КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/4718/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засіданняОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника Дочірнього підприємства «Ензим» - адвоката ОСОБА_6 , з внесеними доповненнями до неї, на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10.06.2025 року задоволено клопотанняпрокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000046 від 23.09.2024 року та накладено арешт на майно, яке вилучене за результатами проведеного в період з 13.05.2025 року по 16.05.2025 рік обшуку офісних, виробничих та складських приміщеннях заводу препаратів мікробіологічного синтезу ДП «ЕНЗИМ» (), за адресою: Вінницька обл., м. Ладижин, вул. Хлібозаводська 2 розташовані на земельних ділянках за кадастровими номерами: :07:027:0003; :07:027:0004; :07:027:0005; :07:027:0006; :07:027:0007; :07:027:0008; :07:027:0009; :07:027:0010; :07:027:0011; :07:027:0012; :07:027:0013; :07:027:0014; :07:027:0015; :07:027:0016; :07:027:0017; :07:027:0018; :07:027:0019; :07:027:0020; :07:027:0021; :07:027:0022; :07:027:0023; :07:027:0024, які на праві власності належать ПАТ «ЕНЗИМ» (), Ладижинській міській раді () (повний перелік майна зазначено у резолютивній частині оскаржуваної ухвали).

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник Дочірнього підприємства «Ензим» - адвоката ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, з внесеними доповненнями до неї, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10.06.2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, - в доповненнях до апеляційної скарги просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на наступне майно:

- Блокнот з чорновими записами, вилученого в кабінеті головного бухгалтера - 1 шт.;

- Чорнові записи у вигляді відомостей про персонал та їх контактні дані ДП «ЕНЗИМ» на трьох аркушах;

- Інструкцію щодо організації роботи з касою на підприємстві ДП «ЕНЗИМ» (3 аркуші);

- Мобільний телефон ZTE Blade A54 - 1 шт.;

- Мобільний телефон Nokia НОМЕР_1 - 1 шт.

- Електронні носії інформації системні блоки в кількості 5 шт.

- Відеореєстратор S/N: A318A000019 - 1 шт.

- Необліковані грошові кошти в сумі 186 883 гривень;

- Банківські картки (ключі доступу до рахунків ФОП) у кількості 15 штук).

Мотивуючи апеляційні вимоги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10.06.2025 року є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а відтак підлягає скасуванню.

Вказує, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29.04.2025 року не надавався дозвіл на вилучення особистих коштів працівників та майна Дочірнього підприємства «Ензим», а тому, дії слідчих щодо їх вилучення є безпідставними та порушують права власника майна. Зокрема, в ухвалі зазначено було про дозвіл на вилучення документації щодо господарської діяльності перелічених суб`єктів господарювання, однак, як вбачається з матеріалів справи, ніякої бухгалтерської документації вилучено не було.

Апелянт зауважує, що вилучене майно не є предметом або знаряддям злочину, під час обшуку було вилучено продукцію 2025 року виробництва, зазначене майно жодним чином не стосується періоду, який охоплює кримінальне провадження 2022-2024 роки, а отже, не може бути доказом або предметом злочину, оскільки на момент вчинення інкримінованих дій це майно ще не існувало.

Щодо вилучених грошових коштів зазначає, що органом досудового розслідування не встановлено документів чи даних, які б підтверджували їх незаконне походження або зв`язок із злочинною діяльністю, аналогічна ситуація стосується і вилучених банківських карток та мобільних телефонів.

Автор апеляційної скарги наголошує і на тому, що арешт майна призвів до зупинення виробництва, що в свою чергу спричинило порушення трудових прав працівників, зобов`язань перед партнерами, недотримання бюджетом податкових надходжень, а також створило ризики втрати ділової репутації та банкрутства підприємства.

В доповненнях до апеляційної скарги представник просить залишити без розгляду апеляційну скаргу в частині апеляційних вимог щодо скасування арешту на наступне майно (повний перелік майна зазначено в доповненнях до апеляційної скарги).

В судове засідання представник та прокурор не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час призначеного судового розгляду. Разом з тим, від прокурора надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника та прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, з внесеними доповненнями до неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Оскільки дана ухвала оскаржується тільки в частині, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційних вимог апелянта, а щодо іншого майна на яке накладено арешт вказаною ухвалою, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту колегією суддів не вирішується.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000046 від 23.09.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що службові особи ДП «ЕНЗИМ» () в період 2022-2024 років, перебуваючи на території Вінницької області, документально відобразили по бухгалтерському та податковому обліках операцій з придбання/реалізації продукції власного виробництва від підконтрольних підприємств: ТОВ «ТД «ЕНЗИМ-АГРО» (код 38134923), ТОВ «ІМ-ТРЕЙД» (код 41000211), ТОВ «ПМБС» (код 40268707), ПАТ «ФАРМБІОТЕХІНВЕСТ» (код 35054793), ТОВ «ТД «АГРО-ЕНЗИМ» (код 43090354), ПАТ «ЕНЗИМ» (код 32278747), АТ «ФЕРМЕНТ» (код 30165577), ТОВ «ЕНЗИМ БІОТЕХ» (код 40035196), ТОВ «ТД «ЕНЗИМ» (код 34722213) на загальну суму 55 430,60 тис. грн., чим ухились від сплати податку на прибуток підприємств на загальну суму 8 470 454 грн. та податку на додану вартість на суму 9 407 266,58 грн., що є особливо великим розміром.

Відповідно до матеріалів досудового розслідування, службові особи ДП «Ензим» ймовірно організували схему незаконної діяльності, пов`язаної з виробництвом препаратів для сільського господарства та їх подальшою реалізацією кінцевим споживачам через реквізити підконтрольних «транзитних» підприємств і фізичних осіб-підприємців. Це призвело до мінімізації надходжень до Державного бюджету України у вигляді несплаченого податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств.

У період з 2022 по 2024 роки службові особи ДП «Ензим» () зареєстрували податкові накладні на реалізацію продукції власного виробництва (ферментних і мікробіологічних препаратів) із мінімальною торговою націнкою на адресу підконтрольних підприємств, зокрема: ТОВ «ТД «АГРО-ЕНЗИМ» (код 4309035), ТОВ «ТД «ЕНЗИМ» (код 34722213), ТОВ «ІМ-ТРЕЙД» (код 41000211), ТОВ «ЕНЗИМ БІОТЕХ» (код 40035196), ПАТ «ФАРМБІОТЕХІНВЕСТ» (код 35054793), ТОВ «ТД «ЕНЗИМ - АГРО» (код 38134923), ПАТ «ЕНЗИМ» (код 32278747), ТОВ «ГРЮНМАКС» (код 44980212) на загальну вартість 197 430, 60 тис. грн.

Вказали, що первинні фінансово-господарські документи по удаваним операціям ДП «ЕНЗИМ» () з підконтрольними суб`єктами господарської діяльності, записи чорнової бухгалтерії, печатки підконтрольних ФОП, від імені яких здійснюється реалізація вироблених препаратів акумулюється, накопичується та зберігається в офісних, виробничих та складських приміщеннях заводу препаратів мікробіологічного синтезу ДП «ЕНЗИМ» (), за адресою: Вінницька обл., м. Ладижин, вул. Хлібозаводська 2 розташовані на земельних ділянках за кадастровими номерами: :07:027:0003; :07:027:0004; :07:027:0005; :07:027:0006; :07:027:0007; :07:027:0008; :07:027:0009; :07:027:0010; :07:027:0011; :07:027:0012; :07:027:0013; :07:027:0014; :07:027:0015; :07:027:0016; :07:027:0017; :07:027:0018; :07:027:0019; :07:027:0020; :07:027:0021; :07:027:0022; :07:027:0023; :07:027:0024, які на праві власності належать ПАТ «ЕНЗИМ» (), Ладижинській міській раді (), а також перебувають у комунальній власності, що підтверджується матеріалами досудового розслідування.

