Справа № 473/3572/25
Номер провадження1-кп/473/326/2025
ВИРОК

іменем України

"30" грудня 2025 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

обвинувачений ОСОБА_6 ,

його захисник адвокат ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0000095 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Нова Одеса Миколаївської області, з повною вищою освітою, раніше не судимий, проживає за адресою АДРЕСА_1 , на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді тракториста відділення інженерно-аеродромного забезпечення аеродромно-експлуатаційного взводу аеродромно-технічної роти в/ч НОМЕР_1 у військовому званні «солдат»

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.114-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

солдат ОСОБА_6 , будучи відповідно до положень ст.13 Закону України «Про громадянство України» громадянином України, військовослужбовцем та проходячи військову службу на посаді тракториста відділення інженерно-аеродромного забезпечення аеродромно-експлуатаційного взводу аеродромно-технічної роти військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на території аеродрому «Вознесенськ» в с.Мартинівське, Миколаївської області, у невстановлений час, але не пізніше 18.02.2025, більш точний час не встановлений, використовуючи належний йому мобільний телефон марки «Redmi», моделі «Note 9 Pro» з серійним номером НОМЕР_2 ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 з сім-картою оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_5 та соціальний месенджер «WhatsApp» з ім`ям « ОСОБА_6 », який зареєстрований за мобільний номер телефону НОМЕР_5 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, маючи умисел на поширення інформації про переміщення озброєння територією України за умови, що така інформація не розміщувалася (не поширювалася) у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України, Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України чи Службою безпеки України або в офіційних джерелах країн-партнерів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи їх настання, здійснив відеофіксацію зльоту та прольоту повітряного судна «МИГ-29», спорядженого бойовими крилатими ракетами над аеродромом «Вознесенськ» с.Мартинівське Миколаївської області та висвітлюючи у даному відеознімку елементи льотного поля, залізобетонних укритів, техніку засобів наземного забезпечення польотів та навігаційного обладнання.

В подальшому, 18.02.2025 о 17 годині 48 хвилині, реалізуючи раніше виниклий умисел, діючи умисно в умовах воєнного стану, використовуючи вищевказаний власний мобільний термінал в соціальному месенджері «WhatsApp» з ім`ям « ОСОБА_6 », який зареєстрований за мобільним номером телефону НОМЕР_5 , надіслав 6 відеофайлів користувачу застосунку соціального-месенджера «WhatsApp» з ім`ям « ОСОБА_9 », який зареєстрований на мобільний номер телефону НОМЕР_6 та який належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де фіксується підготовка до зльоту та прольот бойового літака «МИГ- 29» з бойовими ракетами.

Крім того, військовослужбовець ОСОБА_6 , який проходить військову службу на посаді тракториста відділення інженерно-аеродромного забезпечення аеродромно-експлуатаційного взводу аеродромно-технічної роти військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на території аеродрому «Вознесенськ» в с.Мартинівське, Миколаївської області, у невстановлений час, але не пізніше 18.02.2025, більш точний час не встановлений, використовуючи належний йому мобільний телефон марки «Redmi», моделі «Note 9 Pro» з серійним номером НОМЕР_2 ІМЕІ 1: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 з сім-картою оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_5 та соціальний месенджер «Viber», який зареєстрований за мобільний номер телефону НОМЕР_5 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, маючи умисел на поширення інформації про переміщення озброєння територією України, за умови, що така інформація не розміщувалася (не поширювалася) у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України, Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України чи Службою безпеки України або в офіційних джерелах країн-партнерів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи їх настання, здійснив відеофіксацію зльоту двох бойових гвинтокрилів «МИ-8» та військово-аеродромної інфраструктури.

В подальшому, 15.03.2025 о 07 годині 14 хвилин, реалізуючи раніше виниклий умисел, діючи умисно, використовуючи вищевказаний власний мобільний термінал в соціальному месенджері «Viber», який зареєстрований за мобільним номером телефону НОМЕР_5 , надіслав іншому користувачу соціального-месенджера «Viber» з ім`ям « ОСОБА_11 », який зареєстровано на мобільний номер телефону НОМЕР_5 та який належить ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де фіксується зліт двох бойових гвинтокрилів «МИ-8» та військова аеродромна інфраструктура.

Обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав пред`явлене обвинувачення, не оспорював обставини, зазначені в обвинувальному акті, та в судовому засіданні 11 грудня 2025 року пояснив, що несе службу на аеродромі в Мартинівці та там він робив відеозйомку на телефон, що було у нього вилучено. Вказав, що відео надіслав знайомим та родичам та після перегляду видаляв відео у застосунку останніх, коли бачив, що вони відео переглянули. Вказав, що під час слідства надавав визнавальні покази, сприяв розслідуванню та щиро кається.

В останньому слові 30 грудня 2025 року обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що його бусифікували до армії та він до того займався сільським господарством. Вказав, що завжди все знімає на телефон та ділиться цим. Зазначив, що відзняті відео ворогам не пересилав.

