Справа № 314/4209/25
Провадження № 1-кс/314/1226/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2025 м. Вільнянськ

Слідчий суддя Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ клопотання слідчого СВ ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП України в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000605 від 17.09.2025, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Значкове Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, неодружений, не має на утриманні малолітніх (неповнолітніх) дітей, проходить військову службу на посаді номера обслуги військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, у військовому званні «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 01.03.2011 вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 17.03.2011; 26.03.2014 вироком Вільнянського районного суду Запорізької області за ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 186, ч.1 ст. 297, ч. 3 ст. 297 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі;

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

встановив:

З наданих суду матеріалів встановлено, що 17 вересня 2025 року, близько 02 години 00 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІX від 24.02.2022, знаходячись в гостях у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого конфлікту під час спільного розпиття спиртних напоїв, ОСОБА_5 наніс близько 3-х ударів ногами та долонями рук по тілу ОСОБА_8 , тим самим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді забою ребр справа 5-9, після чого, відкрито, шляхом вільного доступу з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи в умовах воєнного стану, з-під подушки дивану, в кімнаті - зали, забрав належний їй мобільний телефон марки «TECNO SPARK» Gо 2024, 64+4 Gb, в корпусі синього кольору, ІМЕІ № 1: НОМЕР_2 ; ІМЕІ № 2: НОМЕР_3 , вартість якого складає 2450 гривень, в якому зберігалася сім-карта мобільного оператору «Vodafone» з абонентським номером НОМЕР_4 , яка матеріальної цінності не має, на рахунку грошові кошти були відсутні та не зупиняючись на досягнутому, з кімнати - зали, забрав бензопилу марки "PRO CRAFT Kettensage К450L", в корпусі зеленого кольору, вартість якої складає 3047 гривень, в подальшому, в руках виніс викрадене майно з будинку ОСОБА_8 , та покинув місце вчинення злочину, тим самим розпорядившись ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 завдав потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 5497 грн.42 коп.

17.09.2025 о 19 годині 15 хвилин ОСОБА_5 було фактично затримано в порядку ст.208 КПК України.

18.09.2025 ОСОБА_5 повідомлено обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що кваліфікується, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

З огляду на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий за погодженням прокурора звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, просили його задовольнити на підставах, які викладені в клопотанні.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання. Захисник зазначений, що ризики, зазначені у клопотанні, не доведені. Захисник просив суд застосувати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000605 від 17.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , дані про особу підозрюваного, який раніше судимий, неодружений, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді номера обслуги, солдат.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, у зв`язку з чим є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинені злочини може переховуватись від органів досудового розслідування, може умисно ухилятися від явки в органи досудового слідства, слідчого судді або переховуватись від органів досудового розслідування, та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі. Крім того, підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні.

Також, з матеріалів кримінального провадження можна зробити висновок що своїми противоправними діями ОСОБА_5 підриває бойовий дух військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та демонструє негативний приклад поведінки військовослужбовця Збройних Сил України, оскільки вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення.

Крім того, ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення умисних кримінальних правопорушень, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчим суддею не встановлено.

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, тому клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, тому слідчий суддя не визначає розмір застави у зазначеному кримінальному провадженні.

Виходячи з вимог ст. 115 КПК України, строк дії запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання, та у відповідності до ст. 197 КПК України, згідно з якою строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного в межах строку досудового розслідування до 15.11.2025 включно.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 192-194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15 листопада 2025 року включно, строк якого обчислювати з 17 вересня 2025 року.

Встановити строк дії даної ухвали до 15 листопада 2025 року включно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали складено та проголошено 19.09.2025 о 14-30 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1

19.09.2025