Справа № 354/2021/24
Провадження № 1-кп/354/71/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яремче кримінальне провадження №0000076 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яремче, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, із повною вищою освітою, пенсіонера, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, депутатом не обирався, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України,-

встановив:

В провадженні суду перебуває зазначений обвинувальний акт.

Відповідно до обвинувачення, 24 вересня 2024 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 197-1 КК України.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч.2 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статтею 80 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади на землі державної власності. У свою чергу, статтею 81 Земельного кодексу України встановлено виключний порядок набуття права власності на земельні ділянки громадянами, а саме: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; г) виділення в натурі і на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Положеннями абз.2 ч.2 ст.373 Цивільного кодексу України регламентовано, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. З приписів ч.4 ст. 373 Цивільного кодексу України вбачається, що тільки власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до ч.1 та ч.3 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. За правилами ч.9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Формування земельної ділянки, згідно ч.1 ст. 79-1 Земельного кодексу України передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Також, п. 1 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (право на виконання будівельних робіт) передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України. Частиною 2 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (повідомлення про початок виконання будівельних робіт) передбачено, що виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється. Згідно із п.5 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №466, будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та: подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта.

Усупереч вищезазначених норм законодавства, ОСОБА_9 вчинив активні умисні дії, спрямовані на самовільне зайняття частини належної ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0431 га з кадастровим номером :05:009:0129, в м. Яремче по вул. Литвина, Івано-Франківської області, поза межами своєї земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :05:009:0128 в м. Яремче по вул. Литвина, Івано-Франківської області та самовільне будівництво будівлі на вказаній вище земельній ділянці ОСОБА_6 за наступних обставин.

02.03.2007 ОСОБА_9 , на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки, відчужив ОСОБА_6 , який на той час вже перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , свою земельну ділянку площею 0,0431 га з кадастровим номером :05:009:0129, котра межує земельною ділянкою ОСОБА_9 площею 0,1000 га з кадастровим номером :05:009:0128, про що останній знав. У невстановлений під час досудового розслідування період часу, в ОСОБА_9 виник умисел на збільшення площі своєї земельної ділянки з кадастровим номером :05:009:0128 для здійснення добудови до вже існуючого житлового будинку, шляхом самовільного зайняття сусідньої, земельної ділянки площею 0,0431 га з кадастровим номером :05:009:0129, котра вже знаходилась у приватній власності ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на здійснення самовільного будівництва будівлі на частині самовільно зайнятої земельної ділянки ОСОБА_6 площею 0,0431 га з кадастровим номером :05:009:0129, ОСОБА_9 , у невстановлений під час досудового розслідування точний час, однак, не пізніше 01.05.2018, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, самовільно, без належного оформлення права власності, права користування чи оренди на землю, та їх державної реєстрації, а також без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи, у порушення вимог ч.1 ст. 81, ч.2 ст.95, ч.1 ст. 96, ч.1 ст.116, ч.3 ст. 125, ст. 126, ч.1 ст. 152, ч.1 ст. 153 Земельного Кодексу України, ч.1 ст.376 Цивільного Кодексу України, ч.5 ст. 26, п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про стимулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», п.5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466, достовірно знаючи точні межі належної йому земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером :05:009:0128, за відсутності правоустановчих документів на право власності чи користування земельною ділянкою ОСОБА_6 та без реєстрації у встановленому законом порядку документів, які б давали право на виконання будівельних робіт, самовільно збудував на частині належної ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0431 га з кадастровим номером :05:009:0129 будівлю, загальною площею 16,1 м?.

Згідно Висновку експерта №1 190/22-28/2876-2880/22-28 від 04.10.2022 за результатами проведення земельно-технічної та оціночно-технічної експертизи, має місце накладання між земельною ділянкою з кадастровим номером :05:009:0128 згідно її фактичного використання та земельною ділянкою з кадастровим номером :05:009:0129, відповідно до інформації, що міститься в поземельній книзі. Площа накладання між земельною ділянкою з кадастровим номером :05:009:0128 згідно її фактичного використання та земельною ділянкою з кадастровим номером :05:009:0129, що міститься в поземельній книзі становить 0,0006 га або 6м?, ринкова вартість якої становить 1819 гривень.

Відповідно до Висновку експертів №311/23-28 від 16.08.2024 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, будівля яка розміщена у АДРЕСА_1 знаходиться між земельною ділянкою з кадастровим номером :05:009:0128 згідно її фактичного використання та земельною ділянкою з кадастровим номером :05:009:0129 на площі накладання 6м2. Загальна площа земельної ділянки, що знаходиться під самовільно збудованим об`єктом на площі накладання 6м?, складає 0,0002 га, або 2 м?. Збудований на площі накладання 6м2 об`єкт є будівлею з функціональним призначенням, як житловий будинок садибного типу. Вид будівництва, що фактично виконаний на площі накладання 6м2 є реконструкцією.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.3 ст. 197-1 КК України, як самовільне будівництво будівель та споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 197-1 КК України (в редакції Закону України №578-V від 11.01.2007).

Захисником обвинуваченого-адвокатом ОСОБА_8 подано клопотання про звільненняня ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження. В обгрунтування клопотання зазначає, що кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 3 ст. 197-1 КК України, було вчинено гр. ОСОБА_9 не пізніше 01.05.2018 року, п`ятирічний строк притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, сплив 01.05.2023 року. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого, у пункті 2 цієї частини. З аналізу вимог ст. ст. 12, 49 КК України можна дійти висновку, що гр. ОСОБА_9 може бути звільнений від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 197-1 КК України, якщо з дня вчинення ним кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Захисником потерпілого ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_11 подано заперечення на заявлене клопотання, в якому зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК, є триваючим злочином. Склад вказаного кримінального правопорушення є закінченим з початку ведення самовільного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці і з цього часу особа безперервно перебуває в злочинному стані до моменту припинення або переривання кримінального правопорушення. Вказане свідчить про необґрунтованість клопотання захисника.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 просив задоволити клопотання про закриття кримінального провадження. Обвинувачений підтримав клопотання про закриття кримінального провадження.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання. Представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення клопотання. Потерпіла ОСОБА_4 та її представник - адвокат ОСОБА_5 також заперечували щодо клопотання про закриття, просили відмовити у задоволенні клопотання.

Вислухавши думки учасників судового розгляду з приводу клопотань захисника, суд дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За правилами ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст. 49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Днем початку перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення триваючого кримінального правопорушення є день припинення або переривання вчинення особою відповідного триваючого суспільно небезпечного діяння.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 197-1 КК України, є триваючим злочином, а тому днем початку перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення є день його фактичного припинення (завершення триваючого злочинного діяння за волею винного) або переривання (завершення триваючого злочинного діяння з причин, що не залежали від волі винного). Склад вказаного кримінального правопорушення є закінченим з початку ведення самовільного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці і з цього часу особа безперервно перебуває в злочинному стані до моменту припинення або переривання кримінального правопорушення.

Наведене узгоджується з позицією, що викладена у Постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховеного Суду від 09.09.2024 р. (справа № 353/999/23, провадження № 51-523кмо24).

Таким чином, виходячи з висунутого ОСОБА_9 обвинувачення на даний час інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 197-1 КК України, не припинено, а тому строки давності, передбачені ст. 49 КК України, для притягнення його до кримінальної відповідальності не закінчились.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-172, 284, 285, 286, 288, 350, 369-372 КПК України, ст. 49 КК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_9 за ч.3 ст. 197-1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 15.09.2025 о 11-20 год.

Головуючий суддя: ОСОБА_12