Справа № 545/5618/25
Провадження № 1-в/545/8/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2026 Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області в режимі відеоконференції клопотання Державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)», про застосування покарання за наявності кількох вироків щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2025 за ч.2 ст.286-1 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 8 років,

встановив:

начальник Державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» звернувся до суду із вказаним клопотанням.

В обґрунтування зазначив, що на адресу установи надійшов лист від Амур-Нижньодніпровського РВ ФДУ «Центр пробації» в Дніпропетровській області, що ОСОБА_5 засуджений 16.12.2024 вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75, ст.76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Станом на 25.09.2025 рішення суду перебуває на виконанні. Просив вирішити питання про застосування покарання за наявності кількох вироків стосовно ОСОБА_5 .

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 та представник колонії клопотання підтримали, просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання не заперечував. Зазаначив, що вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2024 стосовно засудженого слід виконувати самостійно.

Вислухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України питання про застосування покарання за наявності кількох вироків вирішуються місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

З матеріалів вбачається, що вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2025 ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 286-1 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 8 років (а.о.с.11-24).

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2024 ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Кримінальне правопорушення за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2025 вчинено ОСОБА_5 до ухвалення стосовно нього вироку Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 16.12.2024.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Приписами ст. 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання в новому (другому) вироку. У цьому разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17 дійшла висновку щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК у подібних правовідносинах: якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

Крім того, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 14 червня 2021 року в справі № 443/806/19 провадження № 51-5994км20, також зазначила, що у випадку, якщо особа вчинила кримінальне правопорушення, яким їй призначається покарання у виді позбавлення волі, до постановлення двох вироків по інших справах, кожен із яких виконується самостійно, зокрема, по одному із яких призначено покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, а інший вирок виконується самостійно у зв`язку з призначенням покарання у виді позбавлення волі, але зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то при призначенні покарання вимоги ч. 4 ст. 70 КК України застосовуються тільки до вироку, яким особу засуджено до позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Судом встановлено, що при ухваленні вироку відносно ОСОБА_5 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від 26.03.2025 не був врахований вирок стосовно нього, ухвалений Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 16.12.2024.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2024 відносно ОСОБА_5 необхідно виконувати самостійно.

Отже, клопотання про визначення порядку застосування покарання за наявності кількох вироків відносно засудженого ОСОБА_5 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 372, 537, 539 КПК України,

ухвалив:

клопотання задовольнити.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2024, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 70, п. 1, 2, ч. 1 ст. 75, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з іспитовим строком на 2 роки - виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1