ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/8578/20 Номер провадження 11-кп/814/503/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченоїОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 квітня 2020 року за №0001902, за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 11 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Харків, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судиму, останній раз

08 листопада 2018 року Орджонікідзевським районним судом м. Харків із урахуванням змін, унесених 08 листопада 2018 року Харківським апеляційним судом, за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі,

визнано винуватою та засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі, строк якого ухвалено обчислювати з 11 травня 2023 року.

Зараховано ОСОБА_8 в строк покарання строк її перебування під вартою з 09 квітня 2020 року до 11 травня 2023 року.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Цивільні позови прокурора й ОСОБА_9 задоволено та стягнуто зі ОСОБА_8 на користь:

КНП «ХМКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради - 3 949 гривень 44 копійки витрат на лікування ОСОБА_10 ;

ОСОБА_9 - 49 708 гривень майнової шкоди та 500 000 гривень моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за вчинення нею умисного вбивства - умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, за таких обставин.

09 квітня 2020 року в ранковий час доби ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем проживання свого знайомого ОСОБА_11 , що за адресою: АДРЕСА_2 , вживала з ним та ОСОБА_10 алкоголь, у ході чого між нею і ОСОБА_10 виникла сварка та для з`ясування стосунків вони вийшли з квартири на подвір`я. У період часу з 10 години 30 хвилин до 11 години 15 хвилин біля під`їзду №3 ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою протиправного позбавлення життя людини, на грунті виниклих неприязних стосунків нанесла ОСОБА_10 зі значною силою удар кухонним ножем, який тримала в правій руці, в життєво-важливий орган у ділянку правої скроні голови, від чого ОСОБА_10 втратив свідомість та впав на асфальтне покриття, заподіявши йому проникаюче колото-різане поранення голови справа з ушкодженням головного мозку справа, ушкодження правої скроневої кістки у вигляді перелому, ушкодження твердої мозкової оболонки, крововиливи під оболонку головного мозку (субдуральний, субарахноїдальний), забій головного мозку. Смерть ОСОБА_10 , настала від колото-різаного поранення голови справа з ушкодженням головного мозку та його ускладення: набряку, дисклокації головного мозку, гострого розладу кровообігу.

Після вчиненого ОСОБА_8 залишила місце злочину, однак з метою приховати його сліди через декілька хвилин повернулася і витягла ніж із голови ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачена ОСОБА_8 , посилаючись на неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі, просить скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 11 травня 2023 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд: не врахував те, що стороною обвинувачення не було доведено поза розумним сумнівом її ( ОСОБА_8 ) винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, помилково зазначено в обвинувальному акті, що вона залишила місце злочину; не визначив мотив її дій; застосував правову кваліфікацію кримінального правопорушення, яка не відповідає її психічному стану на момент його вчинення; в повному обсязі не перевірив її психічний стан, оскільки вона страждає на хронічне психічне захворювання; не допитав експерта щодо наявних у неї психічних захворювань, свідка ОСОБА_12 , який був безпосередньо у квартирі, до якої вона піднялась після вчинення злочину, та свідка на ім`я ОСОБА_13 , яка була свідком її (обвинуваченої) знайомства з ОСОБА_10 і могла підтвердити те, що вона ( ОСОБА_8 ) не перебувала в стані сп`яніння на момент злочину; не дослідив і не оглянув речові докази: мобільний телефон «Samsung», вилучений у ОСОБА_14 , відеозапис із якого їй (обвинуваченій) не було надано в ході судового розгляду; ніж (знаряддя злочину), речі, вилучені в неї (обвинуваченої) та ОСОБА_10 ; порушив її право на захист, оскільки захисник вводив її в оману та не подавав складені нею клопотання, про що вона заявляла відвід та скаргу; здійснив судове провадження за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про місце, дату й час судового засідання; призначив їй суворе покарання, не врахувавши: дані про її особу в повному обсязі, зокрема, її характеристику, наявність обставин, які пом`якшують покарання те, що на момент вчинення злочину вона алкоголь не вживала, проживала з чоловіком та малолітнім сином, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Також обвинувачена ОСОБА_8 посилається на те, що представник потерпілого брав участь у розгляді справи в телефонному режимі без можливості ідентифікувати його особу.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, позицію обвинуваченої, яка просила задовольнити апеляційну скаргу з доповненнями, водночас підтвердила факт заподіяння нею ножового поранення ОСОБА_10 , але наполягала на відсутності в неї умислу на його вбивство, міркування захисника на підтримку апеляційної скарги з доповненнями, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з доповненнями, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги з доповненнями та дійшла висновку про таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги з доповненнями про те, що прокурором не було доведено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, щодо неправильності наданої місцевим судом правової оцінки її діям, відсутності в неї умислу на вбивство та перебування її в стані сильного душевого хвилювання позбавлені підстав.

Натомість, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінального правопорушення та необхідності кваліфікації її дій за ч.1 ст.115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Такий висновок підтверджується показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що вона 09 квітня 2020 року в період часу з 10 години 30 хвилин до 11 години 15 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання в квартирі по АДРЕСА_3 , вікна якої спрямовані в бік під`їзду та лавки, почула як ОСОБА_15 (її син) крикнув: «вона вдарила його ножем», і відбіг від вікна, з якого вона ( ОСОБА_14 ) побачила, що ОСОБА_10 лежав на асфальтному покритті біля лавки, а з його голови виднілось руків`я ножа, й відразу ж викликала поліцію. Через декілька хвилин до ОСОБА_10 підійшла ОСОБА_8 , обшукала його одяг та спробувала витягнути ніж із його голови. Цей момент ОСОБА_15 записав на відеозапис, який у подальшому було надано поліцейським.

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання від 09 квітня 2020 року з додатком свідок ОСОБА_14 упізнала ОСОБА_8 як особу, яку 09 квітня 2020 року в ранковий час доби біля під`їзду №3 по АДРЕСА_3 вона бачила у вікні поруч із ОСОБА_10 і яка, відповідно до тверджень ОСОБА_16 , заподіяла ОСОБА_10 ножове поранення (т.3 а.п.8-11).

Так, 23 травня 2020 року свідок ОСОБА_16 як безпосередній очевидець вчинення обвинуваченою злочину в ході слідчого експерименту продемонструвала: місце, де ОСОБА_8 та ОСОБА_10 розмовляли між собою на лавці біля під`їзду №3 по АДРЕСА_3 , відтворила обставини раптового діставання обвинуваченою ножа та механізм, спосіб, локалізацію заподіяного нею ножем удару ОСОБА_10 у голову зі значною силою, що підтверджується протоколом цієї слідчої дії (т.3 а.п.35-36).

Як убачається з протоколу пред`явлення для впізнання від 09 квітня 2020 року з додатком, свідок ОСОБА_16 упізнала ОСОБА_8 як особу, яка 09 квітня 2020 року в ранковий час доби біля під`їзду №3 по АДРЕСА_3 нанесла удар ножем у голову ОСОБА_10 (т.3 а.п.3-7).

Свідок же ОСОБА_15 підтвердив показання свідка ОСОБА_14 і докази, отримані за результатами проведення з нею та свідком ОСОБА_16 слідчих дій, у тому, що він із вікна своєї квартири (по АДРЕСА_2 ) помітив, що 09 квітня 2020 року в період часу з 10 години 30 хвилин до 11 години 15 хвилин ОСОБА_8 нанесла удар ножем у голову ОСОБА_10 , із яким сиділа на лавці, від чого ОСОБА_10 упав на асфальтне покриття та втратив свідомість, а з його голови виднілось руків`я ножа. Затим через декілька хвилин обвинувачена повернулася на місце злочину, обшукала одяг ОСОБА_9 і спробувала витягнути ніж із його голови, що він ( ОСОБА_15 ) записав на свій мобільний телефон і далі відеозапис було передано поліцейським.

Наведені вище докази об`єктивно відповідають даним технічного носія інформації з відеозаписами, наданими свідком ОСОБА_14 , і протоколом огляду цього носія від 21 травня 2020 року, якими зафіксовано спробу обвинуваченої витягнути ножа з голови ОСОБА_10 , який лежав біля лавки на асфальтному покритті, й залишення нею місця вчинення злочину (т.2 а.п.156, 225).

