Дата документу 01.09.2025 Справа № 336/6991/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6991/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/246/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 01 вересня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Єралієв Мангишлакської області, громадянина України, який має вищу освіту, неодружений, має дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08 квітня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, що передбачений ч.1 ст.122 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

Від покарання звільнено на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із спливом строку притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 19957 грн 46 коп. у відшкодування майнової шкоди, 20000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Решту позовних вимог залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок та визнати його невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та виправдати у зв`язку з недоведеністю того, що злочин вчинений обвинуваченим. У цивільному позові ОСОБА_8 просить відмовити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним і підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, обвинувачений посилається на порушення строків досудового розслідування, а саме, що повідомлення про підозру вручено 02 серпня 2018 року, а тривало до 10 жовтня 2019 року.

Вказує, що вся медична документація містить твердження про те, що потерпіла звернулась за медичною допомогою не 24 листопада 2017 року, а наступного дня 25 листопада 2017 року, що дає підстави припускати, що потерпіла могла зазнати тілесних ушкоджень 25 листопада 2017 року, тобто за інших обставин, ніж ті, що викладені в обвинуваченні.

Також, в амбулаторній карті ОСОБА_8 вказано саме за інфіковану забиту рану лівої завушної області, однак сама потерпіла вказувала на рану правого вуха.

В матеріалах справи немає жодного належного доказу, який би підтвердив наявність у ОСОБА_8 інфікованої рани правого вуха.

Посилається на те, що висновок експертизи №2787 від 22 грудня 2017 року містить посилання на показання потерпілої, які відрізняються від змісту обвинувачення та вироку.

Крім того, вказує, що показання потерпілої зовсім не заслуговують на увагу, оскільки вона будучи допитаною в судовому засіданні, декілька разів змінювала показання, про що свідчить запис судового засідання.

Зазначає, що жодного свідка та доказу того, що він наносив потерпілій тілесні ушкодження, в справі немає.

Наголошує на тому, що показання свідка ОСОБА_9 неможна брати до уваги, оскільки цей свідок був присутнім в декількох судових засіданнях, а саме в залі суду під час оголошення обвинувального акту та встановлення порядку дослідження доказів.

Також, обвинувачений зазначає, що він є особою з інвалідністю, і не має чотирьох пальців на лівій руці, а тому він не мав можливості вхопити потерпілу за праве вухо та волосся. В той же час сторона обвинувачення знехтувала можливістю відтворити всі обставини зазначеної події та не проводила слідчий експеримент.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 у період з 25 листопада 2017 року по 01 лютого 2018 року не лікувалась, а знаходилась на відпочинку в Івано-Франківській області.

Апелянт не погоджується з тим, що суд відкинув показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Також, обвинувачений не погоджується із заявленим цивільним позовом потерпілої. Вказує, що зазначені в ньому ліки не призначались ОСОБА_8 і невідомо з якою метою і кому вони були придбані.

Вважає, що моральна шкода не доведена, окрім як словами самої потерпілої.

На думку апелянта, з вироку суду взагалі незрозуміло, які саме події відбулися 24 листопада 2017 року між потерпілою та обвинуваченим, які тілесні ушкодження отримала потерпіла, при яких подіях.

Згідно з вироком суду, обвинувачений вчинив кримінально каране діяння проти здоров`я особи за таких обставин.

Близько 18 години 10 хвилин 24 листопада 2017 року ОСОБА_6 під час конфлікту із потерпілою ОСОБА_8 , який виник і розвивався в будинку АДРЕСА_1 , навмисно застосував до потерпілої насильство, яке виразилося в штовханні ОСОБА_8 обома руками, що зумовило її падіння на диван. Після того, як ОСОБА_8 піднялась з дивану та направилась до виходу з кімнати, ОСОБА_6 почав наносити потерпілій удари обома руками та ногами по обличчю, тулубу, рукам та ногам, від яких потерпіла впала на підлогу. Описані дії обвинуваченого спричинили потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців в правій виличній області, в області обох пліч та передплічь, правої половини грудної клітини, стопи, правого колінного суглобу, правої гомілки, правого стегна, правої кисті, садна в області правої кисті, в правій виличній області, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Продовжуючи насильницькі дії щодо потерпілої, обвинувачений в той час, як ОСОБА_8 намагалася встати з підлоги, почав тягнути її за волосся та за праве вухо з другого поверху будинку на перший, що спричинило потерпілій ушкодження у вигляді інфікованої, що довго не заживає, рани в правій завушній області з переходом на праву вушну раковину. Описане ушкодження є умисним середньої тяжкості тілесним ушкодженням, тобто ушкодженням, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але є таким, що спричинило тривалий, більш ніж двадцять один день, розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді;

обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вважав за можливе розглядати вказану апеляційну скаргу за відсутності його захисника,

прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого;

потерпілу, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження зазначених вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а саме в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але є таким, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення не визнав, заявивши про повну непричетність до спричинення вказаної шкоди здоров`ю ОСОБА_8 . Щодо події інкримінованого йому діяння показав, що в день, в який, за твердженнями потерпілої, остання отримала від нього тілесні ушкодження, він прийшов додому, а саме: в будинок АДРЕСА_1 , після обряду хрещення свого новонародженого сина. За його поясненнями, на той час він продовжував спільне проживання з ОСОБА_8 в будинку АДРЕСА_1 . Потерпіла зустріла його обуреною, тому що їй було неприємне усвідомлення того, що обвинувачений фактично створив нову сім`ю, де народилася дитина. У зв`язку з означеними обставинами ОСОБА_8 затіяла скандал, ображала його, потім по телефону викликала його мати, в присутності якої, а також в присутності старшого брата ОСОБА_6 , що приїхав разом з мамою, продовжувала скандалити, нанесла обвинуваченому від чотирьох до семи ударів по голові та плечам палицею його матері. Обвинувачений записував всі ці дії колишньої дружини за допомогою відеокамери на телефоні. Після цього ОСОБА_8 залишила будинок. Згодом додому поїхала і мати з братом, а він, сівши за кермо однієї зі своїх машин, прослідував до будинку по АДРЕСА_3 , де проживала мати його дитини, та попросив її допомогти перегнати дві його автівки на автостоянку. Після того, як автомобілі з будинку АДРЕСА_1 були в такий спосіб перегнані на стоянку на території другого Шевченківського мікрорайону, він з ОСОБА_13 в автомобілі таксі поїхав до свого колишнього житла для того, щоб забрати свої речі. Після зборів він в товаристві своєї нової дружини в автомобілі таксі вирушив з будинку. На перехресті вулиць Звільненої та 8 Березня дві автівки перегородили їм дорогу. В салоні однієї з них знаходилась ОСОБА_14 , яка вибігла з автомобіля, проникла на заднє сидіння машини таксі, усілась поряд з ОСОБА_13 на заднє сидіння і почала наносити їй удари. Він відтягнув ОСОБА_8 від жінки, та автомобіль таксі уїхав. В той день він ночував у своєї матері в будинку АДРЕСА_4 , а вранці поїхав до бюро судово-медичних експертиз, щоб зафіксувати тілесні ушкодження, спричинені напередодні ОСОБА_8 . Після цього він направився до відділення поліції, щоб зробити заяву про вчинений щодо нього злочин, проте цю заяву у нього не прийняли, очевидно, тому що прокурор району була подругою ОСОБА_8 , і його звернення до правоохоронних органів за захистом були заздалегідь приречені на відмову. Жодного насильства по відношенню до ОСОБА_8 він не застосовував, а вона, навпаки, - через ревнощі часто била його спеціально застосованими знаряддями. Вважає, що ОСОБА_8 , перебуваючи в полоні люті та ревнощі, навмисно оговорила його, а за експертні дослідження, що містять висновки про тілесні ушкодження, заплатила грошові кошти. Сама ж в той час, коли, за її словами проходила тривале лікування, відпочивала в Закарпатті, звідки розміщувала в соціальних мережах свої фото на фоні ялинок.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що не зважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим, вина останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами.

Мотивуючи свій висновок, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Зокрема, допитана судом потерпіла пояснила, що перебувала із ОСОБА_6 в шлюбі з 2009 по 2015 року. Причиною розлучення стали зловживання обвинуваченим алкоголем, вживання наркотичних засобів, небажання працювати. В день, коли вона зазнала насильства від обвинуваченого, вона перебувала на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 , що належить їй і де вона постійно проживає, коли в житлі несподівано для неї опинився колишній чоловік, очевидно, проникнувши до житла скрізь відчинене вікно, і почав вимагати гроші та обшукувати будинок. Потерпіла просила його залишити приміщення будинку, проте він вів себе агресивно, до її вимог не прислухався, а почав наступати на неї та штовхати і наносити удари руками в різні частини тіла. Коли він штовхав її, то з метою подавлення її опору дуже міцно стискав її зап`ястя, від яких згодом на руках утворилися синці. Від поштовхів вона падала, а обвинувачений продовжував наносити їй удари ногами та руками по ногам та тілу. Потім він схопив її за волосся та зачепив праве вухо і в такий спосіб стягнув з другого поверху на перший. Впродовж застосування до неї насильства обвинувачений вимагав від неї гроші, заявляючи, що у нього вагітна дружина і він не має коштів навіть, щоб заправити автомобіль. Вона відчувала сильний біль та страх, піжама, що була на ній, була вся закривавлена. Вирвавшись на першому поверсі від ОСОБА_6 , вона сіла в автівку, що знаходилась у дворі, та почала голосно сигналити з метою бути почутою ким-небудь. Обвинувачений переслідував її, і коли вона була в автомобілі, він дошкою з цвяхами, яку підібрав у дворі, почав сильно стукати по лобовому склу, що зумовило вчинення нею маневрів назад-вперед з ціллю уникнення ударів, які опускались на автомобіль. Потім обвинувачений заскочив на капот машини, розбив скло та витягнув ключ запалювання, за допомогою якого проник до салону автомобіля та витягнув потерпілу з нього. В процесі вказаних подій потерпілій телефонував син і вона вигукнула, щоб той приїжджав, так як ОСОБА_6 . б`є її. Коли на вулиці пролунав звук автомобіля, що рухається, ОСОБА_6 , який заволодів пультом від воріт до садиби, очевидно, вирішивши, що під`їхав її син, став відчиняти ворота, і це дало їй можливість проникнути в щілину між воротами, що піднялися, та землею. Коли вона вибігла на вулицю, то побігла в бік вулиці 8 Березня, де знаходиться відділення поліції. По дорозі вона зустріла сина, який за кермом автомобіля їхав до неї на допомогу, і разом з ним приїхала до відділення поліції, де зробила заяву про вчинене щодо неї кримінальне правопорушення. В цей же день в закладі охорони здоров`я їй наклали шви та пов`язку на рану, що утворилася в завушній області та на вусі.

