Провадження №1-кп/638/2221/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 року м. Харків, суддя Шевченківського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001004 від 18.08.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, українця, громадянина України, не одруженого, утриманців не має, інвалідності, хронічні захворювання спростовує, з середньою спеціальною освітою, за фахом токаря, не військовозоб вязаного, зареєстрованого та такого, що фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого у скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

встановив:

ОСОБА_4 у період дії воєнного стану, поширеного на території України, будучи обізнаним про Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та введеного в дію Законом України «Про затвердження Указу Президента України від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні»», 08.08.2025, у денний час доби (точного часу в ході судового розгляду встановити не вдалося можливим), отримавши від потерпілого ОСОБА_5 банківську картку та дізнавшись пін код до неї, під приводом виконання прохання потерпілого придбати у магазині алкогольні напої, використав надану йому картку всупереч домовленості та довірі. Так, 09 серпня 2025 року, близько 11 годині дня, ОСОБА_4 реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на протиправне заволодіння грошовими коштами потерпілого, діючи умисно, з метою особистого незаконного збагачення, у період дії воєнного стану, у порушення обумовлених домовленостей із потерпілим, перебуваючи у районі «Поворотки», по автошляху МО3 К-Х-Д, що у місті Ізюм, діючи таємно, шляхом зняття з картки готівкових коштів у банкоматі, розташованого за адресою: м. Ізюм, вул. Гостинна, буд. 2-Є: 09.08.2025 року о 10 годині 57 хвилин на суму 4000,00 гривень; 09.08.2025 року о 12 годині 50 хвилин на суму 3000,00 гривень; 09.08.2025 року о 13 годині 27 хвилин на суму 1800,00 гривень, без відома та згоди власника картки ОСОБА_5 , а також сторонніх осіб, здійснив крадіжку грошових коштів, після чого з викраденими готівковими коштами з місця скоєння злочину зник, в подальшому розпорядившись ними на власний розсуд, в результаті спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 8800,00 гривень.

В подальшому ОСОБА_6 викинув банківську картку, чим позбавив потерпілого можливості нею користуватися.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою винуватість в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, щиро розкаявся та розповів про обставини вчинення злочинів за обставин, викладених вище. Так, ОСОБА_6 детально повідомив, про всі зазначені в обвинувальному акті епізоди, вказав, що використовував картку для того, щоб зняти кошти у подальшому щоб витратити їх на продукти харчування та алкогольні напої. Банківську карту він отримав від ОСОБА_5 08 серпня 2025 року, також потерпілий йому назвав код карти, зняв кошти, купив на прохання ОСОБА_5 продукти харчування та алкогольні напої, які передав ОСОБА_5 08 серпня 2025 року. При цьому банківську картку володільцю не повернув і вже 09 серпня 2025 року знімав кошти без відома потерпілого. Після того як зняв три рази суму 8800 гривень 00 копійок, він викинув картку. Пояснити свої вчинки у судовому засіданні він не зміг. Зазначив, що кошти витрачав на продукти харчування та алкогольні напої. Запевнив суд, що потерпілий претензій до нього не має, так як він всі кошти йому повернув. Просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_5 надав до суду заяви, де просив розглядати справу за його відсутності, просив призначити покарання на розсуд суду.

Позови не заявлені.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 та інші учасники судового провадження у судовому засіданні не оспорювали вказані вище фактичні обставини справи, суд відповідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Аналізуючи вищевикладені докази суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 185 ч. 4 КК України кваліфіковані вірно, так як він, своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке виражається у визнанні винуватості в повному обсязі обвинувачення та відвертому визнанні своєї провини, осуду своїх дій, висловленні бажання та наміру відшкодувати шкоду у разі отримання заробітної плати за місцем відбування покарання, та активне сприяння розкриттю злочину, про що зазначено органом досудового розслідування.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, суд не виявив.

Вивченням даних про особу ОСОБА_6 встановлено, що він раніше не судимий має середню спеціальну освіту, розлучений, має повнолітнього сина, офіційно не працює, заробляє на життя періодичними заробітками, на військовому обліку не перебуває, мобілізований не був, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд також враховує, що дане кримінальне провадження відповідає загальним засадам кримінального провадження. Дотримані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженого, так і іншими особами.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, приймаючи до уваги дані, які характеризують особу ОСОБА_4 , обставин вчинення кримінального правопорушення, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливо без ізоляції його від суспільства, з призначенням йому міри покарання, у межах санкцій інкримінованої йому статті з застосуванням ст. 75 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.ст. 65, 68 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу обвинуваченого, що вказані вище, відсутність обтяжуючої та наявність пом`якшуючої покарання обставин, вважає, що для виправлення та перевиховання йому слід призначити покарання в межах санкцій інкримінованої статті.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про визнання тих чи інших обставин такими, що пом`якшують або обтяжують покарання, «має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку».

Обране судом покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а відтак забезпечать дотримання засад призначення покарання, в тому числі його індивідуалізації, є справедливими, адекватними і співмірними.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення.

Підстав для призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст.69 КК України судом не встановлено.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 за вказаним кримінальним провадженням запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільні позови в даному кримінальному провадженні відсутні.

Підстави для застосування спеціальної конфіскації відсутні.

Речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді п`яти (5) років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_4 , якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору негайно вручити копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок виготовлено 31 жовтня 2025 року.

Суддя ОСОБА_7