Так, 09 квітня 2020 року в ході огляду місця події біля під`їзду №3 по АДРЕСА_3 біля лавки на асфальтному покритті виявлені нашарування слідів крові й кухонний ніж зі слідами крові на його лезі (масивні безперервні сліди крові наявні приблизно на 2/3 частині ножа), що зафіксовано в протоколі даної слідчої дії з фототаблицею (т.1 а.п.132-139).

Даними ж висновку судової цитологічної експертизи №15-12/354-С/200 від 08 травня 2020 року підтверджено те, що на вилученому за наведених вище обставин ножі наявна кров людини, що походить від людини з груповою належністю крові О (І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В. Крові ОСОБА_10 властиві ці елементи. У дослідницькій частині висновку за результатами огляду вказаного вище ножа встановлено, що він є кухонним ножем із односторонньою заточкою, складається з клинка та рукояті. Загальна довжина ножа становить 28, 4 см, довжина клинка 17, 4 см, ширина клинка біля основи 2, 7 см, ширина клинка в середній частині 2, 5 см. Протягом 13 см від вістря ножа наявні сліди крові (т.2 а.п.175-177).

Цей вилучений ніж свідок ОСОБА_11 у ході пред`явлення для впізнання ідентифікував як належний йому кухонний ніж, який 09 квітня 2020 року зник із кухні його квартири після того як із неї вийшла ОСОБА_8 , що підтверджується змістом протоколу названої слідчої дії від 21 квітня 2020 року з додатком (т.2 а.п.201-203).

При цьому, у висновку судової медичної експертизи №12-23/9/121-А/20 від 20 травня 2020 року засвідчено спроможність утворення виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень зазначеним вище ножем (т.2 а.п.212-214).

Окрім того, 09 квітня 2020 року в ході огляду квартири АДРЕСА_4 в одній із кімнат було виявлено пляшку з-під алкоголю (горілки), об`ємом 0, 5 л (майже порожню), під ліжком, три порожні пластикові стакани, сковорідку й тарілку із залишками їжі на табуреті, тарілки із залишками їжі на тумбі, порожню пляшку з-під пива з написом «Чернігівське міцне», що зафіксовано в протоколі вказаної слідчої дії з фототаблицею (т.2 а.п.140-149).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-17/121-А/20 від 20 травня 2020 року ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення голови справа з ушкодженням головного мозку справа: ушкодження правої скроневої кістки у вигляді перелому, ушкодження твердої мозкової оболонки, крововиливів під оболонки головного мозку (субдурального, субарахноїдального), забою головного мозку. Причиною смерті ОСОБА_10 було вказане вище проникаюче колоторізане поранення голови справа з ушкодженням головного мозку та його ускладнення: набряк, дислокація головного мозку, гострий розлад кровообігу. Раневий канал, виявлений у голові ОСОБА_10 , направлений горизонтально й проходить через всю праву півкулю, довжиною 7-8 см. Смерть ОСОБА_10 настала 12 квітня 2020 року о 19 годині в стаціонарі КНП «МКЛ ШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова». Зазначені вище ушкодження утворилися прижиттєво від одноразової дії предмета з ріжучими властивостями. На момент госпіталізації до лікарняного закладу в крові ОСОБА_10 виявлено етиловий спирт в кількості 1, 457 проміле алкоголю в крові (т.3 а.п.23-25).

За даними ж виписки з медичної картки №206 установлено факт перебування ОСОБА_8 09 квітня 2020 року в стані алкогольного сп`яніння з результатом 2, 17 проміле етанолу в крові (т.2 а.п.167).

Як підтверджено висновком судової психіатричної експертизи №61 від 08 лютого 2021 року, ОСОБА_8 страждає на хронічні психічні захворювання у формі дисоціального розладу особистості, синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю, разом з тим, відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. На момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачена виявляла ознаки вказаних вище хронічних психічних захворювань і перебувала в стані гострої неускладеної алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відповідно до свого психічного стану ОСОБА_8 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру (т.1 а.п.164-166).

Усупереч доводам апелянта, зазначений вище висновок експертизи є належним чином вмотивований, обгрунтований і складений із дотриманням положень законодавства, наданий комісією експертів: лікарем - судово психіатричним експертом ОСОБА_17 зі стажем роботи 14 років, лікарем - судово психіатричним експертом ОСОБА_18 зі стажем роботи 25 років. Об`єктивних обставин не довіряти наведеному вище висновку експертизи, наданому на виконання ухвали суду під час судового провадження, не встановлено.

Отже, посилання обвинуваченої про відсутність належної перевірки її психічного стану позбавлені підстав.

Таким чином, наведені вище показання свідків, докази, отримані за результатами проведення слідчих дій, матеріали відеофіксації, дані щодо результатів огляду обвинуваченої на стан алкогольного сп`яніння і висновки експертиз є взаємоузгодженими та підтверджують зміст один одного, через це об`єктивних підстав не довіряти їм немає та місцевий суд правильно поклав їх до доказової бази при ухваленні вироку.

Окрім того, в місцевому суді сама ОСОБА_8 , хоча не визнала винуватість у вчиненні інкримінованого їй злочину, разом з тим, підтвердила те, що 09 квітня 2020 року в ранковий час доби в квартирі за місцем проживання ОСОБА_11 , що за адресою: АДРЕСА_2 , між нею і ОСОБА_10 виникла сварка та для з`ясування стосунків вони вийшли на подвір`я, де біля під`їзду №3 за названою адресою в період часу з 10 години 30 хвилин до 11 години 15 хвилин вона нанесла удар ножем у голову ОСОБА_10 , від чого він відразу знепритомнів і впав на асфальтне покриття. Через деякий час вона здійснила декілька спроб витягти ніж з голови ОСОБА_10 . У судовому засідання апеляційної інстанції ОСОБА_8 також підтвердила факт заподіяння нею ножового поранення ОСОБА_10 .

Проте показання і доводи обвинуваченої в частині того, що вона заподіяла в стані сильного душевного хвилювання ножове поранення ОСОБА_10 , який вчиняв щодо неї протиправну поведінку, завдав їй удар ногою в стегно та в грубій формі пропонував вступити в статеві стосунки, не мала умислу на його вбивство, не вживала алкоголь у квартирі за місцем проживання ОСОБА_11 , підлягають критичній оцінці та є способом захисту ОСОБА_8 від пред`явленого їй обвинувачення, оскільки такі показання і доводи повністю спростовуються наведеними вище взаємоузгодженими й підтверджуючими зміст один одного доказами в їх сукупності (показаннями свідків, доказами за результатами проведення слідчих дій, матеріалами відеозапису, висновками експертиз, даними щодо результатів огляду обвинуваченої на стан алкогольного сп`яніння), якими поза розумним сумнівом підтверджено факт умисного протиправного заподіяння обвинуваченою смерті ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння, за встановлених місцевим судом обставин.

Частиною 1 ст.115 КК України передбачено відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Із суб`єктивної сторони цей злочин характеризується умисною формою вини, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Питання про умисел слід вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер, локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку особи, якій заподіяно тілесні ушкодження, і винного, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб та засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

Відповідальність за ст.116 КК України передбачено за умисне вбивство, вчинене у стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку загиблого.

Суб`єктивна сторона складу цього злочину характеризується особливим емоційним станом суб`єкта - його сильним душевним хвилюванням, а умисел на позбавлення життя потерпілого виникає раптово і реалізується негайно.

Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою загиблого, що протікає швидко та бурхливо, і певною мірою знижує здатність особи усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Таким, що виник раптово, визнається стан сильного душевного хвилювання, процес виникнення і протікання якого характеризується неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю, швидкоплинністю.

Тобто психічне ставлення особи при вчиненні цього злочину характеризують дві особливості: 1) умисел завжди є таким, що раптово виник, і афектованим; 2) емоційний стан винної особи характеризується сильним душевним хвилюванням, що певною мірою знижує її здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Стан сильного душевного хвилювання характеризується раптовістю, а факторами, які його можуть викликати є, зокрема, фізичне, психологічне насильство, систематичне знущання, тяжка образа тощо.

З урахуванням викладеного вище, розмежування умисного вбивства та вбивства у стані сильного душевного хвилювання здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною стороною цих злочинів. Зокрема, при кваліфікації злочину за ст.116 КК України суспільно небезпечне діяння особи спровоковано насильством, систематичним знущанням або тяжкою образою з боку потерпілого.

Таким чином, аналізуючи викладену вище сукупність доказів, суд апеляційної інстанції вважає, що обстановка й обставини злочину, динаміка їх розвитку, обране обвинуваченою знаряддя вчинення злочину, яке вона умисно взяла із собою коли виходила з квартири для з`ясування стосунків із ОСОБА_10 у ході виниклої між ними сварки (ніж загальною довжиною 28, 4 см, довжина клинка якого становить 17, 4 см, а ширина клинка в середній частині 2, 5 см), спосіб, механізм, характер і локалізація заподіяння ОСОБА_8 удару ОСОБА_10 (названим ножем прицільно в життєво-важливий орган голову ОСОБА_10 , із великою силою для спричинення проникаючого колото-різаного поранення голови справа з ушкодженням головного мозку та його ускладення, в результаті чого утворився раневий канал, довжиною приблизно 7-8 см, у зв`язку з чим майже половина великого за розмірами клинка (леза) ножа проникла в голову ОСОБА_10 , при цьому, обвинувачена безумовно усвідомлювала й розуміла створення нею в такий спосіб реальної загрози позбавлення життя людини), наявність прямого причинного зв`язку між заподіяними ОСОБА_8 тілесними ушкодженнями та смертю ОСОБА_19 , виникнення між ними конфлікту в ході обопільного вживання алкоголю та відповідно раптово виниклих неприязних відносин, що спонукало обвинувачену до здійснення насильницьких дій і стало їх приводом, поведінка ОСОБА_8 після вчинення злочину (не вжила заходів для надання ОСОБА_10 невідкладної допомоги, не викликала ектрену медичну допомогу, усвідомлюючи, що в результаті її протиправних дій ОСОБА_10 перебував у небезпечному для життя стані в силу отриманих тілесних ушкоджень і був позбавлений можливості вжити належних заходів для збереження свого життя, а навпаки через декілька хвилин повернулась на місце злочину й намагалась приховати його сліди витягнути з голови ОСОБА_10 ніж, та обшукувала його), безумовно підтверджують те, що здійснений обвинуваченою ножовий удар був цілеспрямованим, а не випадковим, і спрямованість дій ОСОБА_8 саме на позбавлення життя ОСОБА_10 , наявність у неї прямого умислу на його вбивство, оскільки, діючи в наведений вище спосіб обвинувачена усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно небезпечні наслідки і бажала настання цих наслідків. Це виключає і можливість кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст.121 КК України, про що, зокрема, зазначив захисник у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Не знайшли свого підтвердження також твердження обвинуваченої про заподіяння нею ножового поранення ОСОБА_10 у стані сильного душевного хвилювання, оскільки, як підтверджено викладеними вище доказами, по-перше: ОСОБА_8 діяла не раптово, а цілеспрямовано, вийшовши із квартири на подвір`я для з`ясування стосунків із ОСОБА_10 , при цьому, завчасно взяла із собою ніж, по-друге, вона, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння заподіяла ОСОБА_10 ножове поранення з використанням заздалегідь підготовленого знаряддя (ножа) в голову, коли він сидів поруч біля неї на лавці та не вчиняв щодо неї протиправних дій, по-третє, після вчинення вбивства намагалась приховати його сліди витягнути з голови ОСОБА_10 ніж, не вжила заходів для збереження його життя, по-четверте, суспільно-небезпечного посягання на життя та здоров`я ОСОБА_8 , яке би могло викликати в неї стан необхідної оборони чи душевного хвилювання і вимагало заподіяння ОСОБА_10 ножового удару в ділянку голови, не існувало, по-п`яте, у висновку судової психіатричної експертизи №61 від 08 лютого 2021 року не виявлено комплекс ознак, який би вказував на наявність у ОСОБА_8 на момент вчинення злочину душевного хвилювання, навпаки підтверджено, що обвинувачена в цей момент була орієнтована в навколишньому середовищі та особах, перебувала в стані гострої неускладеної алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, її дії мали послідовний і цілеспрямований характер (т.1 а.п.164-166).

При цьому, виявлений у обвинуваченої відповідно до висновку судової медичної експертизи №09/80-С/2020 від 10 квітня 2020 року синець на правій нозі належить до легкого тілесного ушкодження, яке не призвело до короткочасного розладу здоров`я та сам по собі не свідчить про застосування до обвинуваченої в момент вчинення нею злочину або безпосередньо перед цим активних протиправних дій ОСОБА_10 , який у цей час сидів поруч із нею на лавці, не здійснював активних дій, поводив себе спокійно та не чинив щодо неї протиправних діянь, натомість обвинувачена, яка перед цим сиділа на лавці з ОСОБА_10 , раптово схопила заздалегідь заготовлений ніж і нанесла йому смертельне ножове поранення в голову, що спростовує її твердження про вчинення нею злочину в стані сильного душевного хвилювання. Тобто матеріали кримінального провадження свідчать про перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння і не містять даних про наявність у неї стану сильного душевного хвилювання, яке раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку ОСОБА_10 .

Окрім того, твердження ОСОБА_8 про те, що вона на момент вчинення злочину не перебувала в стані алкогольного сп`яніння є неспроможними, оскільки спростовуються сукупністю доказів, якими підтверджено вчинення обвинуваченою умисного вбивства в стані алкогольного сп`яніння, а саме даними: протоколу огляду квартири АДРЕСА_4 від 09 квітня 2020 року з фототаблицею, в якій в одній із кімнат було виявлено майже порожню пляшку з-під алкоголю (горілки), об`ємом 0, 5 л, під ліжком, три порожні пластикові стакани, сковорідку й тарілку із залишками їжі на табуреті, тарілки із залишками їжі на тумбі, порожню пляшку з-під пива з написом «Чернігівське міцне» (т.2 а.п.140-149); виписки з медичної картки №206, в якій установлено факт перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння з результатом 2, 17 проміле етанолу в крові (т.2 а.п.167), які узгоджуються з висновком судової психіатричної експертизи №61 від 08 лютого 2021 року про те, що ОСОБА_8 на момент вчинення кримінального правопорушення перебувала в стані гострої неускладеної алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності (т.1 а.п.164-166).

Доводи обвинуваченої щодо невстановлення місцевим судом мотиву її дій є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції на підставі безпосередньо досліджених доказів правильно визнав доведеним, що ОСОБА_8 здійснила умисне вбивство ОСОБА_10 на грунті неприязних стосунків, виниклих у їх обопільній сварці, яка мала місце під час спільного вживання ними алкоголю, що і є мотивом вчинення цього злочину, який установлено у формулюванні обвинувачення, визнаного першою судовою інстанцією доведеним. Наведене вище узгоджується з орієнтирами, викладеними в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», відповідно до яких умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч.2 ст.115 КК України, а також за відсутності ознак, передбачених ст.ст.116-118 КК України, зокрема, в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного із загиблим, підлягає кваліфікації за ч.1 ст.115 КК України.

На переконання колегії суддів, установивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши докази, наведені в оскаржуваному вироку, надавши їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, правильно кваліфікувавши його дії за цією нормою закону. Підстав для висновку про неналежність, недопустимість чи недостовірність наданих стороною обвинувачення доказів, на підставі яких судом першої інстанції зроблено висновок про винуватість ОСОБА_8 не встановлено.

Посилання обвинуваченої як на підставу для скасування вироку на те, що не місцевий суд не допитав експерта щодо наявних у неї психічних захворювань, свідка ОСОБА_12 , який був безпосередньо у квартирі, до якої вона піднялась після вчинення злочину, та свідка на ім`я ОСОБА_13 , яка була свідком її (обвинуваченої) знайомства з ОСОБА_10 і могла підтвердити те, що вона ( ОСОБА_8 ) не перебувала в стані сп`яніння на момент злочину, не дослідив і не оглянув речові докази: мобільний телефон «Samsung», вилучений у ОСОБА_14 , відеозапис із якого їй (обвинуваченій) не було надано в ході судового розгляду; ніж (знаряддя злочину), речі, вилучені в неї (обвинуваченої) та ОСОБА_10 , позбавлені підстав, оскільки апелянтом не наведено належних обгрунтувань для допиту вказаних вище свідків і дослідження речових доказів, ураховуючи те, що сама ОСОБА_8 підтвердила факт заподіяння нею ножового поранення в голову ОСОБА_10 , але вважала, що це мало місце в стані душевного хвилювання. Окрім того, виходячи з наведених обвинуваченою міркувань, один зі свідків міг гіпотетично надати показання лише щодо візуального стану обвинуваченої, в той час як у матеріалах кримінального провадження наявні наведені вище об`єктивні докази про перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння (протокол огляду квартири АДРЕСА_4 від 09 квітня 2020 року з фототаблицею, виписка з медичної картки №206, висновок судової психіатричної експертизи №61 від 08 лютого 2021 року).

Окрім того, що стосується речових доказів, то їх ознаки й обставини вилучення зафіксовані у відповідних протоколах, а також вони були предметом відповідних експертних досліджень, про що в матеріалах справи наявні відповідні висновки експертиз, у той час як стороною захисту, за таких обставин, не наведено мотивованих підстав для дослідження вказаних вище речових доказів.

Наведені вище обставини жодним чином не призвели до неповноти судового розгляду й не завадили встановленню істини в кримінальному провадженні.

Також не знайшли свого підтвердження й доводи обвинуваченої про порушення її права на захист під час провадження в суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення захисту - це в основному питання взаємовідносин між обвинуваченим та його захисником, незалежно від того, чи призначається захисник в межах надання правової допомоги чи оплачується приватним чином. Згідно з п.«с» ч.3 ст.6 Європейської конвенції з прав людини втручання компетентних органів вимагається лише в тих випадках, коли факт незабезпечення адвокатом ефективного представництва є очевидним або будь-яким чином переконливо доведений до їх відома («Камасинський проти Австрії, «Лагерблом проти Швеції»).

Ефективність захисту не є тотожною досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинувачених результату, а полягає в наданні їм належних і достатніх можливостей із використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках, є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб. Подальша незгода обвинувачених з позицією і тактикою захисту не свідчить про його неефективність.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що захисник ОСОБА_20 , який є професійним адвокатом з відповідним фахом, під час досудового розслідування й у місцевому суді здійснював захист обвинуваченої в межах обраної з нею правової позиції, активно захищав інтереси ОСОБА_21 , тобто, діяв із використанням визначених КПК України засобів так, щоб були повно, всебічно та об`єктивно досліджені всі сприятливі для ОСОБА_21 обставини.

Усупереч доводи апеляційної скарги з доповненнями, в суді першої інстанції ОСОБА_8 не зазначала щодо здійснення неефективного захисту адвокатом ОСОБА_22 , на якість його юридичних послуг не скаржились, заяв про його відвід не подавала.

Водночас, що стосується саме оцінки ефективності або неефективності стратегії й тактики захисту, то суд не має повноважень оцінювати їх ефективність, оскільки давати таку оцінку може лише Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури.

Разом з тим, будь-яких об`єктивних даних, які би підтверджували факт неналежного виконання захисником ОСОБА_22 професійних обов`язків адвоката, що могло би призвести до істотного обмеження прав обвинуваченої, передбачених ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.59 Конституції України, ст.20, ч.ч.3, 4 ст.42 КПК України, матеріали кримінального провадження не містять.

Окрім того, під час провадження в суді апеляційної інстанції доводи обвинуваченої за своїм змістом були аналогічними тим, що вона висловлювала в місцевому суді.

Тому право ОСОБА_8 на захист порушено не було.

Посилання обвинуваченої як на підставу для скасування вироку на те, що місцевий суд здійснив судове провадження за відсутності потерпілого позбавлені підстав.

Системно-структурний аналіз норм КПК України свідчить, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а, отже, невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У кожному випадку суд оцінює істотність порушення кримінального процесуального закону чи процедурного недоліку з урахуванням обставин конкретної справи.

Тому якщо учасник судового провадження вимагає скасування судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, він має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й переконати, що воно істотно позначилося на законності і обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі та його виправлення можливе під час нового розгляду. Для цього особа, крім іншого, має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення, і скористалася можливостями, наданими їй іншою стороною та/або судом.

У ст.56 КПК України закріплено право потерпілого на участь у розгляді справи судом першої інстанції. Кримінальний процесуальний закон покладає на суд обов`язок забезпечити реалізацію потерпілим зазначеного вище права (ч.6 ст.22 КПК України). Разом із цим, такі гарантії стосуються виключно прав самого потерпілого, тому законодавець і передбачив процесуальну санкцію, що застосовується судами вищого рівня в разі порушення цих прав обвинуваченого шляхом скасування судового рішення.

