Справа № 568/1678/25
Провадження № 1-кп/568/133/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м.РадивилівРадивилівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радивилів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000190 від 05.09.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Радивилів Рівненської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, на утриманні неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб та осіб похилого віку немає, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період, у військовому званні «сержант»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 Кримінального кодексу України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_5

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

05.09.2025, близько 08 год. 20 хв. по місцю спільного проживання із потерпілою ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , у приміщенні кухні нищив посуд, кухонне приладдя та поводився агресивно, в подальшому до нього підійшла ОСОБА_5 із проханням припинити дані дії та зробила йому зауваження, після чого ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, не маючи прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, однак передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння та легковажно розраховуючи на їх відвернення, штовхнув ОСОБА_5 двома руками в область грудей, внаслідок чого ОСОБА_5 із прискоренням впала на витягнуту праву руку, в результаті чого отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого заднього перелому правої променевої кістки, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ст. 128 КК України заподіяння необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Позиція учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні просив здійснювати розгляд кримінального провадження в порядку визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, з підстав визнання обвинуваченим своє вини, пояснив, що вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив за викладених в обвинувальному акті обставин кримінальне правопорушення передбачене ст. 128 КК України, а саме, заподіяння необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження. В судових дебатах прокурор вказав, що обставини вчинення ОСОБА_3 злочину інкримінованого досудовим слідством доведені у повному обсязі та вірно кваліфіковані за ст. 128 КК України. З урахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, з потерпілою примирився, а також те що кримінальне правопорушення вчинене ним щодо особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, просив призначити покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вину визнав, та дав покази про те, що події мали місце 2025 року в день на кухні коли він варив каву, впав чайник, внаслідок чого злякався, відступився назад попікся та почався нервовий зрив. Почав робити безпорядок, а саме кидав предмети, перекинув кавоварку. Потерпіла, хотіла допомогти, зробила зауваження, тоді штовхнув її рукою і вона впала на землю. Після чого допоміг їй присісти на стілець. За чим конфлікт припинився. До ситуації відноситься негативно.

В судових дебатах обвинувачений повідомив, що нічого не скаже у виправдання своїх дій. В останньому слові повідомив що не знає що сказати в своє виправдання.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_5 відмовилася від дачі показів, оскільки вона є матір`ю обвинуваченого. Відповідно до ст. 63 Конституції України, особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Так як, потерпіла є матір`ю обвинуваченого, відноситься до кола близьких родичів та членів сім`ї ( п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України), то суд приймає відмову свідка від дачі показів. В дебатах просила суд простити обвинуваченого.

При цьому, потерпіла ОСОБА_5 06.11.2025 до суду подала заяву в якій просила: врахувати покази надані нею в судових засіданнях, провести судове засідання за її відсутності, претензій до ОСОБА_3 не має, щодо призначення покарання просила застосувати таке, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Досліджені в судовому засіданні докази, оцінка та мотиви суду

Так як обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 128 КК України, за обставин, які викладені у обвинувальному акті від 25.09.2025, враховуючи, що прокурор, також не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України та процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч. 2 ст. 394 КПК України щодо позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які в судовому засіданні не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п.6 розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Таким чином, судовий розгляд обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого, процесуальних доказів та документів, що стосуються речових доказів.

Враховуючи покази обвинуваченого, співвіднісши їх з фактичними обставинами справи, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд знаходить, що в діях ОСОБА_3 вбачається склад інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєному доведена в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковано ст.128 КК України - заподіяння необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Призначення покарання

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК України, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом застосовується правова позиція Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлена у Постанові від 28.05.2020 (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є не тяжким злочином, а також те, що всупереч позиції прокурора щодо призначення покарання у виді громадських робіт, відповідно до ст. ст. 56,57 КК України, до ОСОБА_3 , який є військовослужбовцем, не можливо застосувати такі покарання як громадські роботи та виправні роботи.

Обставиною, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину (п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 66 КК України).

При цьому, судом враховується, що щире каяття ОСОБА_3 проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він до вчиненого ставиться негативно.

У свою чергу активне сприяння розкриттю злочину виражається в тому, що винна особа добровільно у будь-якій формі своїми активними діями надає допомогу органам досудового розслідування або суду у з`ясуванні тих обставин вчинення кримінального правопорушення, що мають істотне значення для повного його розкриття.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою ОСОБА_3 перебуває у сімейних відносинах, а саме щодо матері ОСОБА_5 .

Також, суд враховує особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, не є пенсіонером чи особою з інвалідністю, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває.

За досудовою доповіддю ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства органом пробації оцінені як середні. Виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе.

Враховуючи вищенаведене, та обмеження щодо призначення покарання передбачене ст.ст. 56,57 КК України, суд вважає, що необхідно для виправлення обвинуваченого та запобігання нових злочинів призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ст. 128 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі саме у мінімальних межах санкції частини статті повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується практика Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_3 , яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання, усвідомлення останнім протиправності своєї злочинної поведінки, його позитивну поведінку після вчинення злочину, щире каяття, дані про особу винного, його вік, те, що він заявив суду, що до вчиненого ставиться негативно, що виглядало перед судом достатньо переконливо, те, що потерпіла до обвинуваченого претензій не має, то за таких обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_3 саме такого виду покарання.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Запобіжні заходи

В межах кримінального провадження, що розглядається, до обвинуваченого запобіжний захід не обирався .

Заходи забезпечення кримінального провадження та речові докази

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Письмові речові докази (документи), необхідно залишити в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у кримінальному

Частина 1 ст. 126 КПК України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Виходячи із п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із витрат, пов`язаних із залученням експертів, які в силу приписів ч. 1 та 2 ст. 122 цього ж Кодексу несе сторона кримінального провадження, що залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно обвинувального акта, процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Щодо завданої кримінальним правопорушенням шкоди

Потерпіла сторона у кримінальному провадженні претензій немає.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлений.

Керуючись ст. ст.314, 349, 368, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за засудженим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, на час проходження ним військової служби покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби.

У разі звільнення з військової служби до завершення встановленого іспитового строку нагляд за засудженим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати уповноваженим органу з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Письмові речові докази (документи), залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, потерпілій.

Суддя ОСОБА_6