ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/12232/25

Провадження № 11-кп/820/180/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого за ч.4 ст. 185 КК України ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайоного суду Хмельницької області від 08 січня 2026, в межах кримінального провадження № 0000588 від 28 лютого 2025, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою клопотання прокурора задоволено, строк тримання під вартою обвинуваченому за ч.4 ст. 185 КК України ОСОБА_5 продовжено до 08 березня 2026 року включно.

У разі внесення застави, визначеної ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2025 року, в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн., термін дії покладених на ОСОБА_5 обов`язків визначено строком на два місяці, з дня внесення застави.

У разі невиконання цих обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою визначити ОСОБА_5 розмір застави, достатній для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 130 000 грн., що дорівнює 39 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Апелянт стверджує, що стороною обвинувачення не доведено ризик вчинення ОСОБА_5 протиправних дій стосовно потерпілого, місце перебування якого йому відомо, оскільки вказані доводи ґрунтуються лише на припущеннях та особистих міркуваннях, спростовуються матеріалами кримінального провадження та дослідженими доказами. Вказує, що немає законних підстав вважати, що обвинувачений буде переховуватися від суду, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів, що ОСОБА_5 був належним чином повідомлений про дату та час слухання справи. Судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги доводи сторони захисту, щодо можливості та доцільності обрання запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді особистого зобов`язання та надання йому можливості продовжувати військову службу. Крім того, в ході розгляду клопотання прокурора, суд першої інстанції не взяв до уваги доводи сторони захисту щодо проходження військової служби обвинуваченим, його майнового стану, що свідчить про недотримання вимог ст. 178 Кримінального процесуального кодексу України. Також суд безпідставно та необґрунтовано не прийняв до уваги доводи захисника щодо зменшення розміру застави, яка попередньо визначена у сумі 242 240 грн., не врахувавши соціальні зв`язки та майновий стан обвинуваченого, розмір майнової шкоди, у завдані якої він обвинувачується.

Учасники апеляційного розгляду були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги захисника, що підтверджується телефонограмою та повідомленнями, долученими до матеріалів справи.

Відповідно до вимог частини 4 статті 4221 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що клопотань про розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , на оскаржувану ухвалу суду, від захисника, обвинуваченого, прокурора не надходило, колегія суддів розглянула справу без їх участі, в порядку ч.4 ст.107 КПК України, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до частин 1-3 статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід стосовно обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань, суд, під час судового розгляду, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися, в кожному кримінальному провадженні, з урахуванням конкретних обставин.

Ухвала місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає зазначеним критеріям.

Положеннями п.5 ч.2 ст.183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як убачається з матеріалів судового провадження, на розгляді в Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області перебуває кримінальне провадження № 0000588 від 28 лютого 2025 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого за ч.4 ст. 185 КК України.

Прокурором, в суді першої інстанції, подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , яке відповідає вимогам ст.199 КПК України, які ставляться до клопотань слідчого, прокурора про продовження запобіжних заходів.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що обвнувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки останній вчинив тяжке кримінальне правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років та має не зняту та не погашену судимість, відсутні стійкі соціальні зв`язки, місце роботи, як наслідок - законні джерела доходів, що у сукупності призвело до вчинення ним даних злочинів та може сприяти вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином, перевірялись суддею. При цьому був опитаний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу.

Обвинуваченому ОСОБА_5 ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 26.09.2025 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому продовжено до 16.01.2026.

До спливу цього строку судове провадження завершити не представляється можливим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ризики, наявність яких була доведена прокурором у суді при застосуванні відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також при продовженні строку тримання його під вартою, істотно не зменшились. Останній обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, який, за своїм характером, становить особливу суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, у справі не завершено перевірку доказами обставин, встановлених під час кримінального провадження, а відтак обвинувачений ОСОБА_5 , усвідомлюючи, яке покарання йому може загрожувати у разі засудження, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, а з огляду на відомості про особу обвинуваченого, характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, існує ризик того, що ОСОБА_5 може вчинити й інше кримінальне правопорушення. Наведене свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів та що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ОСОБА_5 процесуальних рішень по справі.

Відомості про особу ОСОБА_5 , який є військовослужбовцем та раніше судимою особою, має місце проживання, не є визначальними і такими, що давали б можливість скасувати або змінити застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, або визначити заставу у меншому розмірі, ніж той, що було визначено судом.

Місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі, та зважаючи на покарання, яке загрожує ОСОБА_5 , у випадку доведення винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, він може ухилятись від суду.

Отже, ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень апелянта, що визначений для ОСОБА_5 розмір застави є завідомо непомірним.

Колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні, всупереч доводам захисника, відповідним і достатнім є визначений судом першої інстанції розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру застави, як альтернативи застосованому запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, судом враховані обставини, передбаченні ст.178 КПК України, зокрема, й майновий та сімейний стан ОСОБА_5 , його репутація, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, вік та стан його здоров`я, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується ОСОБА_5 . До того ж, вказані обставини вже були враховані судом під час застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також при продовженні строку тримання його під вартою, крім того, стороною захисту не доведено, що змінилися обставини, які були взяті до уваги при визначенні розміру застави під час застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу. При цьому, будь-яких доказів того, що матеріальна спроможність родини ОСОБА_5 чи його друзів, не дозволяє внести заставу у сумі 242240 грн., стороною захисту надано не було, крім того, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. На даний час, належні правові підстави для зменшення розміру застави, визначеної як альтернативи застосованому відносно ОСОБА_5 запобіжному заходу у виді тримання під вартою, у суду відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки він ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та матеріалах судової справи.

Перевіряючи ухвалу суду, в частині визначеного обвинуваченому розміру застави, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з приписами ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що раніше визначений судом першої інстанції розмір застави не є таким, що підлягає зменшенню, відповідає вимогам кримінального процесуального закону та не може вважатися завідомо непомірним лише з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що при продовженні обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, судом не враховано соціальні зв`язки та майновий стан, проходження військової служби, розмір майнової шкоди, у завдані якої він обвинувачується, що за таких життєвих обставин раніше визначений для ОСОБА_5 розмір застави є завідомо непомірним, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Посилання сторони захисту на те, що судом безпідставно не застосовано відносно обвинуваченого особисте зобов`язання та не надано можливість продовжувати військову службу, колегія суддів відхиляє, з огляду на тяжкість вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 злочину, дані про його особу та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились.

Твердження апелянта, про відсутність ризиків та законних підстав вважати, що обвинувачений буде переховуватися від суду, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів, що ОСОБА_5 був належним чином повідомлений про дату та час слухання справи не знайшли свого підтвердження, під час їх розгляду апеляційним судом, з урахуванням характеру висунутого обвинувачення, обставин кримінального провадження, та того, що 06.08.2025 суд оголошував його в розшук.

Колегія суддів враховує те, що чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений (обвинувачена) при застосуванні до нього (неї) більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього (неї) процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 ч.1 ст.177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин посилання захисника на те, що прокурор не підтвердив зазначені ризики конкретними доказами не заслуговують на увагу.

Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом продовження, останньому, найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Суд першої інстанції, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст.178 КПК України, в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 , з чим погоджується апеляційний суд.

Крім того, жодних переконливих доказів з приводу того, що зменшились ризики, передбачені ст.177 КПК України, до суду апеляційної інстанції стороною захисту надано не було.

Посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення у клопотанні наведено ті самі доводи та обставини, що і в попередньому клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є безпідставним. Подане клопотання ґрунтується на актуальній оцінці ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, з урахуванням перебігу досудового розслідування, процесуальної поведінки підозрюваного, а також нових або уточнених обставин, які не могли бути належним чином оцінені судом на момент розгляду попереднього клопотання, таким чином, твердження апелянта не спростовує законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407, 418, 4221 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайоного суду Хмельницької області від 08 січня 2026 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_5 , в межах кримінального провадження № 0000588 від 28 лютого 2025 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3