Однак стороною захисту не наведено підстав, яким чином питання реалізації власних прав потерпілим ОСОБА_9 , із яким був відсутній будь-який зв`язок, могло вплинути на дотримання прав та інтересів протилежної сторони процесу захисту, а також на висновок щодо винуватості ОСОБА_8 , враховуючи те, що ОСОБА_9 не був очевидцем злочину й відповідно не міг повідомив його суттєві обставини.

Потерпілий ОСОБА_9 чи його представник із апеляційними скаргами з приводу проведення судового засідання за відсутності ОСОБА_9 не зверталися. Тобто сторона потерпілого самостійно не вважала, що її права були порушені й відповідно не використовувала процесуальні механізми, спрямовані на їх відновлення.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що брати участь у судовому провадженні є правом потерпілої особи згідно з п.2 ч.3 ст.56 КПК України, яке також передбачає і право відмовитися від участі в судовому провадженні в будь-якій інстанції.

Тому в контексті наведенного вище не є належними та виправданими, отже й достатніми, зазначені в апеляційній скарзі підстави щодо скасування оскаржуваного судового рішення.

Разом з тим, твердження обвинуваченої про те, що представник потерпілого брав участь у розгляді справи в телефонному режимі без можливості ідентифікувати його особу є слушними.

Так, із технічного носія інформації, на якому зафіксовано перебіг судового провадження в місцевому суді (судове засідання від 13 квітня 2023 року) вбачається, що представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_23 , брав участь у розгляді справи й висловлював у судовому засіданні твердження в режимі телефонної розмови (телефонного дзвінка), що не передбачено нормами процесуального закону. У такий спосіб місцевий суд не міг належним чином встановити особу представника потерпілого як учасника провадження та належним чином роз`яснити йому права.

Тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни оскаржуваного вироку й виключення з цього рішення тверджень, наданих у судовому засіданні представником потерпілого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_23 . Таке виключення не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, правильність кваліфікації її дій та вирішення цивільних позовів, справедливість призначеного їй покарання.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст.3 Конституції України життя людини є найвищою соціальною цінністю та особливим об`єктом кримінально-правової охорони.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що є особливо тяжким умисним злочином, особу обвинуваченої, яка судима (неодноразово, в тому числі відбувала покарання в місцях позбавлення волі), має малолітню дитину, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, її поведіну під час та після вчинення злочину, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставини, що його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, надзвичайно висовкий ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 особливо тяжкого злочину полягає в тому, що вона в ході сварки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно заподіяла заздалегідь взятим із собою особливо небезпечним знаряддям злочину ножем, смертельне ножове поранення в голову ОСОБА_10 , а її поведінка безпосередньо після вчинення злочину була спробою приховування слідів умисного вбивства (в декілька спроб витягла з голови ОСОБА_10 ніж) та проявом крайньої байдужості до життя людини, якій вона завдала удар ножем (не намагалась надати медичну допомогу ОСОБА_10 , викликати екстрену медичну допомогу). Під час досудового розслідування, провадження в судах першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_8 не надала належний критичний осуд своїй кримінально протиправній поведінці.

На думку колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та необхідність призначення їй покарання у вигляді позбавлення волі реальним відбуттям

Призначене обвинуваченій покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, але, при цьому, за своїм розміром є більш наближеним до мінімального, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_8 позитивно характеризується установою попереднього ув`язнення, під час перебування в ній залучається до праці, заохочень і стягнень не має (т.3 а.п.159-160), однак зазначені відомості, з огляду на всі наведені вище дані й обставини цього конкретного кримінального провадження в їх сукупності, що мають правове значення при вирішенні питання щодо обрання заходу примусу, не свідчать про несправедливість призначеного ОСОБА_8 покарання, не є мотивованою та достатньою підставою для його пом`якшення.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би вказували на необхідність скасування оскаржуваного вироку й були би визначеними законом підставами для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга з доповненнями підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 11 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 змінити:

виключити з вироку твердження, надані в судовому засіданні представником потерпілого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_23 .

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4