ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/36/25 Номер провадження 11-кп/814/1558/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000118 за апеляційними скаргами прокурора Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_8 на вирок Чорнухинського районного суду Полтавської області від 23 травня 2025 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кізлівка Чорнухинського району Полтавської області, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , з вищою освітою, студента 1 курсу другого магістерського рівня за освітньо - професійною програмою «Обладнання нафтових і газових промислів» Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, не одруженого, раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 3000 гривень моральної шкоди, 10000 гривень процесуальних витрат, а всього 13000 гривень.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_12 про стягнення майнової шкоди відмовлено.

За вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

09.05.2024 приблизно о 13 год 20 хв, ОСОБА_10 , разом з іншою особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, прибув на автомобілі Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , до території домогосподарства ОСОБА_8 по АДРЕСА_3 , для вирішення питання з приводу розчищення проїзної частини дороги біля будинку прабаби ОСОБА_10 по АДРЕСА_4 , яку останній захаращив гілками дерев.

З цього приводу між ОСОБА_10 та іншою особою, з якою він прибув, справа щодо якої виділена в окреме провадження, з однієї сторони, та потерпілим ОСОБА_8 з іншої, біля дворища останнього виник словесний конфлікт.

В ході суперечки обвинувачений ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, застосував щодо ОСОБА_8 балончик зі сльозогінним газом, після чого наніс йому один удар кулаком правої руки по обличчю в області губи зліва, чим заподіяв останньому легке тілесне ушкодження у вигляді забитої рани на червоній каймі нижньої губи в проекції 1,2 зуба нижньої щелепи зліва.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у який, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_10 засудити за ч.2 ст. 125 КК України на 1 рік пробаційного нагляду із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів, передбачених ст. 59-1 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_10 на його користь моральної шкоди задовольнити повністю.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Свою апеляційну скаргу обґрунтував тим, що суд не надав належної оцінки поведінці обвинуваченого та потерпілого, зухвалість поведінки обвинуваченого під час вчинення правопорушення, те, що він та інша особа готувалися до вчинення кримінального правопорушення, про що свідчить наявність масок на обличчі під час події, вдягнені з метою приховання своєї особи, взяв із собою балончик зі сльозогінним газом, узгодженість дій обвинуваченого з іншою особою, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, різницю у віці, їх фізичний стан, відсутність будь-яких обставин, які пом`якшують покарання. При цьому в судовому засіданні він свою вину фактично не визнав, не розкаявся, не зробив відповідних висновків та може продовжити вчиняти правопорушення. Тому вважає, що призначене покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого.

Натомість пробаційний нагляд передбачає застосування наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства, що враховуючи його молодий вік, матиме більш ефективний вплив на формування особистості, правосвідомості, забезпечення належної правової поведінки в майбутньому.

В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_10 за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_10 матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд неповно врахував особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, невизнання вини та заперечення обставин нанесення йому тілесних ушкоджень, невизнання матеріальної та моральної шкоди та небажання відшкодовувати завдану шкоду, поведінку обвинуваченого під час розгляду справи в суді. Також не надав належну оцінку тому, що кримінальне правопорушення вчинене щодо особи пенсійного віку, який має інвалідність 2-ї групи, особою молодого віку, який був в масці, фізично сильнішого за нього та із застосуванням газового балончика.

Крім цього, вважає, що суд неправильно оцінив завдану йому шкоду. При визначенні розміру моральної шкоди суд у вироку не навів відповідних мотивів щодо визначення розміру відшкодування. Не враховану перенесені ним страждання, заподіяні внаслідок фізичного впливу, фізичного болю, не враховано його вік та стан здоров`я. Також він потребує лікування пошкоджених зубів.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора, потерпілого та його представника в підтримку поданих апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, учасниками провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Отже, місцевим судом враховані всі встановлені під час судового розгляду обставини. Інших обставин, які б давали підстави для призначення більш суворого покарання, у виді пробаційного нагляду, колегією суддів під час перегляду вироку суду не встановлено, а наведені прокурором та потерпілим обставини місцевим судом при обранні покарання враховані.

Також місцевий суд врахував, що ОСОБА_10 є студентом університету, за місцем навчання характеризується позитивно, не має негативних характеристик за місцем проживання, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, не перебуває під наглядом лікаря психіатра чи нарколога.

У зв`язку з цим суд дійшов правильного висновку щодо виду та строку покарання ОСОБА_10 .

