Справа № 947/2482/26
Провадження № 1-кс/947/913/26
УХВАЛА

20.01.2026 м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , ознайомившись зі скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 з приводу не визнання заявника потерпілою у кримінальному проваджені (номер і дата не зазначені) за фактом отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2026 до Київського районного суду м.Одеси надійшла скарга ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 з приводу не визнання заявника потерпілою у кримінальному проваджені (номер і дата не зазначені) за фактом отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП.

Зокрема, заявник у скарзі просить визнати бездіяльність слідчого незаконною, зобов`язати слідчого визнати заявника потерпілою і призначити судово-медичну експертизу для встановлення тяжкості тілесних ушкоджень заявника.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, дізнавача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність дізнавача, слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Відповідно до ст.303 КПК України під час досудового провадження можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, перелік яких міститься у частині першої вказаної статті.

Заявник, звертаючись до слідчого судді за захистом прав, не навів мінімального рівня відомостей для можливості початку процедури розгляду скарги:

-не наведена дата внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і його номер;

-не наведена попередня кваліфікація кримінального правопорушення відповідно до Закону про кримінальну відповідальність;

-у скарзі містяться вимоги (п.2, п.3 прохальної частини скарги), які не відповідають ч.2 ст.307 КПК України, і ці питання не оскаржуються в порядку ч.1 ст.303 КПК України;

-не визначений предмет оскарження: не розгляд слідчим клопотання про визнання потерпілим (п.1 ч.1 ст.303 КПК України) чи процесуальне рішення слідчого у формі постанови про відмову у визнанні потерпілим (п.5 ч.1 ст.303 КПК України);

-не вказана дата дії, бездіяльності або прийнятого процесуального рішення тощо.

Крім того, до скарги не додані копії документів на її обґрунтування.

Відсутність наведених відомостей в сукупності є перешкодою у відкритті провадження за скаргою.

Більш того, скарга щодо призначення експертного дослідження розглядається за іншою процедурою, оскільки таке питання регламентоване іншими нормами КПК України і за своєю процесуально-правовою природою є іншою. Тому вказане питання повинно вирішуватися окремо, за окремо поданими до слідчого судді клопотанням.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність в розумінні ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні від 21 листопада 2019 року у справі «Мельник проти України» (CASEOFMELNYKv.UKRAINE) (заява № 72286/01) Європейський Суд з прав людини наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Виходячи також з правового висновку Об`єднаної палати Касаційного Кримінального суду Верховного Суду від 21 травня 2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 646/3986/19, у випадку, коли нормами КПК, якими регламентовано загальні правила застосування норм КПК, прямо не закріплено алгоритму дій слідчого судді у випадку, якщо клопотання не підлягає розгляду в цьому суді, то останнє може бути вирішено через застосування ч.6 ст.9 КПК України та положень засади диспозитивності, зокрема, ч.3 ст.26 КПК України, згідно з якою слідчий суддя, вирішує лише ті питання, що не тільки винесені на його розгляд сторонами, але й віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження за скаргою лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді; якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Керуючись ст.ст.304, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті провадження за скаргою.

Повернути ОСОБА_2 подану скаргу разом з додатком.

Направити ОСОБА_2 копію ухвали слідчого судді не пізніше наступного дня після її постановлення.

Відповідно до ч.6 ст.304 КПК України ухвала про повернення скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти діб з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до ч.7 ст.304 КПК України повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчий суддя ОСОБА_1