Справа №522/2913/16к
Провадження №1-кп/522/2785/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року Місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі судовий розгляд у кримінальних провадженнях №003871 від 10.07.2017 та №0005987 від 26.09.2017 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, не одруженого, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Біляївського районного суду Одеської області від 15.05.2025 року за ч.1 ст.122 КК України, до покарання у виді одного року позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

УСТАНОВИВ:

1.10.06.2017 приблизно 04 годині ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_6 , засуджений вироком Приморського районного суду м.Одеси від 11.09.2023 року, разом з іншими невстановленими слідством особами, матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження, перебували в Старобазарному сквері в місті Одесі, де помітили раніше незнайомих їм ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які в цей час, сидячи на лавці в сквері, розмовляли між собою.

Помітивши у ОСОБА_8 при собі сумку з її особистими речами, у ОСОБА_7 мобільний телефон, а у ОСОБА_9 на руці годинник, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та інші вказані невстановлені особи вступили в попередню змову на відкрите заволодіння наявним при потерпілим майном, обумовивши, що для отримання доступу до майна та подолання опору потерпілих необхідно застосувати до них насильство у вигляді нанесення ударів руками та ногами по голові, тулубу та кінцівкам.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та вказані невстановлені слідством особи наблизились до ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , оточивши їх, позбавляючи можливості втечі.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та невстановлені слідством особами напали на ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 та з метою отримання доступу до їх майна та подолання опору потерпілих, діючи спільно почали наносити їм численні удари руками, ногами по голові, тулубу та кінцівках, тобто застосували насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих. У тому числі ОСОБА_3 під час вказаного нападу повалив ОСОБА_9 на землю та навмисно наносив останньому численні удари ногами по голові в обличчя, а неповнолітній ОСОБА_6 наносив удари кулаками по голові ОСОБА_8 ..

В результаті вказаних спільних дій нападників, у тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , які діючи навмисно за попередньою змовою групою осіб застосували до потерпілих вказане насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілим, їм були завдані наступні тілесні ушкодження:

- ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: 1 синець на спинці носа, 3 садна на спинці носа, 1 садно на нижній повіці правого ока, 1 синець верхньої губи, крововиливи в слизовій оболонці верхньої та нижньої губи які відносяться до легких тілесних ушкоджень;

- ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: синці на повіках обох очей, синець на спинці носа, садно на спинці носа, синець правої скроневої області, які відносяться до легких тілесних ушкоджень;

- ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: синець лівої скронево тім`яній області, синець на зовнішній поверхні лівого плеча в верхній третині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В результаті вказаних спільних навмисних дій нападників ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та невстановлені слідством особи заволоділи наступним майном потерпілих, яке при них знаходилось, а саме:

- мобільним телефон марки «Мейзу М2 Нот» в корпусі сірого кольору, вартістю 1700 грн. який належав ОСОБА_8

- годинником фірми «Брітлін» з ремінцем синього кольору, вартістю 2000 грн. який належав ОСОБА_9

- мобільний телефон марки «Самсунг» в корпусі білого кольору, вартістю 800 гривень який належав ОСОБА_7 .

Заволодівши вказаним майном потерпілих та завдавши їм матеріальної шкоди на загальну суму 4500 грн., ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та невстановлені слідством особи покинули місце нападу, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

У зв`язку з вказаним нападом та заволодінням майном, потерпілі викликали співробітників поліції які за їх допомогою по "горячих слідах" встановили місце перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у яких при собі знаходились вказані мобільні телефони, які належали потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

2. Крім того, 25.09.2017 приблизно о 20.30 годині ОСОБА_3 , знаходячись в Олександрійському сквері м.Одеса, а саме поблизу пам`ятника ім. І. Я Франка, разом зі своїми товаришами та малознайомою йому неповнолітньою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помітив в руках останньої мобільний телефон марки iPhone 6 Space Gray 64 Gb IMEI № НОМЕР_1 , вартістю 16 000 гривень, та в цей час у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, а як спосіб реалізації свого умислу визначив викрадення майна шляхом ривку, з метою безперешкодного заволодіння майном потерпілої.

