Справа № 522/8930/23
Провадження №1-кп/522/1346/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2025 Місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

під час судового розгляду у кримінальному провадженні №0000272 від 13.12.2022, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Велетенське, Білозерського району, Херсонської обл., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор- ОСОБА_6

захисник - ОСОБА_7

обвинувачений - ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

Приморським районним судом м. Одеси здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.111-2 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані під час обрання запобіжного заходу раніше, продовжують існувати. Зокрема, існують наступні обґрунтовані ризики:

- у ОСОБА_5 , враховуючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, відсутність постійного заробітку, місця роботи наявні можливості переховуватись від органу досудового розслідування та суду на території Херсонської області за місцем своєї реєстрації, в тому числі, враховуючи свої зв`язки з представниками російських окупаційних військ, на тимчасово окупованій частині Херсонської області (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України);

- обвинувачений може знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п.2 ч. 1 ст. 177 КПК України);

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які являються жителями с.Правдине Білозерського району Херсонської області, де підозрюваний здійснював свою протиправну діяльність, з якими він особисто знайомий та які відносяться до незахищених верств населення (п. З ч. 1 ст. 177 КПК України);

- наявні можливості у продовженні аналогічної протиправної діяльності на тимчасово окупованій території Херсонської області (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

При тому, ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий Білозерським районним судом Херсонської області, а саме: 09.01.1983 року за ч.1 ст. 140, ч.2 ст. 41, ст.42 КК України (в редакції 1960р.) до позбавленні волі строком на З роки; 20.03.1986 року за ст. 94 КК України (в редакції 1960р.) до позбавленні волі строком на 14 років; 01.04.2003 за ч. З ст. 185 КК України до позбавленні волі строком на 3 роки. Наразі обставини та ризики зазначені у ст.177 КПК України, які стали підставою застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 .. Враховуючи дані про особу обвинуваченого, незадовільний стан його здоров`я, захисник просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений підтримав заперечення захисника та в судовому засіданні поскаржився на погіршення стану здоров`я, незадовільний тиск.

Суд, заслухавши думки учасників судового розгляду, приходить до висновку, що строк тримання обвинуваченого під вартою необхідно продовжити, виходячи з наступного.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»). Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні під час окупації частини Херсонської області особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки і оборони, який карається лише позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_5 може:

1. Переховуватися від суду, оскільки обставини даного кримінального провадження, обвинувачення у тяжкого злочину, його суспільна небезпечність, тяжкість можливого покарання, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Так, позиція ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 полягає в тому, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від суду.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

2. Вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити протиправну діяльність, чим може зашкодити виконанню покладених на нього процесуальних обов`язків.

Зазначені обставини, відповідно до ст. 177 КПК України, є підставою для продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Закінчити судовий розгляд наразі не має можливості, оскільки у справі за клопотанням сторони захисту вживаються заходи щодо встановлення місця знаходження та виклику в судове засідання двох свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на допиті яких вони наполягають.

Все вищевикладене в сукупності свідчить, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 та обмеження його конституційних прав, у даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Обвинувачений має середню освіту, є інвалідом ІІІ групи, одружений, має чотирьох неповнолітніх дітей, син обвинуваченого проходить службу в ЗСУ.

Зазначені обставини щодо особи обвинуваченого, характер інкримінованого злочину, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, поведінка під час інкримінованого злочину, дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду чи впливати на свідків, які ще судом не допитані.

Ризики, які біли враховані під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу, хоча поступово і зменшуються, утім продовжують існувати, оскільки судовий розгляд триває та досліджуються докази сторони обвинувачення.

Обвинувачений дійсно має незадовільний стан здоров`я, утім суду не надано відомостей, які б свідчили про неможливість його утримання в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я.

Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів неможливе, зважаючи на вказані ризики, особу обвинуваченого та характер злочину, у якому він обвинувачується.

Відповідно до положень ч.6 ст.176 КПКУ, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується лише запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Наведеним у повному обсязі спростовано усі доводи сторони захисту щодо необґрунтованості клопотання прокурора, а тому суд приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого на два місяці, оскільки судовий розгляд по справі триває.

На підставі викладеного, суд, керуючись ст.ст.1-376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 05.12 2025 включно, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу закінчується 05.12.2025.

Ухвала про продовження запобіжного заходу може бути оскаржена протягом п`яти днів до Одеського апеляційного суду.

Копію ухвали направити захиснику та обвинуваченому в «ДУ Одеський слідчий ізолятор»

Головуючий:

Суддя:

Суддя: