УХВАЛА

05 листопада 2025 року м. Рівне

Слідча суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження № 0000348 від 07.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 ,-

В Т А Н О В И В:

До Рівненського міського суду звернувся із клопотанням відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_4 , 07 вересня 2025 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, у світлу пору доби, керуючи автомобілем марки «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись правою смугою руху проїзної частини вулиці Шевченка у селі Шубків, Рівненського району, Рівненської області, зі сторони вулиці Центральна, напроти будинку № 7 вищевказаної вулиці в порушення підпункту б) пункту 2.3, пункту 12.3 Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, неправильно її оцінив, не вибрав безпечної швидкості руху, з моменту виникнення перешкоди для руху у вигляді попутного легкового автомобіля марки «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , що рухався попереду у попутному напрямку правою смугою руху, допустив зіткнення із задньою частиною вказаного транспортного засобу.

У результаті ДТП водій автомобіля Citroen C4, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих травм помер на місці події, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Порушення водієм, ОСОБА_4 , вимог пункту 12.3ПДР, що вимагає у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, перебуває у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

07.09.2025 о 23 год. 00 хв. ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України затримано.

08.09.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

08.09.2025 слідчим суддею Рівненського міського суду ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту строкомдо 05.11.2025.

30.10.2025 першим заступником керівника Рівненської обласної прокуратури строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 8 грудня 2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлені ризики, передбачені у п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, санкцією статті злочину в якому підозрюється ОСОБА_4 передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років, що відповідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Спосіб та характер вчинення даного злочину являють підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії», Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Усвідомлюючи наявність беззаперечних доказів його вини у вчиненні тяжких злочинів, невідворотності настання покарання, маючи документи для виїзду за межі території України, а також матеріальні можливості для залишення її території сторона обвинувачення обґрунтовано припускає що підозрюваний в подальшому може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Крім того, у зв`язку з тим, що на даний час частина території України окупована не виключено, що з метою уникнення відповідальності в майбутньому підозрюваний може переховуватися на непідконтрольних органам державної влади територіях, а тому існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду.

Також, беручи до уваги той факт, що дорожня транспортна пригода сталася у населеному пункту, де проживає підозрюваний, свідки та очевидці дорожньо-транспортної пригоди теж є жителями вказаного населеного пункту, які органом досудового розслідування будуть допитані та покази яких будуть прийняті до уваги, однак не дослідженні експертами у кримінальному провадженні та судом не допитані, а тому існує обґрунтована необхідність в недопущенні спілкування підозрюваного зі свідками та потерпілою стороною з метою недопущення будь-якого впливу або погроз відносно них, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини у кримінальному провадженні. При цьому, відповідно до положень кримінального процесуального законодавства суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від них та дослідження їх судом, а зважаючи, що ОСОБА_4 після вручення клопотань та додатків до нього, відомо коло осіб, які володіють відомостями, що мають значення для розслідування злочину, не виключено, що підозрюваним у разі не застосування до нього запобіжного заходу будуть вчинятися дії щодо уникнення кримінальної відповідальності шляхом вмовлянь, підкупу чи залякування свідків, з метою відмовитися від раніше наданих показань чи уникати явки до органу досудового розслідування та суду з метою проведення їх допиту безпосередньо під час судового розгляду. Беручи до уваги викладене, існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризик незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження.

Підозрюваний ОСОБА_4 може протиправно перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема, може негативно впливати на хід досудового розслідування та судового розгляду, перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради із урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході судового розгляду, з метою уникнення покарання, виїжджати за межі державного кордону України, не з`являтися до органу досудового розслідування та суду тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, відтак існує ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризикперешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів зважаючи на наявність декількох вагомих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобігти вказаним ризикам неможливо шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж домашній арешт, оскільки реалізувати вказані ризики можливо лише перебуваючи на свободі.

Також, застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належну поведінку підозрюваного, виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить спроби останнього перешкоджати кримінальному провадженню.

Під час досудового розслідування не встановлено обставин, які б перешкоджали застосуванню проханого стороною обвинувачення запобіжного заходу.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії умисних тяжких злочинів, наявність ризиків, сторона обвинувачення вважає, що жоден із менш суворих запобіжних заходів, ніж домашній арешт, є недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам і вказані ризики виправдовують подальше застосування саме такого запобіжного заходу.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання з підстав, наведених в ньому підтримали просили продовжити обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник заперечували з приводу задоволення клопотання, просили застосувати до ОСОБА_4 домашній арешт в нічну пору доби з 20 год по 07 год наступної доби.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до переконання, що підстави для продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту наявні з наступних підстав.

Судом вставлено, що 07.09.2025 о 23 год. 00 хв. ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України затримано.

08.09.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

08.09.2025 слідчим суддею Рівненського міського суду ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту строкомдо 05.11.2025.

30.10.2025 першим заступником керівника Рівненської обласної прокуратури строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 8 грудня 2025 року.

Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у ньому є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення відповідає критеріям, сформованих в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, позиції у рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», якою відзначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; а також позиції у рішенні від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», якою відзначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 суд враховує положення Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченої від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу, зокрема у виді домашнього арешту.

Враховуючи викладене, вбачаю підстави для продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби з 20 год. по 07 год. наступної доби.

Таким чином, слідчий суддя приходить до переконання про часткове задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_4 саме такий запобіжний захід гарантуватиме виконання підозрюваною покладених на нього обов`язків та буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Керуючись ст. 176-178, 181, 184,186, 193-194, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, не одруженого, уродженця села Шубків Рівненського району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певну пору доби, а саме з 20:00 по 07:00 наступної доби, терміном на 60 днів, а саме до 07.12.2025 року.

Заборонити ОСОБА_4 залишати житло в певну пору доби, а саме з 20:00 по 07:00 наступної доби за адресою: АДРЕСА_1 , окрім випадків оголошення «Повітряна тривога» (чи інше) та необхідності слідування та перебування в пунктах укриття.

Встановити строк дії ухвали до 07.12.2025 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України в в`їзду в Україну;

- заборонити спілкуватися із свідками у даному кримінальному провадженні.

Термін дії обов`язків, визначених в ухвалі встановити до 07.12.2025 року.

Виконання ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали про продовження тримання підозрюваного під домашнім арештом визначити до 07.12.2025 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п"яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя Рівненського міського суду ОСОБА_8