УХВАЛА

26 листопада 2025 року м. Хмельницький

Слідча Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,

ВСТАНОВИЛА:

23.10.2025 адвокат ОСОБА_3 , поданою в інтересах ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду зі скаргою, на бездіяльність уповноважених осіб Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

В обґрунтування скарги зазначив, що 14 жовтня 2025 року близько 07:00 год. Скаржник, прямуючи на власному автомобілі з н.п. Меджибіж до м. Хмельницький на роботу, був зупинений блокпосту на трасі Хмельницький Вінниця в районі Давидковецького перехрестя. Підійшовши до авто Скаржника особи у військовій формі одягу одразу ж почали вимагати пред`явлення військових облікових документів. Тоді Скаржник вказав на те, що виключений з військового обліку у 2013 році та має відповідну відмітку у військовому квитку (військовий квиток додається).

Тоді представники ТЦК та СП вказали на необхідність проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_1 для звірки даних. Не дочекавшись відповіді Скаржника, представники ТЦК та СП силоміць, використовуючи грубу фізичну силу влізли до Скаржника в автомобіль, погрожуючи фізичною розправою, наказали прямувати до Обласного збірного пункту за адресою м. Хмельницький, вул. Озерна 3.

По прибуттю до вказаної адреси Скаржника було поміщеного до приміщення камерного типу. Через певний час, його вивели з приміщення та повели на проходження ВЛК. При проходженні такого протиправного ВЛК Скаржник повідомляв лікарів, що має гіпертонічну хвороба серця ІІ ст., 3 ст. ризику високий.

Також Скаржник наголосив на тому, що на даний момент крім інформації у військово обліковому документі більше немає підтверджень таких діагнозів у зв`язку із тим, що він позбавлений змоги доставити до військово-лікарської комісії такі документи. У зв`язку із тим, що у нього відібрали усі документи та телефон він не може зв`язатися із близькими для того щоб повідомити де він та попросити їх доставити документи, що підтверджують його діагнози. Варто зазначити, що Скаржник просив направити його на дообстеження у відповідних фахівців. Але Скаржника ніхто не слухав та він пройшов військово лікарську комісію всього за 15 хвилин.

Тобто військово лікарська комісія носила чисто формальний характер. Офіційно повістки про виклик до ТЦК та СП для проходження ВЛК від уповноваженого органу військового управління у встановленому законом порядку Скаржник так і не отримав, а також не отримав жодного офіційного документу про проходження військово лікарської комісії тощо. Після завершення усіх вищезазначених протиправних дій посадових осіб ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 та посадових осіб самого ІНФОРМАЦІЯ_1 Скаржника було доставлено до однієї із військових частин у АДРЕСА_1 , де пройшовши попередній медичний огляд, представник тієї військової частини відмовився забирати на військову службу Скаржника з огляду на діагностований варикозної хвороби ніг.

В подальшому після невдалих спроб відправити Скаржника до військових частин представниками ТЦК та СП було доставлено Скаржника до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_2 , так же до приміщення камерного типу, де в обмеженому просторі перебували інші чоловіки із різними діанозами такими як гепатити та цукровий діабет, що також були доставлені до ТЦК та СП. Тим самим Скаржник був позбавлений можливості приймати ліки для підтримання роботи серці, що у свою чергу може мати негативні наслідки для життя та здоров`я Скаржника. Тобто працівниками поліції та ТЦК та СП незважаючи нінащо було вчинено мобілізаційні дії відносно скаржника в супереч законодавству.

Суд, дослідивши матеріали надані матеріали первірки, приходжу до висновку про наявність правових відстав для відмови у задоволенні скарги у зв`язку із наступним.

Ст. 206 КПК України, якою регламентовано загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, належить застосувати у комплексі із іншими нормами КПК України, в тому числі із загальними положеннями КПК України, які визначають статус слідчого судді та межі його повноважень.

Відповідно до положень ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

П. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Аналіз наведених вище положень КПК України свідчить про те, що слідчий суддя уповноважений на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у конкретному кримінальному провадженні на стадії його досудового розслідування та його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, яке здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законам України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» тощо).

Із змісту ч. 2, 3 ст. 206 КПК України, на яку посилається скаржник, обґрунтовуючи вимоги клопотання, слідує, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тобто слідчий суддя за наслідками розгляду клопотання, поданого у порядку ст. 206 КПК України на стадії досудового розслідування кримінального провадження, наділений правом ухвалити лише рішення про звільнення особи, яка тримається під вартою та за наявності двох підстав: 1) не надання органом державної влади чи відповідною службовою особою судового рішення, яке набрало законної сили, яке би уповноважувало їх на таке утримання особи під вартою; 2) не доведення органом державної влади чи відповідною службовою особою наявності інших правових підстав для позбавлення особи свободи шляхом її тримання під вартою.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Із змісту поданої скарги слідує, що ОСОБА_4 не є особою, яка тримається під вартою у зв`язку із застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду клопотання у порядку ст. 206 КПК України.

У даному випадку належним способом реагування на незаконне, за твердженням скаржника, позбавлення особи волі, про що зазначає ОСОБА_4 , є звернення до працівників правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за клопотанням, яке подано в порядку ст. 206 КПК України.

Однак, згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч.4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

У зв`язку із викладеним, приходжу до висновку, про наявність правових відстав для відмови у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст.303, 304 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноважених осіб Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідча суддя