Свідок ОСОБА_9 повідомив суду, що доводиться потерпілій сином. Після 2015 року і до листопада 2017 року обвинувачений, з яким раніше мати свідка проживала однією сім`єю, вчинив кілька епізодів насильства та погроз застосування насильства щодо матері та свідка, тому, коли ОСОБА_9 відлучався з будинку, він часто телефонував матері, щоб справитися, чи в безпеці вона. 24 листопада 2017 року він також зателефонував матері і почув її заклик їхати додому, оскільки ОСОБА_15 , за її словами, б`є її. Свідок поспішив додому та ще здалеку побачив, як мати вискочила на вулицю через напіввідкриті ворота з ролет та побігла в бік вул. 8 Березня. Так як він їхав по вул. Звільненій назустріч матері, він зупинив автомобіль та посадив мати в салон і відвіз її до Шевченківського відділення поліції, залишив там, поки вона робила заяву та давала пояснення, а сам поїхав додому, так як боявся, щоб ОСОБА_15 не викрав з будинку чого-небудь цінного. Після повернення до будинку свідок констатував відсутність двох автомобілів, що були набуті під час шлюбу потерпілої і обвинуваченого та знаходились у дворі будинку, біля двора був автомобіль таксі, в салоні якого знаходився ОСОБА_6 та жінка, з якою він перебуває у шлюбних стосунках. Свідок загородив дорогу таксі і став чекати мати і поліцію.

Свідок ОСОБА_16 повідомила суду, що вона бачила ОСОБА_8 ввечері 24 листопада 2017 року біля двору свого дому в закривавленій піжамі. Зокрема, свідок пояснила, що є сусідкою потерпілої, проживає в будинку навпроти від будинку ОСОБА_8 . Ввечері 24 листопада 2017 року після приходу з роботи вона готувала вечерю, коли почула дуже гучні та страшні удари, які із силою наносились по металевій поверхні. Вона злякалась, що знищенню піддається її автомобіль, який знаходився за двором, та вибігла з садиби, і на вулиці зрозуміла, що звуки виходять з сусіднього двору. До цих звуків примішувався гучний сигнал автомобіля. Згодом свідок побачила, що ворота у сусідів трошки піднялись над землею та з під них вискочила ОСОБА_17 в піжамі, на якій свідок побачила плями темного кольору, схожі на плями крові, і побігла в бік вулиці 8 Березня. Потім з хвіртки вийшов ОСОБА_18 і подивився в бік, куди побігла ОСОБА_19 . Свідок раніше була очевидцем застосування насильства ОСОБА_20 , який переслідував ОСОБА_19 , що втікала від нього за межами присадибної ділянки, тому вона ототожнила плями на піжамі сусідки з плямами крові. Згодом свідок бачилась з ОСОБА_19 , на якій була медична пов`язка в області вуха, і та їй розповіла, що була побита ОСОБА_20 . Ввечері того ж дня, через кілька хвилин, свідок бачила, як з двору ОСОБА_8 виїжджають дві автомашини.

Також, судом досліджено відомості з процесуальних документів і висновки експертів та встановлено таке.

За змістом рапорту старшого інспектора-чергового Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області о 23 годи 33 хвилини 24 листопада 2017 року зі служби «102» до відділення надійшло повідомлення, що до міської клінічної лікарні швидкої та екстреної медичної допомоги доставлена ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку вдома побив колишній чоловік (а.с.165 т.2).

Згідно із протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, о 22 годині 26 хвилин 24 листопада 2017 року до Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області звернулася ОСОБА_8 із заявою про те, що в цей день ОСОБА_6 , 1971 року народження, в будинку АДРЕСА_1 спричинив їй тілесні ушкодження (а.с.47 т.2).

За змістом реєстру матеріалів досудового розслідування 24 листопада 2017 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_8 внесено відомості про кримінальне провадження за номером 0004477 за ознаками ч.1 ст.125 КК України (а.с.7 т.1).

В цей же день, а саме: 24 листопада 2024 року ОСОБА_8 на підставі її заяви залучена до участі в провадженні як потерпіла (а.с.48-49 т.2).

Згідно з висновком експертизи №2787 від 22 грудня 2017 року, яка призначена постановою слідчого СВ Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_21 , встановлено наявність у потерпілої ОСОБА_8 на день огляду, а саме: 25 листопада 2017 року, таких тілесних ушкоджень та засобів медичного догляду: в області правої вушної раковини асептична пов`язка, яка не знімалась через небезпеку інфікування рани; в правій виличній області округлий фіолетовий синець розмірами 4 х 1,6 см, на фоні якого розташоване лінійне садно з червоною невиступаючою поверхнею розмірами 2 х 0,2 см; в області обох плечей та передплічь по всій їх довжині множинні округлі фіолетові синці розмірами від 6 х 5 см до 3 х 4 см; в проекції другого ребра справа по середньо-ключичній лінії округлий фіолетовий синець з незначним просвітленням у середині розмірами 2 х 2 см; в проекції четвертого ребра справа по середньо-ключичній лінії округлий фіолетовий синець розмірами 5 х 3 см; в області лівої стопи по внутрішній поверхні округлі фіолетові синці розмірами 6 х 3 см, 5 х 4 см; в області правого колінного суглоба по передньо-зовнішній поверхні округлий фіолетовий синець розмірами 6 х 3 см; в області правої гомілки та правого стегна по всій його довжині множинні округлі фіолетові синці розмірами від 3 х 4 см до 2 х 1,5 см; у основи четвертого пальця правої кисті округлий фіолетовий синець розмірами 3 х 4 см; у основи другого, третього пальців правої кисті по тильній поверхні округлі садна з червоною невиступаючою поверхнею розмірами 0,6 х 0, 6 см, 0,6 х 0,2 см, 0,1 х 0,2 см, розташовані паралельно по відношенню одне до одного; в області основної фаланги першого пальця правої кисті по внутрішній поверхні лінійне садно з червоною невиступаючою поверхнею розмірами 1 х 0,2 см; в області правої кисті по долонній поверхні у центральній частині два округлих садна з червоною невиступаючою поверхнею розмірами 0,3 х 0,3 см (а.с.50-51 т.2).

Згідно з висновком судової медичної експертизи №844 від 09 липня 2018 року, за змістом якого інфікована довгонезаживаюча рана в правій завушній області з переходом на праву вушну раковину у ОСОБА_8 кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості; посттравматична вегето-судинна дистонія, синець та садно в правій виличній області у ОСОБА_8 в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; синці в правій виличній області, в області обох пліч та обох передплічь, в області правої половини грудної клітини, в області лівої стопи, в області правого колінного суглоба, в області правої гомілки, в області правого стегна, в області правої кисті, садна в області правої кисті, в правій виличній області кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. За висновком експерта, всі ушкодження утворилися від дії тупих предметів (а.с.53-54 т.2).

Відповідно до висновку судової медичної експертизи №872 д від 11 липня 2018 року, який містить інформацію про кількість травматичних впливів, яких було не менш ніж чотирнадцять, з урахуванням наявних тілесних ушкоджень, а також їх взаємного розташування, яких зазнала ОСОБА_8 24 листопада 2017 року (а.с.58-59 т.2).

Згідно з висновком судової медичної експертизи №873 д від 11 липня 2018 року, встановлено можливість будь-якого взаєморозташування нападаючого та потерпілої в момент спричинення останній тілесних ушкоджень 24 листопада 2017 року за умови доступності частин тіла, на яких утворилися тілесні ушкодження (а.с.61-62 т.2).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту з участю потерпілої, що відбувався з 10 години 38 хвилин до 10 годин 51 хвилини 17 липня 2018 року, та відеозапису до нього, убачається, що потерпіла ОСОБА_8 на місці пригоди розповіла про обставини отримання нею тілесних ушкоджень та показала механізм їх отримання, а також розповіла про її подальші дії в день, до якого відноситься подія злочину (а.с.63-66 т.2).

Згідно з висновками комісійної медичної експертизи № 461/к від 07 листопада 2018 року, яка проводилась за матеріалами справи, убачається, що судово-медична експертна комісія дійшла до таких висновків:

1.Згідно з Висновками експерта №2787 від 25 листопада 2017 року, №844 від 02 липня 2018 року, у ОСОБА_8 , 1979 р.н., виявлені: рана в правій завушній області з переходом на праву вушну раковину. Синець в правій виличній області, на фоні якого розташоване лінійне садно. Множинні синці в області обох плечей та передпліч по всій їх довжині. Синець у основи 4-го пальцю правої кисті, три садна у основи 2, 3 пальців правої кисти по тильній поверхні, розташовані паралельно по відношенню одне до одного. Садно в області основної фаланги 1 пальцю правої кисти по внутрішній поверхні. Два садна в області правої кисті по долонній поверхні у центральній її частині. Синець в проекції 2-го ребра справа по середньо-ключічній лінії, винець в проекції 4 ребра справа по середньо-ключічній лінії. Синець в області правого колінного суглобу по передньо-зовнішній поверхні. Множинні синці в області правої гомілки та правого стегна по всій їх довжині. Два синці в області лівої стопи по внутрішній поверхні. Зазначені тілесні ушкодження виникли за механізмом тупої травми, внаслідок дії тупих твердих предметів, індивідуалізуючи ознаки яких в ушкодженнях не відобразилися. Враховуючи вищезазначене, травматичні впливи тупими твердими предметами наносилися в ділянки голови, тулуба та верхніх кінцівок. За даними медичної документації наведеними у «Висновку експерта» №844 від 02 липня 2018 року морфологічні особливості рани в правій завушній ділянці не зазначені.

2.Згідно з копією протоколу допиту ОСОБА_8 від 17 липня 2018 року, остання зазначає, що під час конфлікту з чоловіком на ім`я ОСОБА_15 , останній штовхав її грудною кліткою, від чого вона впала на диван, згодом він знову її штовхнув від чого потерпіла впала на підлогу, і ОСОБА_15 почав наносити удари по тілу останньої (більш точна локалізація, кількість ударів, чим саме наносились удари не вказано). Дійшовши до драбини, ОСОБА_15 схопив потерпілу за волосся і за праве вухо, від чого остання відчула різкий біль і в неї почалась кровотеча в правій завушній ділянці.

Таким чином, згідно з протоколом слідчого експерименту, потерпілій були спричинені удари тупими твердими предметами в ділянки голови, тулуба і кінцівок. Крім того, мав місце травматичний вплив в ділянці правої вушної раковини, у вигляді пере розтягнення тканин в зазначеній області (… схопив і потягнув за праве вухо …) який призвів до розриву шкірного покриву, з утворенням рани в правій зовнішній області з переходом на праву вушну раковину.

Порівняльним аналізом, між характером і механізмом нанесення ушкоджень потерпілій (за судово-медичними даними), а також характером і механізмом нанесення ушкоджень за даними протоколу допиту останньої, встановлений збіг за зонами травмування та знаряддями травми.

Наведене, при відсутності розбіжностей, вказує на можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 при обставинах на які вона вказує 17 липня 2018 року (а.с.80-85 т.2).

Наведені вище висновки комісії експертів в судовому засіданні підтвердила експерт ОСОБА_22 . Окрім того, експерт пояснила, що висновок про середню тяжкість спричиненого ОСОБА_8 ушкодження, яким є інфікована рана правої завушної області, зумовлений тривалістю загоювання ушкоджених хрящів через тривалу регенерацію хрящової тканини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що докази сторони обвинувачення, вказані вище, у своїй сукупності підтверджують поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_6 вищевказаного кримінального правопорушення. Зокрема, ці докази підтверджують фактичні обставини, що утворюють зміст обвинувачення, визнаного судом доведеним. Крім того, вказані фактичні дані послідовні, не містять протиріч та не викликають сумнівів щодо їх достовірності, логічно поєднуються одне з одним, об`єктивно відтворюють події злочину.

Перевіряючи доводи обвинуваченого про порушення строків досудового розслідування, а саме, що повідомлення про підозру вручено 02 серпня 2018 року, а досудове розслідування тривало до 10 жовтня 2019 року, колегія суддів звертає увагу на таке.

Зі змісту оскаржуваного вироку убачається, що такі доводи були перевірені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження та на ці доводи надано вмотивовану відповідь в оскаржуваному вироку, з якою погоджується і колегія суддів.

Суд дійшов правильного висновку про те, що органом досудового розслідування строки, передбачені ст.219 КПК України, не були порушені.

Зокрема, відповідно до положень ст.219 КПК України, в редакції, яка діяла на час здійснення досудового розслідування цього кримінального провадження, досудове розслідування повинно бути закінчено:

1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;

2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Відповідно до ч.2 ст.219 КПК України, строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати:

1) двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;

2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості;

3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею або винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.

Таким чином, до строку досудового розслідування не включається строк, протягом якого кримінальне провадження було зупинено.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_6 повідомлено про підозру в цьому провадженні 02 серпня 2018 року, тому досудове розслідування мало бути закінченим не пізніше 02 жовтня 2018 року.

Разом з тим, провадження було зупинено на підставі постанови слідчого 28 серпня 2018 року, та поновлено постановою слідчого від 07 вересня 2018 року, а тому відповідно до положень ст.219 КПК України у вказаній редакції, строк, на який зупинялось провадження, не враховується до загального строку досудового розслідування, який з урахуванням вказаних обставин продовжується до 12 жовтня 2018 року.

Відповідно до положень ст.290 КПК України, стороною обвинувачення 10 жовтня 2018 року повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, тобто таке повідомлення зроблено до закінчення двомісячного строку досудового розслідування. Надання доступу до матеріалів кримінального провадження стороні захисту відбулось 09 листопада 2018 року, та цього ж дня обвинувальний акт було направлено до суду.

Посилання сторони захисту на те, що постанова слідчого від 28 серпня 2018 року про зупинення кримінального провадження скасована на підставі ухвали слідчого судді від 05 листопада 2018 року, не є слушними, у зв`язку з тим, що відповідно до положень статті 219 КПК України в редакції, чинній на момент прийняття вказаних рішень, строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею не підлягав включенню до строку досудового розслідування.

Таким чином, з урахуванням, положень ст.5 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушення строку досудового розслідування, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Не є переконливими на думку колегії суддів і доводи обвинуваченого про те, що вся медична документація містить твердження стосовно звернення потерпілої за медичною допомогою не 24 листопада 2017 року, а наступного дня 25 листопада 2017 року, що на думку сторони захисту дає підстави припускати, що потерпіла могла зазнати тілесних ушкоджень 25 листопада 2017 року, тобто за інших обставин, ніж ті, що викладені в обвинуваченні.

Так, з матеріалів кримінального провадження убачається - із заяви про вчинене кримінальне правопорушення, рапорту старшого інспектора-чергового Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, витягу з Реєстру досудових розслідувань, заяви про залучення в якості потерпілої, пам`ятки про права потерпілої, що 24 листопада 2017 року ОСОБА_8 звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення та того ж дня були внесені відомості за її заявою до ЄРДР, а також залучено її як потерпілу до кримінального провадження.

Крім того, зі змісту висновку експерта №2787 від 22 грудня 2017 року убачається, що у потерпілої ОСОБА_8 констатовано наявність на день і час проведення експертизи, а саме: 25 листопада 2017 року 12:00, тілесних ушкоджень та засобів медичного догляду, зокрема, в області правої вушної раковини асептичної пов`язки, яка не знімалась через небезпеку інфікування рани, та ін. (а.с.50-51 т.2).

Викладене свідчить про те, що до проведення експертизи ОСОБА_8 вже зверталась за медичною допомогою.

Те, що як зазначено у висновках експертів, до травмпункту потерпіла звернулась 25 листопада 2017 року, само по собі не спростовує висунутого обвинувачення.

Суд з зазначеного приводу дійшов обґрунтованого висновку про те, що в медичній картці потерпілої, описаній у висновку експерта, допущена описка щодо дати звернення потерпілої до травмпункту 25 листопада 2017 року, з чим погоджується і колегія суддів.

Саме про описку свідчить серед іншого і той факт, що у цій же картці відображено, що травма було отримана 25 листопада 2017 р, приблизно о 20:00 годині була побита чоловіком.

Разом з цим, згідно з висновками експертів №844 від 09 липня 2018 року, давність виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному освідуваною, а саме 24 листопада 2017 року о 20:00 годині.

Суд обґрунтовано звернув увагу на те, що з Рапорту чергового убачається, що о 23 годині 33 хвилини 24 листопада 2017 року зі служби «102» до відділення надійшло повідомлення, що до міської клінічної лікарні швидкої та екстреної медичної допомоги о 23 годині 25 хвилини 24 листопада 2017 року доставлена ОСОБА_8 , мешкає АДРЕСА_3 , забій м`яких тканин волосистої частини голови, 24.11 о 20:00 побив колишній чоловік вдома (а.с.165 т.2).

Об`єктивних відомостей про те, що ОСОБА_8 могла отримати встановлені в неї тілесні ушкодження при інших обставинах, ніж вказані в обвинувальному акті та вироку суду, в матеріалах провадження немає.

Надані стороною обвинувачення докази у їх сукупності свідчать про те, що вищевказані тілесні ушкодження заподіяв потерпілій саме ОСОБА_6 .

Доводи сторони захисту про те, що в медичних документах зазначено про інфіковану забиту рану лівої завушної області у потерпілої ОСОБА_8 , при цьому сама потерпіла вказувала на рану правого вуха, також перевірені судом першої інстанції та на ці доводи надана відповідь в оскаржуваному вироку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що амбулаторна карта потерпілої містить в цій частині описку, наявність якої на зміст встановлених судом обставин не впливає жодним чином.

В свою чергу, згідно з висновком вже згаданої експертизи №2787, яка розпочата 25 листопада 2017 року та закінчена 22 грудня 2017 року, встановлено наявність у потерпілої ОСОБА_8 на день огляду, а саме: 25 листопада 2017 року, таких тілесних ушкоджень та засобів медичного догляду: в області правої вушної раковини асептична пов`язка, яка не знімалась через небезпеку інфікування рани; в правій виличній області округлий фіолетовий синець розмірами 4 х 1,6 см, на фоні якого розташоване лінійне садно з червоною невиступаючою поверхнею розмірами 2 х 0,2 см; в області обох плечей та передплічь по всій їх довжині множинні округлі фіолетові синці розмірами від 6 х 5 см до 3 х 4 см; в проекції другого ребра справа по середньо-ключичній лінії округлий фіолетовий синець з незначним просвітленням у середині розмірами 2 х 2 см; в проекції четвертого ребра справа по середньо-ключичній лінії округлий фіолетовий синець розмірами 5 х 3 см; в області лівої стопи по внутрішній поверхні округлі фіолетові синці розмірами 6 х 3 см, 5 х 4 см; в області правого колінного суглоба по передньо-зовнішній поверхні округлий фіолетовий синець розмірами 6 х 3 см; в області правої гомілки та правого стегна по всій його довжині множинні округлі фіолетові синці розмірами від 3 х 4 см до 2 х 1,5 см; у основи четвертого пальця правої кисті округлий фіолетовий синець розмірами 3 х 4 см; у основи другого, третього пальців правої кисті по тильній поверхні округлі садна з червоною невиступаючою поверхнею розмірами 0,6 х 0, 6 см, 0,6 х 0,2 см, 0,1 х 0,2 см, розташовані паралельно по відношенню одне до одного; в області основної фаланги першого пальця правої кисті по внутрішній поверхні лінійне садно з червоною невиступаючою поверхнею розмірами 1 х 0,2 см; в області правої кисті по долонній поверхні у центральній частині два округлих садна з червоною невиступаючою поверхнею розмірами 0,3 х 0,3 см (а.с.50-51 т.2).

В той же час, зі змісту висновку експерта №844 від 09 липня 2018 року убачається, що експерт, посилаючись на відомості з медичної документації, а саме амбулаторної картки із поліклініки КУ «Міська лікарня №8» на ім`я ОСОБА_8 , вказує на «ушиблену рану правої вушної раковини», а потім на «ушиблену інфіковану рану лівої завушної області», в подальшому за текстом вказана неточність зберігається.

Однак, у підсумках зазначеного висновку вказано саме на наявність у потерпілої ОСОБА_8 інфікованої, довгонезаживаючої рани в правій завушній області з переходом на праву вушну раковину, що відповідає фактичним обставинам.

Також, висновками експертів спростовуються доводи обвинуваченого про те, що в матеріалах справи немає жодного належного доказу, який би підтвердив наявність у ОСОБА_8 інфікованої рани правого вуха.

Експерт ОСОБА_22 у судовому засіданні суду першої інстанції зазначила, що висновок про середню тяжкість спричиненого ОСОБА_8 ушкодження, яким є інфікована рана правої завушної області, зумовлений тривалістю загоювання ушкоджених хрящів через тривалу регенерацію хрящової тканини.

Перевіряючи доводи обвинуваченого про те, що висновок експертизи №2787 від 22 грудня 2017 року містить посилання на показання потерпілої, які відрізняються від змісту обвинувачення та вироку суду, колегія суддів звертає увагу на таке.

У вказаному висновку експерта відображені обставини справи як з постанови слідчого так і зі слів освідуваної такого змісту: «24 листопада 2017 року близько 20:00 в приміщенні будинку, де мешкає, знайомий чоловік хватав за руки, штовхав, від чого впала зі сходинок. Свідомість не втрачала. Відмічає головокружіння нудоти, блювання не було. Була викликана ШМД, котра доставила до МКЛЕ та ШМД, де була надана допомога. Має намір проходити амбулаторне лікування. Скарги на біль в місцях ушкоджень».

Показання потерпілої, які вона надала при розгляді справи судом першої інстанції, вже відображені вище.

Серед іншого під час судового розгляду потерпіла зазначила, що ОСОБА_6 наступав на неї та штовхав і наносив удари руками в різні частини тіла. Коли він штовхав її, то з метою подавлення її опору, дуже міцно стискав її зап`ястя, від яких згодом на руках утворилися синці. Від поштовхів вона падала, а обвинувачений продовжував наносити їй удари ногами та руками по ногам та тілу. Потім він схопив її за волосся та зачепив праве вухо і в такий спосіб стягнув з другого поверху на перший… В цей же день в закладі охорони здоров`я їй наклали шви та пов`язку на рану, що утворилася в завушній області та на вусі.

Отже, якихось істотних суперечностей між поясненнями потерпілої, які вона надала при проведені експертизи, та її показаннями, наданими в ході судового розгляду, не убачається.

