ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2045/25 Справа № 175/9782/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції змінену апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року у кримінальному провадженні №0000570 від 03.04.2024 року яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Краматорськ, Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-14.09.2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

-25.09.2024 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71, п. 1 ч. 1 ст.72 КК України остаточно призначено покарання у виді 5 років 2 місяці позбавлення волі,

засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та піддано кримінальному покаранню у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна приналежного на праві власності.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років з конфіскацією майна приналежного на праві власності.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зараховано строк тримання під вартою ОСОБА_9 з 28 травня 2024 року згідно протоколу затримання.

До набрання вироком законної сили залишено обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 у рахунок відшкодування витрат за проведення судових експертиз; долі речових доказів; скасування арешту майна.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 , будучи особою яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, завідомо знаючи, що операції з наркотичними засобами та психотропними речовинами є незаконними, зберігаючи при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), реалізуючи свій злочинний умисел, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. ст.7,12,17,25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60/95-ВР, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та зловживанню ними» від 15.02.1995, № 62/95-ВР, наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000, постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, переслідуючи корисливі мотиви, 04.05.2024 року о 16 годині 33 хвилині, перебуваючи на сходовій клітині 9 поверху, під`їзду АДРЕСА_1 реалізував за грошові кошти в сумі 1300 гривень, тобто незаконно, умисно збув покупцеві оперативної закупки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 речовину масою 0,2379 г., яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-ону) становить 0,1784 г.

Крім того, ОСОБА_9 будучи особою яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, завідомо знаючи, що операції з наркотичними засобами та психотропними речовинами є незаконними, зберігаючи при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), реалізуючи свій злочинний умисел, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. ст.7,12,17,25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60/95-ВР, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995, № 62/95-ВР, наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000, постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, переслідуючи корисливі мотиви, 28.05.2024 року о 14 годині 47 хвилині, перебуваючи на сходовому майданчику 9 поверху, під`їзду АДРЕСА_1, повторно реалізував за грошові кошти в сумі 1300 гривень, тобто незаконно, умисно, повторно збув покупцеві оперативної закупки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 речовину масою 0,3980 г, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-ону) становить 0,3126 г.

Доводи апеляційної скарги:

Прокурор у зміненій апеляційній скарзі просить вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2025 року стосовно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 307 КК України змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 307 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.09.2024 у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі, більш суворим, призначеним оскаржуваним вироком, визначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. В решті вирок стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2025 року стосовно ОСОБА_9 є незаконним та таким, що підлягає зміні на підставі ст. ст. 409, 413 КПК України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: незастосування судом закону, який підлягав застосуванню (ч. 4 ст. 70 КК України) та застосування закону, який не підлягав застосуванню (ст.71 КК України).

Позиції сторін в суді :

Прокурор в судовому засіданні змінену апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав наведених в ній.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення зміненої апеляційної скарги прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_9 був належним чином повідомлений про місце та час судового розгляду, заяв та клопотань про відкладення судового розгляду не надав.

З огляду на те, що категорія обвинувачення та характер зміненої апеляційної скарги прокурора не тягнуть за кримінальним процесуальним законом обов`язкової участі обвинуваченого в судовому засіданні, колегія суддів вважає можливим проведення розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_9 .

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора та захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи зміненої апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає наступне:

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу , та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор в зміненій апеляційній скарзі не оспорює встановлені судом 1-ї інстанції фактичні обставини, кваліфікацію дій обвинуваченого та обране судом за ч. 2 ст. 307 КК України покарання. А ставить питання про незаконне не призначення ОСОБА_9 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у відповідності із вимогами ч. 4 ст. 70 КК України. Замість цього незаконно суд частково приєднав не відбуте покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 ч. 1 ст. 409 КК України).

Згідно зі вимогами ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є:

1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;

2) застосування закону, який не підлягає застосуванню;

За приписами ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Оскарженим вироком суду встановлено, що кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_9 04 та 28 травня 2024 року, тобто до ухвалення попереднього вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року.

Проте, як вбачається з оскарженого вироку, суд усупереч вимогам ч. 4 ст. 70 КК України не призначив ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом складання (повного або часткового) покарань призначених за оскарженим вироком та вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року або поглинення менш суворого покарання більш суворим, а незаконно на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року.

Таким чином судом 1-ї інстанції при визначенні остаточного покарання обвинуваченому було не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ч. 4 ст. 70 КК України) та застосовано закон, який не підлягав застосуванню (ст.71 КК України).

Апеляційна скарга прокурора не містить доводів щодо незаконності вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Обґрунтування того, чому саме остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна є явно несправедливим через м`якість, в апеляційній скарзі відсутні.

Вибір способу визначення остаточного покарання належить до дискреційних повноважень суду.

Як вбачається з оскарженого вироку, при призначенні покарання судом першої інстанції достатньо враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що остаточне покарання ОСОБА_9 необхідно призначити за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та за принципом поглинання менш суворого покарання, визначеного вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року, більш суворим покаранням, та призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст.307 КК України з конфіскацією всього майна.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни в року в його резолютивній частині

Керуючись ст.ст. 404-419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Змінену апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2025 року стосовно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 307 КК України змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 307 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.09.2024 року у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі, більш суворим, призначеним оскаржуваним вироком, визначити остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання запобіжний захід тримання під вартою за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК України, із співвідношення - день за день, з 28 травня 2024 року до дня набрання вироком законної сили, тобто по 12 листопада 2025 року включно.

Строк відбуття покарання обчислювати з дня набрання вироком законної сили, тобто з 13 листопада 2025 року.

В решті оскаржений вирок стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4