Далі, ОСОБА_3 визначивши предметом свого злочинного посягання вищезазначений мобільний телефон, який продовжувала тримати в руках ОСОБА_10 , усвідомлюючи характер злочинних дій, які необхідно виконати з метою досягнення злочинної мети, реалізуючи свій умисел направлений на відкрите заволодіння майна потерпілої, несподівано для останньої шляхом ривка відкрито вихопив з її рук мобільний телефон марки iPhone 6 Space Gray 64 Gb IMEI № НОМЕР_1 , вартістю 16 000 гривень, який належить ОСОБА_11 ..

Після чого, ОСОБА_3 заволодівши предметом свого злочинного посягання, зник з місця вчинення ним кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим в подальшому на власний розсуд.

В результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_3 заволодів майном неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , чим спричинив останній майнову шкоду на суму 16 000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

За сукупністю ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.186 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України визнав у повному обсязі, підтвердивши фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаявся та відшкодував потерпілим завдану шкоду.

Оскільки обвинувачений визнав свою винуватість у скоєнні вищевказаних злочинів, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення за

- ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

- ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

При призначені покарання обвинуваченому суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, є тяжким злочином проти власності, який карається позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років.

ОСОБА_3 є уродженцем м.Одеси, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та мешкає у м.Одесі, раніше судимий вироком Біляївського від районного суду м.Одеси від 15.05.2025 року за ч.1 ст.122 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, обвинувачений відшкодував завдану шкоду потерпілим.

ОСОБА_3 щиро розкаявся у скоєному, у майбутньому обіцяє не скоювати нових злочинів, просить його суворо не карати, що свідчить про його бажання стати на шлях виправлення.

Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та нарколога, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами немає.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно ст.66 КК України, є щире каяття, відшкодування завданої майнової шкоди та відсутність претензій майнового характеру від потерпілих.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 згідно ст.67 КК України не встановлені.

Водночас, вирішуючи питання про вид покарання судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

З огляду на викладене, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, відсутність тяжких наслідків, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, вказані пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за вчинене ним кримінальне правопорушення покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленій у санкцій статті, у виді позбавлення волі.

Остаточне покарання суд визначає із застосуванням положень ч.4 ст.70 ККУ, оскільки інкриміновані кримінальні правопорушення вчинено до постановлення вироку Біляївським районним судом Одеської області від 15.05.2025 року.

Підставами для застосування положень ст.69 КК України при призначені покарання суд визнає щире каяття, відомості щодо особи обвинуваченого, відшкодування завданої шкоди та відсутність майнових претензій з боку потерпілих. При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною в судових рішеннях (зокрема, у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №744/884/17, провадження № 51-8413км18). Суд, посилаючись при призначенні покарання на ст.69 КК України, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Відповідно до ч.1 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За змістом ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. Крім того стаття 69 КК України підлягає виваженому застосуванню у тих випадках, коли для реалізації мети покарання установлені в певній санкції його вид і розмір є занадто суровим (несправедливим), а особа потребує поблажливого ставлення.

Через це суд вбачає можливість скорегувати покарання відповідно до індивідуальних особливостей даного кримінального провадження.

Зважаючи на всі зазначені вище обставини, ретельно проаналізувавши поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину, приймаючи до уваги його каяття, відсутність тяжких наслідків від злочину, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, його молодий вік, зваживши всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що всі вони значно пом`якшують покарання винного та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому покарання обвинуваченому слід призначити з застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 2 статті 186 КК України.

Крім того, при призначенні покарання судом враховано, що при призначенні покарання суд керується положеннями п.20 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003, згідно із якими за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-379 КПК України, ст.ст.1-186 КК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік та 1 (один місяць).

На підставі ч.4 ст.70, 72 КК України призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання більш суворим покаранням за цим вироком суду менш суворого покарання за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 15.05.2025 року, остаточно визначивши ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року та 1(одного) місяця позбавлення волі.

Остаточно врахувати ОСОБА_3 відбуте ним покарання за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 15.05.2025 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

В силу ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування призначеного ОСОБА_3 покарання, строк його попереднього ув`язнення з 10.07.2017 року по 12.07.2017 та з 31.10.2017 року по 02.11.2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Речові докази:

-мобільний телефон марки «Iphone 6» в корпусі чорного кольору IMEI НОМЕР_1 - вважати повернутим за належністю потерпілій ОСОБА_10

-мобільний телефон «Samsung Dus» ІМЕI: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 та «Меizu M2 Not» ІМЕI1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 повернутими потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_8 за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою яка тримається під вартою, протягом цього ж часу з моменту отримання копії вироку.

Суддя: