КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2025 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2025,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2025 ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.111 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 16.11.2025 включно, без визначення розміру застави.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, оскільки має зв`язки з представниками спеціальних служб рф, які беруть участь у збройній агресії проти України. Підтримуючи тривалий зв`язок з ОСОБА_8 , обвинувачений став обізнаним із формами і методами роботи правоохоронних органів, методами конспірації та може їх використовувати у разі викриття його злочинної діяльності з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, санкція статті передбачає довічне позбавлення волі, тому ОСОБА_6 може втекти від суду та вчинити спроби покинути територію України. Також існує ризик незаконного впливу на свідків, оскільки останні ще не допитані судом. Крім того, ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки на даний час не встановлені всі спільники вчинення даного злочину, яким обвинувачений може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали йому відомі в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав в інтересах ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі або застосувати заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що повідомлення про підозру є суперечливим, неконкретним та не містить важливих відомостей щодо обставин кримінального правопорушення. Стверджує, що прокурором не доведено існування жодного ризику, передбаченого ст.177 КПК України. Вказує на відсутність ризику переховування від суду, оскільки обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки. Зазначає, що суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, одружений, має на утриманні 3 малолітніх дітей та батьків похилого віку, має постійну роботу. Наголошує, що працюючи на підприємстві критичної інфраструктури, ОСОБА_6 отримав захворювання і потребує постійного медичного нагляду, оскільки наразі його стан здоров`я погіршився, а в умовах СІЗО не має можливості дотримуватися рекомендацій лікаря.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано дані про особу ОСОБА_6 , тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України належить до категорії особливо тяжких злочинів, стадію розгляду .

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2025, якою ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 30.11.2025 включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3