ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2672/25 Справа № 932/2960/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Дніпра від 22 липня 2025 року у кримінальному провадженні №0000164 від 15.02.2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно працевлаштованого водієм у ТОВ ВКФ ІГРЕК, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Шевченківського районного суду м. Дніпра від 22 липня 2025 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком до 19 вересня 2025 включно із визначенням альтернативної застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики, які були встановлені раніше, зокрема: переховування від суду та незаконного впливу на свідків та потерпілих, також судом зазначено, що наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж застава у визначеному розмірі. При наданні оцінки вказаним прокурором ризикам, судом враховано тяжкість, суспільний інтерес та обставини вчинення інкримінованого злочину, яке посягало на життя та здоров`я двох осіб.

За урахуванням тяжкості інкримінованих злочинів, даних про особу обвинуваченого та його майнового стану судом визначено альтернативну заставу.

В апеляції:

- захисник просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби або визначити мінімальний розмір застави, що складає 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків, оскільки прокурором до клопотання не долучено жодного належного доказу на наведених ним ризиків.

Звертає увагу, на фактичні обставини справи, а саме те, що в результаті протиправних дій потерпілим були заподіяні лише легкі тілесні ушкодження, а тому сторона захисту наголошує, що кваліфікація дій ОСОБА_7 значно завищеною.

Зазначає, що судом не враховано тривалий час утримання обвинуваченого під вартою та незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 , який є інвалідом та потребує постійного медичного нагляду, також поза увагою суду залишені дані про те, що обвинувачений має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, що буде слугувати достатніми стримуючими факторами у запобіганні ризиків.

Сторона захисту зауважує на тому, що обвинувачений майже чотири роки та три місяці утримується під вартою, а тому вказані прокурором ризик зі сплином часу є мінімальними.

Заслухавши захисника, який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду, незаконний вплив на свідків та потерпілого.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя і здоров`я особи, за яке передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі з конфіскацією майна, судовий розгляд кримінального провадження триває, усі свідки, ще не допитані, що може спонукати обвинуваченого до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого, які під час судового провадження ще не допитані є вагомим, оскільки обвинуваченому відомі їх як анкетні дані так і місця проживання, а тому з огляду на характер інкримінованого злочину, а також того факту, що останні надають викривальні покази, ризик впливу на останніх з метою надання тих чи інших показань на користь обвинуваченого існує.

Апеляційні доводи захисту не містять нових даних, які не були відомі суду та відповідно яким надана належна правова оцінка, при цьому ствердження щодо його можливої належної процесуальної поведінки ґрунтується лише на припущення, оскільки через саме своєчасне застосування запобіжного заходу вдалося запобігти існуючим ризикам.

Доводи захисту щодо незадовільного стану здоров`я ОСОБА_7 не достатньо переконливими, оскільки в матеріалах справи відсутні належні медичні дані та висновки лікарів, які б свідчила про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись в умовах установи виконання покарання або в умовах установи йому надано неналежну медичну допомогу.

Звертається увага, ОСОБА_7 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я двох осіб, з використанням колючого - ріжуючого предмету ножа, що свідчить про особливий суспільний інтерес інкримінованих злочинів, так як життя та здоров`я, являється найвищою цінністю.

А тому, ствердження захисту про те, що потерпілим в результаті протиправних дій не завдано тяжких тілесних ушкоджень є безпідставними, оскільки наслідки таких дій вже не залежали від винної особи, так як усі дії на організацію замаху на вбивство двох осіб були виконані.

При наданні оцінки доводам обвинуваченого щодо можливості запобігання ризикам у менш обтяжливий спосіб, колегія суддів враховує тяжкість, характер та суспільний інтерес інкримінованого злочину, а також відсутність соціально стримуючих факторів, у їх запобіганні.

Також колегія суддів погоджується з визначеним розміром застави, який встановлено, з урахуванням даних про особу обвинуваченого та майнового стану, застава у визначеному розміру у даному випадку не є непомірною і буде цілком достатньою для виконання процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Підстав для зменшення застави та визначення її у мінімальному розмірі, з огляду на тяжкість інкримінованого злочину та дані про особу обвинуваченого, не вбачається, оскільки судом навіть з огляду на приписи ст. 183 КПК України, які дозволяють не визначати заставу щодо злочинів вчинених з застосуванням насильства до потерпілого, в межах дискреційних повноважень встановлено співмірну заставу.

Щодо доводів захисника про довготривале утримання ОСОБА_7 , то вони не є досить переконливими, для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки враховується, що тривалість такого запобіжного заходу не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Також, у даному випадку враховується, що тривалість застосування такого заходу забезпечення зумовлена не тільки тяжкістю інкримінованих злочинів та його суспільним інтересом, а і складністю справи, об`ємом досліджених доказів, великою кількістю свідків, які підлягають безпосередньому допиту у суді.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду та вважає, що вказані ризики є виключно вагомими і не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначеною заставою.

Колегія приймає до уваги, що справа перебуває на стадії судового розгляду, водночас, враховуючи те, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також зважаючи на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому необхідно акцентувати увагу суду першої інстанції на необхідності дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Дніпра від 22 липня 2025 року у кримінальному провадженні №0000164 від 15.02.2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4