УХВАЛА

19 грудня 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_7 погоджене прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження № 0000358 від 11.09.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

З клопотання слідує, що СУ ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000358 від 11.09.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Слідчий у клопотанні вказує, що досудовим розслідуванням встановлено, що начальник відділу земельних ресурсів Семидубської сільської ради Дубенського району Рівненської області ОСОБА_8 , залучивши посередника ОСОБА_9 , вимагає неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 2 500 доларів США за винесення на розгляд сесії Семидубської сільської ради та прийняття позитивного рішення щодо надання дозволу на викуп земельної ділянки загальною площею 19,45 га кадастровий номер 562168600:06:016:0001, яка перебуває в постійному користуванні ФГ «Олеся».

Крім того встановлено, що ОСОБА_10 , із 22.04.2015 виконує обов`язки голови ФГ «Олеся», а відповідно до протоколу загальних зборів з 05.11.2021 є головою Господарства. ФГ «Олеся» здійснює свою діяльність щодо вирощування зернових культур, зокрема на земельній ділянці загальною площею 19,45 га, кадастровий номер 562168600.06.016.0001, яка перебуває у безстроковому та безоплатному користуванні ФГ «Олеся» згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Надалі ОСОБА_10 , будучи головою ФГ «Олеся» з листопада 2023 року почала подавати заяви до Семидубської сільської ради щодо надання дозволу на викуп земельної ділянки загальною площею 19,45 га, кадастровий номер 562168600:06:016:0001, для ведення фермерського господарства, про що свідчить подані ОСОБА_10 заяви від 21.11.2023 за вх. 246, від 16.01.2024 за вх. 10, від 20.03.2025 за вх. 37, від 28.07.2025. Надалі, 04.09.2025 близько 20 год. на мобільний телефон голови ФГ «Олеся» ОСОБА_10 , з абонентського номеру зателефонував ОСОБА_9 , який вказав, що приїде до ОСОБА_10 за домашньою адресою для розмови. Надалі, орієнтовно через 10 хв., ОСОБА_9 прибув за адресою АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_10 , та в ході розмови з останньою повідомив, що для позитивного вирішення питання про викуп земельної ділянки загальною площею 19,45 га, кадастровий номер 562168600:06:016:0001 необхідно надати неправомірну вигоду у розмірі 2 500 доларів США, які будуть передані надалі для начальника відділу земельних ресурсів Семидубської сільської ради Лубенського району Рівненської області ОСОБА_8 та голові земельної комісії, депутату Семидубської сільської ради Лубенського району Рівненської області ОСОБА_11 , на що ОСОБА_10 вказала, що це значні грошові кошти. Після чого ОСОБА_10 звернулась до правоохоронних органів із заявою про кримінальне правопорушення.

16.12.2025 було проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти: 5 000 (п`ять тисяч) доларів США; 5 150 Євро та 112 000 гривень.

Покликаючись на наведене, положення ч. 2 ст. 170 КПК України, що вилучені грошові кошти визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також були отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення, слідчий просить накласти арешт на майно - грошові кошти, що вилучені у ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , з метою збереження майна, забезпечення конфіскації, як виду покарання, а незастосування арешту може призвести до втрати цього майна. та унеможливлення вчинення подальших дій, пов`язаних із пошкодженням, псуванням, знищенням, використанням, передачі майна.

Прокурор ОСОБА_4 та слідчий ОСОБА_3 просили задовольнити клопотання.

Підозрюваний просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки вилучені грошові кошти не є предметом кримінального правопорушення, не можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також відсутні докази, що грошові кошти, які були вилучені в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_2 отримані злочинним шляхом, вони є особистими заощадженнями ОСОБА_9 .

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши клопотання та додані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно вимог ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

У свою чергу, право власності в Україні охороняється законом, держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до статей 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не вбачає правових підстав для арешту майна грошових коштів, що вилучені в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , які є його власними заощадженнями, а органом досудового розслідування не надано доказів, що грошові кошти є предметом кримінального правопорушення, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також відсутні докази, що грошові кошти отримані злочинним шляхом, у зв`язку з чим клопотання слідчого до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_7 погоджене прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження № 0000358 від 11.09.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України про арешт майна грошових коштів, що вилучені у ході санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_2 , а саме: 5 000 (п`ять тисяч) доларів США; 5 150 (п`ять тисяч сто п`ятдесят) Євро, та 112 000 (сто дванадцять тисяч) гривень відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя