючи права на юридичну допомогу, телефон був вилучений працівниками РТЦК, відвезли до ІНФОРМАЦІЯ_2 де потім повезли до медичного закладу. Під впливом фізичної розправи, примусили пройти ВЛК, після чого привезли до ІНФОРМАЦІЯ_1 та знову помістили до підвалу. 15.01.2026 ОСОБА_2 без будь-яких пояснень утримувався в підвалі ІНФОРМАЦІЯ_1 , телефон примусово вилучений, зв`язок був відсутній. На неодноразові звернення до працівників РТЦК на яких підставах позбавлено волі ОСОБА_2 останні нічого не відповідають. 16.01.2026 виключно на прохання ОСОБА_5 вона була допущена до підвалу ІНФОРМАЦІЯ_1 і власноручно передала другу продуктову передачу. На запитання ОСОБА_5 про причини утримання її двадцяти двох річного сина, подальшу долю вилученого майна (мобільний телефон) працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 нічого не пояснюють.

Станом на 16.01.2026 ОСОБА_2 незаконно позбавлено волі, утримувався в підвалі ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно останньої інформації, що підтверджується словами матері та дівчини ОСОБА_2 на імя Дарина ( НОМЕР_2 ).

Разом з цим, 16.01.2026 ОСОБА_2 було примусово перевезено до Київської області, Макарівського району, село Гавронщина у Військову частину № НОМЕР_1 Національної гвардії України. Дане твердження було зроблено виходячи із переданих по мобільному телефону ОСОБА_2 документів, які його примушують заповнити та підписати. Згідно даних документів (рапорт) документи примушують підписати на імя Т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 , підполковника ОСОБА_6 (до клопотання додається).

Крім того, згідно записаного відео ОСОБА_2 він повідомляє, що на даний час його продовжують незаконно утримувати на території військової частини в АДРЕСА_2 .

Про неправомірні дії працівників ТЦК та СП 14.01.2026 направлено заяву про кримінальне правопорушення до ГУНП в м. Києві, просили внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) реєстру кримінальних проваджень відносно незаконного утримання ОСОБА_2 , та станом на сьогодні відомості в ЄРДР відсутні.

Заявник вказує, що ОСОБА_7 , маючи повних 22 роки, може бути мобілізованим виключно за його бажанням шляхом укладання контракту виключно в добровільній формі, а оскільки останній будь-яких документів не підписував, контракт добровільно не укладав, його примусове тримання є незаконним та підпадає під злочинну діяльність у відповідності зі ст. 146 Кримінального кодексу України (Незаконне позбавлення волі або викрадення людини), а тому вважає, що працівниками ТЦК та СП було порушено порядок, який встановлений нормами Кримінального процесуального кодексу України.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження за даною скаргою, керуюсь наступним.

Приписами ч. 1, 2, 3 ст. 206 КПК України передбачено, що слідчий суддя суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Заявник звернувся до слідчого судді у порядкуст.206 КПК України, та у скарзі просив зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 негайно звільнити ОСОБА_2 , який знаходиться на території військової частини НОМЕР_1 .

При цьому, ОСОБА_2 не є особою, яка тримається під вартою у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не утримується правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним кримінальним провадженням.

Натомість, зі змісту скарги вбачається, що заявник фактично не погоджується із діями працівників ТЦК та СП стосовно затримання та утримання ОСОБА_2 , вважає такі дії неправомірними.

Слідчий суддя зазначає, що затримання громадянина працівниками ТЦК та СП та утримання його без відповідного судового рішення, не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, перевірка законності дій яких не належать до повноважень слідчого судді.

Слідчий суддя також зауважує, що уповноважені особи ТЦК та СП не є працівниками органу досудового розслідування, слідства чи прокуратури, діяльність яких може бути предметом перевірки у порядку вимог ст.206 КПК України.

Натомість, у разі порушення прав чи інтересів заявника службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки, військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаних із мобілізацією, для судового захисту заявник має право звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку ст. 206 КПК України.

Разом з тим, ч.4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Частиною 6 ст.9 КПК України, визначено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1ст.7 КПК України.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя вважає наявними правові підстави для відмови у відкритті провадження за скаргою представника скаржника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 до військової частина НОМЕР_1 про звільнення як затриманого, в порядку ст.206 КПК України.

Керуючись ст. 206, 303, 304 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкриття провадження за скаргою представника скаржника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 до військової частина НОМЕР_1 про визнання затримання незаконним, в порядку ст.206 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі її оскарження, якщо її не скасовано - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1