Те, що потерпіла в судовому засіданні надана більш детальні показання щодо обставин події, жодним чином не свідчить про недостовірність цих показань та непослідовність позиції потерпілої.

В свою чергу, показання потерпілої повністю узгоджуються з іншими доказами, серед іншого з висновками експертів, показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_9 .

Показання вказаних свідків також узгоджуються як між собою так і з іншими доказами.

В той же час, відповідно до вимог ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з положенням ч. 4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

При цьому, зміст пояснень, наданих потерпілою при проведені експертизи №2787 від 22 грудня 2017 року, не спростовує отримання нею 24 листопада 2017 року тілесних ушкоджень при викладених у вироку суду обставинах.

Доводи обвинуваченого про те, що показання потерпілої не заслуговують на увагу, оскільки вона, будучи допитаною в судовому засіданні, декілька разів змінювала свої показання, не є слушними, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Так, згідно з журналами та звукозаписами судових засідань, потерпіла ОСОБА_8 була допитана при розгляді провадження судом першої інстанції лише одного разу - в судовому засіданні, яке відбулось 03 червня 2020 року.

При цьому якихось суперечностей в показаннях потерпілої не убачається.

Як вже зазначено вище, ці показання повністю узгоджуються з іншими доказами, на які послався суд в оскаржуваному вироку.

Доводи обвинуваченого про те, що немає жодних доказів того, що він наносив потерпілій тілесні ушкодження, спростовуються доказами, наведеними вище, які суд належним чином проаналізував та надав цим доказам правильну оцінку.

Той факт, що у кримінальному провадженні відсутні свідки, які були б очевидцями нанесення тілесних ушкоджень потерпілій обвинуваченим, не спростовує висунутого обвинувачення, з огляду на те, що вказаний факт підтверджується сукупністю інших доказів, серед іншого, як вже вказано вище показаннями потерпілої, висновками експертів, показаннями свідків, які бачили потерпілу та спілкувались з нею одразу після події, зокрема і сусідки потерпілої свідка ОСОБА_16 .

Перевіряючи доводи обвинуваченого про недопустимість як доказу показань свідка ОСОБА_9 , оскільки останній, як вказує обвинувачений, був присутній в залі судового засідання під час оголошення обвинувального акту та встановлення порядку дослідження доказів, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно з матеріалами провадження, свідок ОСОБА_9 був присутній в судовому засіданні 04 червня 2019 року, проте обвинувальний акт у цьому судовому засіданні прокурором не оголошувався.

Натомість, прокурором оголошено обвинувальний акт та судом встановлено порядок дослідження доказів в судовому засіданні, яке відбулось 23 жовтня 2019 року. При цьому свідок ОСОБА_9 не приймав участь в зазначеному судовому засіданні.

Отже, вказані доводи обвинуваченого, також свого підтвердження не знайшли.

Доводи обвинуваченого про те, що він є особою з інвалідністю, не має чотирьох пальців на лівій руці, а тому він не мав можливості вхопити потерпілу за праве вухо та волосся, перевірені судом першої інстанції та ці доводи надана змістовна відповідь в оскаржуваному вироку.

Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що за висновками комісійної медичної експертизи №461/к від 07 листопада 2018 року, призначеної для з`ясування питання, чи можливе спричинення тілесних ушкоджень за обставин, вказаних потерпілою під час проведення слідчого експерименту, утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 за обставин, на які вона вказує під час проведення слідчого експерименту з її участю 17 липня 2018 року, є можливим. Такий висновок комісії ґрунтується на порівняльному аналізі між характером і механізмом нанесення ушкоджень потерпілій за судово-медичними даними та характером і механізмом нанесення ушкоджень за показаннями потерпілої під час слідчого експерименту, який (аналіз) встановлює збіг за зонами травмування та знаряддями травми (а.с.80-85 т.2).

Крім того, про можливість будь-якого взаєморозташування нападаючого та потерпілої в момент спричинення останній тілесних ушкоджень 24 листопада 2017 року за умови доступності частин тіла, на яких утворилися тілесні ушкодження, висловився експерт у висновку №873д від 11 липня 2018 року (а.с.61-62 т.2).

Також, під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілої, який відбувався з 10 години 38 хвилин до 10 годин 51 хвилини 17 липня 2018 року, протокол та відеозапис якого досліджені судом, ОСОБА_8 на місці події розповіла про обставини отримання нею тілесних ушкоджень та показала механізм їх отримання, а також розповіла про її подальші дії в день, до якого відноситься подія злочину (а.с.6366 т.2).

Отже, колегія суддів вважає, що досліджені докази, вказані вище, яким судом першої інстанції надано належну оцінку, спростовують доводи обвинуваченого про неможливість спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілій, за обставин, викладених у обвинувальному акті та у вироку суду.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що сторона обвинувачення знехтувала можливістю відтворити всі обставини зазначеної події та не проводила слідчий експеримент, є безпідставними та спростовуються відповідним протоколом та додатком до нього диском, на якому міститься відеозапис слідчого експерименту від 17 липня 2018 року.

Доводи обвинуваченого про те, що ОСОБА_8 у період з 25 листопада 2017 року по 01 лютого 2018 року не лікувалась, а знаходилась на відпочинку в Івано-Франківській області, не є переконливими, оскільки нічим не підтверджуються, окрім того, жодним чином не спростовують висновків суду стосовно фактичних обставин провадження.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту висновків експертів №2787 від 22 грудня 2017 року, №844 від 09 липня 2018 року та №872д від 11 липня 2018 року, убачається, що за наданими медичними документами потерпілої, остання після отримання 24 листопада 2017 року тілесних ушкоджень проходила амбулаторне лікування.

А тому, навіть якщо припустити, що потерпіла у вказаний обвинуваченим період могла перебувати за межами міста, це не спростовує того факту, що остання продовжувала лікуватись.

Стосовно доводів обвинуваченого про неприйняття судом першої інстанції показань свідків сторони захисту ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , колегія суддів звертає увагу на таке.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що свідки сторони захисту є близькими обвинуваченому, тому заінтересовані у вирішенні справи на його користь.

Крім того, показання цих свідків жодним чином не виключають можливості застосуванням обвинуваченим насильства щодо потерпілої при вищевказаних обставинах і не спростовують доведеність обвинувачення.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що показання свідка ОСОБА_12 про відсутність у потерпілої тілесних ушкоджень станом на 25 листопада 2017 року, суперечать наявним у провадженні доказам, зокрема і висновкам експертів.

Доводи обвинуваченого про те, висновки експертів є неправдивими, не є переконливими.

Жодних порушень при проведені експертних досліджень не убачається.

Об`єктивних відомостей про те, що експерти, яки проводили дослідження, були упередженими, в матеріалах провадження немає.

Доводи обвинуваченого про протилежне нічим не підтверджені.

Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що з вироку суду взагалі незрозуміло, які саме події відбулися 24 листопада 2017 року між потерпілою та обвинуваченим, які тілесні ушкодження отримала потерпіла, при яких подіях, є також безпідставними, оскільки суперечать змісту самого вироку, з якого убачається, що судом на підставі досліджених доказів встановлені всі обставини події, яка відбулась 24 листопада 2017 року між потерпілою та обвинуваченим, та зазначено, які тілесні ушкодження були заподіяні потерпілій обвинуваченим. Серед іншого судом встановлено отримання потерпілою рани в правій завушній області з переходом на праву вушну раковину.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції фактичним обставинам провадження відповідають. Дії обвинуваченого судом кваліфіковані вірно.

Стосовно призначеного судом першої інстанції покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З врахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, який є соціально зайнятою особою, має сім`ю, виховує малолітню дитину тощо, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк, що не є максимальним, передбаченим санкцією статті обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України при призначенні обвинуваченому покарання

Також судом першої інстанції правильно застосовано положення ст.49 КК України.

Так, згідно з п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили пройшло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого визнано винуватим обвинуваченого ОСОБА_6 , є нетяжким в розумінні ст.12 КК України, та з моменту вчинення цього кримінального правопорушення на момент ухвалення оскаржуваного вироку пройшло більш ніж п`ять років. Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачений підлягає звільненню від вказаного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.49 КК України.

Доводи обвинуваченого про неправильне вирішення судом цивільного позову потерпілої колегія суддів також вважає непереконливими і звертає увагу на таке.

Потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов, в якому вона просила стягнути з цивільного відповідача у відшкодування майнової шкоди 27917 грн 46 коп., моральної шкоди - 100 000 грн.

Відповідно до вимог ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

В той же час, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування майнової шкоди, спричиненої злочином, та стягнення безпідставно набутого майна» при розгляді цивільного позову у кримінальній справі суд може керуватися відповідними нормами цивільного та цивільного процесуального законодавства.

Згідно з положеннями ст.1166 ЦК України, шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її спричинила, за умови, що дії останньої були протиправними, між ними та спричиненою шкодою є причинний зв`язок та наявна вина вказаної особи.

Відповідності до вимог ст.1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого потерпілою цивільного позову, однак вважав за можливе задовольнити цей позов частково - в частині, що стосується матеріальної шкоди, в сумі 19 957 грн 46 коп., що є документально підтвердженим, з чим погоджується і колегія суддів.

Суд належним чином проаналізував докази, надані потерпілою на підтвердження позовних вимог і навів у вироку переконливе обґрунтування своїх висновків.

Доводи обвинуваченого про те, що ліки, на які потерпіла витрачала кошти, їй не призначались, нічим не підтверджені.

В свою чергу, з огляду на перелік медичних препаратів, зазначених у відповідних платіжних документах, доданих до цивільного позову, врахованих судом, у колегії суддів не виникає сумнівів в тому, що ліки потерпілою придбавались саме через наслідки заподіяних їй тілесних ушкоджень.

Протилежне не доведено.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог потерпілої в зазначеній частині, але в сумі 20 000 грн.

При цьому суд врахував емоційні переживання потерпілої з приводу протиправного заподіяння шкоди її здоров`ю; обстановку заподіяння тілесних ушкоджень, зокрема те, що потерпіла виявилась незахищеною від небезпеки навіть в умовах власного житла. Врахував суд і зміни звичного способу життя потерпілої у зв`язку з заподіяними їй тілесними ушкодженнями і тривале відновлення останньою свого здоров`я тощо.

Суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілої, врахував і майновий стан обвинуваченого, який є батьком малолітньої дитини, має статус особи з інвалідністю, що зобов`язує його докладати додаткових зусиль для організації життєдіяльності як власної, так і своєї родини, і дійшов висновку, що сума в розмірі 20 000 грн у відшкодування моральних страждань потерпілої, які належить стягнути на її користь з обвинуваченого, є домірною глибині її психологічних переживань і такою, що ґрунтується на засадах розумності, виваженості та справедливості.

Вказаний розмір моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілої, на думку колегії суддів неможна вважати надмірним.

В свою чергу, потерпіла апеляційну скаргу на вирок суду не подавала.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає вирок суду законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим і підстав для задоволення поданої обвинуваченим апеляційної скарги не убачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08 квітня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, що передбачений ч.1 ст.122 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3