У ході здійснення досудового розслідування, в період з 13.05.2025 року по 16.05.2025 рік на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року (справа №761/17236/25) проведено обшук офісних, виробничих та складських приміщеннях заводу препаратів мікробіологічного синтезу ДП «ЕНЗИМ» (), за адресою: Вінницька обл., м. Ладижин, вул. Хлібозаводська 2 розташовані на земельних ділянках за кадастровими номерами: :07:027:0003; :07:027:0004; :07:027:0005; :07:027:0006; :07:027:0007; :07:027:0008; :07:027:0009; :07:027:0010; :07:027:0011; :07:027:0012; :07:027:0013; :07:027:0014; :07:027:0015; :07:027:0016; :07:027:0017; :07:027:0018; :07:027:0019; :07:027:0020; :07:027:0021; :07:027:0022; :07:027:0023; :07:027:0024, які на праві власності належать ПАТ «ЕНЗИМ, Ладижинській міській раді, за результатами якого на виконання ухвали суду вилучено необліковані товаро - матеріальні цінності, речі та документи, що становлять собою докази та містять в собі інформацію з відомостями доказового значення, які підтверджують причетність задіяних у злочині осіб до вчинення протиправної діяльності щодо якої здійснюється досудове розслідування, в тому числі тимчасово вилучено майно на вилучення якого вказаною ухвалою слідчого судді не надано дозвіл.

У ході проведення обшуку зазначено, що виявлене та вилучене майно, а саме товарно-матеріальні цінності без жодного документального та офіційного походження, без встановлених та виявлених в ході обшуку документів походження, з підстав чого вбачається, що вилучені ТМЦ становлять собою доказове значення вчинення протиправної діяльності щодо якого здійснюється досудове розслідування.

Крім того, у ході проведення обшуку під час виявлення вказаних готівкових грошових коштів, не було встановлено документів та відомостей законного їх походження, та в свою чергу на вимогу детектива не було надано жодних підтверджуючих документів щодо джерел походження виявлених готівкових грошових коштів особами які використовують приміщення де проводився обшук, та жодним чином не підтверджено документально походження виявлених готівкових грошових коштів, з підстав чого в органу досудового розслідування наявні підстави вважати, що вказані кошти отримані в результаті вчинення протиправної діяльності та є необлікованими, незаконно здобутими та отриманими злочинним шляхом.

Враховуючи вищевикладене інформація, відомості, електронні документи, що містяться на комп`ютерній техніці та мобільних телефонах, містять в собі відомості доказового характеру, а готівкові грошові кошти є необлікованими, незаконно здобутими та отриманими злочинним шляхом, які собою становлять докази, що забезпечить проведенню повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування.

У ході обшуку зазначено, що на комп`ютерній техніці та мобільних телефонах, яка використовується учасниками протиправної діяльності, містяться відомості, документи та інформація щодо пов`язаних до протиправної діяльності осіб, щодо суб`єктів господарської діяльності які мають відношення до злочинної схеми кримінального правопорушення, тим самим встановлено, що вилучене містить в собі відомості, документи та інформацію, яка має вагоме значення для досудового розслідування та можу бути використано як доказ у кримінальному провадженні.

У зв`язку з тим, що існує сукупність підстав, розумних підозр вважати, що вказане майно становить собою докази вчинення кримінального правопорушення, що забезпечить проведенню повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, слідчим винесено постанову та визнано їх речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, 16.05.2025 року слідчим винесено постанову про визнання речовими доказами та приєднання до матеріалів кримінального провадження № 0000046 від 23.09.2024 року товарно-матеріальних цінностей, які вилучено за результатами проведеного в період з 13.05.2025 року по 16.05.2025 рік обшуку проведено обшук офісних, виробничих та складських приміщеннях заводу препаратів мікробіологічного синтезу ДП «ЕНЗИМ» (), за адресою: Вінницька обл., м. Ладижин, вул. Хлібозаводська 2 розташовані на земельних ділянках за кадастровими номерами: :07:027:0003; :07:027:0004; :07:027:0005; :07:027:0006; :07:027:0007; :07:027:0008; :07:027:0009; :07:027:0010; :07:027:0011; :07:027:0012; :07:027:0013; :07:027:0014; :07:027:0015; :07:027:0016; :07:027:0017; :07:027:0018; :07:027:0019; :07:027:0020; :07:027:0021; :07:027:0022; :07:027:0023; :07:027:0024, які на праві власності належать ПАТ «ЕНЗИМ» (), Ладижинській міській раді ().

20.05.2025 року (клопотання датоване 17.05.2025 року) прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000046 від 23.09.2024 року, на майно, яке вилучене за результатами проведеного в період з 13.05.2025 року по 16.05.2025 рік обшуку офісних, виробничих та складських приміщеннях заводу препаратів мікробіологічного синтезу ДП «ЕНЗИМ» (), за адресою: Вінницька обл., м. Ладижин, вул. Хлібозаводська 2 розташовані на земельних ділянках за кадастровими номерами: :07:027:0003; :07:027:0004; :07:027:0005; :07:027:0006; :07:027:0007; :07:027:0008; :07:027:0009; :07:027:0010; :07:027:0011; :07:027:0012; :07:027:0013; :07:027:0014; :07:027:0015; :07:027:0016; :07:027:0017; :07:027:0018; :07:027:0019; :07:027:0020; :07:027:0021; :07:027:0022; :07:027:0023; :07:027:0024, які на праві власності належать ПАТ «ЕНЗИМ» (), Ладижинській міській раді () (повний перелік майна зазначено у клопотанні).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10.06.2025 року вказане клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінальних проваджень та попередньою кваліфікацією вчинених кримінально-протиправних діянь.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси юридичної особи з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки слідчим надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що вищезазначене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, з внесеними доповненнями до неї, - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року, в частині задоволення клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000046 від 23.09.2024 року та накладено арешт на майно, яке вилучене за результатами проведеного в період з 13.05.2025 року по 16.05.2025 рік обшуку офісних, виробничих та складських приміщеннях заводу препаратів мікробіологічного синтезу ДП «ЕНЗИМ» (), за адресою: Вінницька обл., м. Ладижин, вул. Хлібозаводська 2 розташовані на земельних ділянках за кадастровими номерами: :07:027:0003; :07:027:0004; :07:027:0005; :07:027:0006; :07:027:0007; :07:027:0008; :07:027:0009; :07:027:0010; :07:027:0011; :07:027:0012; :07:027:0013; :07:027:0014; :07:027:0015; :07:027:0016; :07:027:0017; :07:027:0018; :07:027:0019; :07:027:0020; :07:027:0021; :07:027:0022; :07:027:0023; :07:027:0024, які на праві власності належать ПАТ «ЕНЗИМ» (), Ладижинській міській раді (), а саме на:

- Блокнот з чорновими записами, вилученого в кабінеті головного бухгалтера - 1 шт.;

- Чорнові записи у вигляді відомостей про персонал та їх контактні дані ДП «ЕНЗИМ» на трьох аркушах;

- Інструкцію щодо організації роботи з касою на підприємстві ДП «ЕНЗИМ» (3 аркуші);

- Мобільний телефон ZTE Blade A54 - 1 шт.;

- Мобільний телефон Nokia НОМЕР_1 - 1 шт.

- Електронні носії інформації системні блоки в кількості 5 шт.

- Відеореєстратор S/N: A318A000019 - 1 шт.

- Необліковані грошові кошти в сумі 186 883 гривень;

- Банківські картки (ключі доступу до рахунків ФОП) у кількості 15 штук), - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Дочірнього підприємства «Ензим» - адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

____________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4