Отже, призначене ОСОБА_10 покарання відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілого відносно цивільного позову, необхідно зазначити таке.

Частиною 5 статті 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди має містить докази на підтвердження заявлених сум спричиненої шкоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в результаті спричинення ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_8 завдано тілесних ушкоджень. Проте суму 24400 грн матеріальних витрат потерпілий обґрунтував необхідністю лікування зубів з встановленням мостоподібного протезу в майбутньому.

Відмовляючи у задоволенні стягнення з обвинуваченого вказаних коштів місцевий суд зазначив, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Стягнення додаткових витрат потерпілого може бути проведено й на майбутній час у межах строків, зазначених у висновку МСЕК або судово-медичної експертизи.

При стягненні сум витрат, зокрема на протезування, суд повинен зазначити в рішенні, що присуджені суми підлягають перерахуванню відповідній організації, яка має надати ці послуги потерпілому.

Таким чином предметом доказування у справі про стягнення наперед додаткових витрат на здійснення протезування зубів у порядку статей 1195 та 1202 ЦК України є надання висновку судово-медичної експертизи про необхідність здійснення такого протезування і щодо якої кількості зубів, що були пошкоджені безпосередньо внаслідок нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому.

Потерпілий, як на підставу своїх вимог про стягнення наперед додаткових витрат на здійснення протезування зубів (стоматологічні послуги), згідно із вимогами частини другої статті 1202 ЦК України, не надав суду висновку судово-медичної експертизи.

Тому суд дійшов висновку, що довідка лікаря ОСОБА_13 від 20.01.2025 щодо плану стоматологічного лікування, яка також містить посилання на втрату моста на верхній щелепі внаслідок бійки зі слів потерпілого, не може бути належним і допустимим доказом та підставою для стягнення додаткових витрат у майбутньому, в тому числі з урахуванням положень ч.2 ст.78, 6 ст.81 ЦПК України.

Враховуючи відсутність висновку відповідної лікарської експертизи щодо необхідності здійснення лікування та протезування ОСОБА_8 саме через отримання відповідних травм підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

З таким висновком місцевого суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду. Отже місцевий суд обґрунтовано відмовив у стягненні з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальну шкоду на суму 24400 грн, оскільки потерпілим не доведено матеріальні збитки на вказану суму.

Разом з цим, при стягненні моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілого місцевий суд не врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого під час вчинення правопорушення та моральні страждання потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 23 ч. 2, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню, якщо шкода заподіяна знівеченням або ушкодженням здоров`я. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала внаслідок знівечення або пошкодження здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.

Зі статті 23 ЦК України вбачається, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року (далі - ППВСУ) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Встановивши доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненому кримінальному правопорушенні, суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги потерпілого щодо стягнення моральної шкоди і стягнув із обвинуваченого завдану злочинними діями моральну шкоду, розмір якої визначив в сумі 3000 грн. на користь ОСОБА_8 .

При цьому, судом було встановлено та враховано, що діями ОСОБА_10 . ОСОБА_8 було завдано моральну шкоду, яка виразилася у фізичному болі, фізичних та душевних стражданнях у зв`язку з отриманими травмами, а саме пошкодженням зубів, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Проте суд недостатньо врахував, вік потерпілого, стан його здоров`я, перенесені ним страждання, заподіяні внаслідок фізичного впливу, та те, що у зв`язку з отриманням ушкоджень ОСОБА_8 повинен вдатися до вимушених змін та додаткових затрат для організації свого життя. Тому колегія суддів дійшла висновку, що стягнута місцевим судом сума моральної шкоди є недостатньою для відшкодування завданої обвинуваченим моральної шкоди потерпілому.

Разом з цим місцевий суд дійшов правильного висновку, що зазначений потерпілим розмір моральної шкоди в сумі 30000 не відповідає розміру його моральним стражданням у зв`язку з отриманими ним тілесними ушкодженнями та призведе до безпідставного збагачення потерпілого. До того ж потерпілим не надано суду доказів, які б доводили моральні страждання потерпілого на заявлену суму.

З огляду на викладене вище, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілого, матеріального стану обвинуваченого та конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що цивільний позов потерпілого про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вказане, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Чорнухинського районного суду Полтавської області від 23 травня 2025 року щодо ОСОБА_10 змінити в частині стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 15000 грн.

В іншій частині вирок Чорнухинського районного суду Полтавської області від 23 травня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4