КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3244/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000946, по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2ст. 111, ч. 2 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263, ч.1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

В поданій апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу суду, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на необґрунтованість висунутої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 та ч.1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України.

Також вважає, що на даний час відсутні ризики, які враховувалися слідчими суддями на стадії досудового розслідування.

За твердженнями апелянта, ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду обґрунтовується лише тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому, проте сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначальним елементом при оцінці ризику ухилення, не може бути достатньою підставою для виправдання тримання особи під вартою.

Як вважає захисник, ухвалюючи рішення про продовження строку тримання під вартою, судом не враховано, що ОСОБА_8 є неповнолітнім, співпрацював зі слідством на стадії досудового розслідування, має місце проживання в місті Києві, не судимий, в розшуку не перебував і не намагався втекти з місця події. На підтвердження того, що ОСОБА_8 не буде ухилятися від суду, свідчить і те, що він відмовився від обміну до Російської Федерації.

Щодо ризиків незаконного впливати на свідків у кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то як вказує захисник, такі ризики відсутні, оскільки запобігти цьому ризику можливо шляхом покладення на ОСОБА_8 обов`язку утриматись від спілкування з ними.

Крім цього, ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (рішення у справі "Яжинський проти Польщі"), але зі спливом часу інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом завдяки проведенню дізнання, перевіркою, даванням показань (рішення у справі "Клоот проти Бельгії").

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_8 обвинувачується, також відсутній з огляду на особу обвинуваченого і те, що інкриміновані йому дії були припинені.

За результатами апеляційного перегляду просить оскаржувану ухвалу суду про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою скасувати та постановити нову, якою визначити ОСОБА_8 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн., з покладенням відповідних процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, на розгляді Голосіївського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження№0000946 по обвинуваченню ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263, ч.1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 без визначення розміру застави. В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 111 ч. 2, 263-1 ч. 2, 263 ч. 1, 14 ч. 1, 258 ч. 2 КК України, які є тяжкими та особливо тяжкими. На даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки у останнього наявні зв`язки із представниками РФ, що свідчить про те, що останній може спробувати виїхати з України та переховуватися з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також, за доводами прокурора, ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення у яких обвинувачується, з огляду на те, що він обвинувачується у вчиненні злочинів в умовах воєнного стану, в тому числі і тих, які відносяться до категорії особливо тяжких, з корисливих мотивів.

Підлягає врахуванню і те, що ОСОБА_8 не має законних джерел доходу, офіційно не працевлаштований, а відтак може вчинити інші злочини для отримання грошових коштів для подальшого існування.

Таким чином, як вважає прокурор, жоден інший, більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалюючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованими наведені у клопотанні прокурора доводи про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які є необхідними та достатніми для продовження застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема суд, надаючи оцінку наявності ризику переховування від суду, врахував практику Європейського суду з прав людину, згідно якої ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в інтересах Російської Федерації, з метою завдання шкоди національній безпеці України, суд правильно прийшов до висновку, що існує висока ймовірність того, що усвідомлюючи невідворотність реального покарання за інкриміновані злочини, з метою ухилення від кримінальної відповідальності він може здійснити втечу та переховування, в тому числі на тимчасово непідконтрольній території України.

Суд вважає, що ризик переховування ОСОБА_8 від суду продовжує існувати та не зменшився, оскільки у останнього наявні зв`язки із представниками РФ, що свідчить про те, що останній може спробувати виїхати з України та переховуватися за кордоном з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення у яких обвинувачується, з огляду на те, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення, а також не має законних джерел доходу, офіційно не працевлаштований.

З огляду на фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, у зв`язку з тим, що на даний час вторгнення Російської Федерації на територію України триває, обвинувачений може продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Оскільки наведені прокурором ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів враховує і той факт, що у відповідності до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-2, 260, 261, 437-442 КК України, за наявність ризиків, зазначених у ст.177 КК України, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті, у виді тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

На противагу доводам апеляційної скарги захисника, судом при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою враховано дані, які характеризують особу ОСОБА_8 , та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, з наданням їм належної оцінки.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте, продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилається захисник в поданій апеляційній скарзі.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу. При цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких виходив суд при прийнятті оскаржуваного рішення.

Враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та може потягнути за собою настання негативних наслідків.

Доводи апелянта про те, що суд незаконно не визначив обвинуваченому розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, є безпідставними, оскільки відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану, суд мав право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.111 КК України, про що суд зазначив в оскаржуваній ухвалі.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення інкримінованих йому злочинів та суворість можливого покарання за вчинений злочин не дає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегіясуддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 лютого 2026 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4