Про допит свідків, зазначених в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, ні сторона обвинувачення, ні сторона захисту клопотань не заявляли, на допиті свідків не наполягали, тому із врахуванням таких засад кримінального провадження як змагальність (ст.22 КПК України) та диспозитивність (ст.26 КПК України) - вони судом не досліджувалися.

На підставі наданих прокурором матеріалів провадження судом встановлено, що згідно з протоколом огляду від 07.04.2025 р. було оглянуто мобільний телефон марки «Redmi» моделі «Note 9 Pro» з серійним номером НОМЕР_2 з сім-картою оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_6 , та встановлено, що він не захищений системою логічного захисту та виготовлено скріншоти зображень, які надсилалися у за стосунку «Вайбер» користувачу « ОСОБА_13 ». Також в галереї телефону знайдено відео з фіксацією підготовки до зльоту бойових літаків Миг-29, легкомоторних Як-52, залізобетонних укриттів з засобами наземного забезпечення польотів та навігаційною системою аеродрому. Вказаний огляд проводився за участю спеціаліста ОСОБА_14 .

Також згідно з протоколом від 08.04.2025 р. було оглянуто мобільні пристрої марки «Redmi» моделі «Note 12 Pro 5G» з серійним номером НОМЕР_8 , з ІМЕІ 1: НОМЕР_9 , ІМЕІ 2: НОМЕР_10 , разом із сім-картою НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_10 , та який добровільно виданий ОСОБА_10 , та мобільного телефону марки «Redmi» моделі «Note 9 Pro» з серійним номером НОМЕР_2 з ІМЕІ 1: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , разом із сім-картою НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_6 , та який добровільно виданий ОСОБА_6 . Огляд проводився за участю спеціаліста ОСОБА_14 та встановлено наявність відеозаписів прольотів бойових літаків та гвинтокрилів над аеродромом.

Згідно з повідомленням командира в/ч НОМЕР_1 від 10.04.2025 р. зазначено, що 18.02.2025 р. були виконані польоти на аеродромі Вознесенськ на літаках Міг-29 б/н 70 та Міг-29 б/н 33, 15.03.2025 р. було виконано політ на літаку Міг-29 б/н 70. Також згідно з повідомленням командира зазначеної в/ч від 25.03.2025 р. надано інформацію щодо виконання польотів на аеродромі Вознесенськ 18.02.2025 р. та 15.03.2025 р.

У повідомленнях командира в/ч НОМЕР_1 від 25.03.2025 р, 10.04.2025 р. зазначено час вильоту та посадки літаків 18.02.2025 та 15.03.2025 року, про що також надано журнал фіксації вильотів.

Згідно з наказами командира в/ч НОМЕР_1 від 17.02.2025 р. №49т 18.02.2025 р. ОСОБА_6 був призначений до команди оточення польотів до 19.02.2025 р.; згідно з наказом від 14.03.2025 р. №74т ОСОБА_6 з 15.03.2025 р. до 16.03.2025 р. призначений до команди оточення польотів.

Згідно з протоколом огляду від 07.04.2025 р. було здійснено огляд мобільного телефону марки «Redmi» моделі «Note 12 Pro 5G» із сім-картою НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_10 , та який добровільно виданий ОСОБА_15 . Огляд проводився за участю спеціаліста - начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_14 та було встановлено, що телефон не захищено системою логічного захисту. В застосунку «Ватсап» виявлено акаунт користувача « ОСОБА_16 » з номером НОМЕР_6 , де в повідомленнях знайдено користувача з іменем « ОСОБА_6 », який зареєстрований на номер НОМЕР_5 , та виявлено шість надісланих ним відеознімків, на яких зафіксовано літаки та критичну інфраструктуру.

Постановами слідчого від 31 березня 2025 року було визнано речовим доказом мобільний телефон марки «Redmi» моделі «Note 12 Pro 5G» з серійним номером НОМЕР_8 , з ІМЕІ 1: НОМЕР_9 , ІМЕІ 2: НОМЕР_10 разом із сім-картою НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_10 та мобільний телефон марки «Redmi» моделі «Note 9 Pro» з серійним номером НОМЕР_2 ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 з сім-картою оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_6 , та передано до кімнати зберігання речових доказів СВ ІНФОРМАЦІЯ_5.

Ухвалами слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 07 квітня 2025 року на вказані телефони було накладено арешт.

Згідно із наказом від 11 листопада 2024 року №316 ОСОБА_6 зараховано до вч НОМЕР_1 .

Також надано відомість про те, що ОСОБА_6 ознайомлений з вимогами ст.114-2 КК України.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності на підставі ст.ст.89 та 94 КПК України, враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні правопорушення, письмові матеріали провадження, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення у судовому засіданні доведено повністю та кваліфікує його дії за ч.1 ст.114-2 КК України як поширення інформації про направлення та переміщення озброєння територією України, якщо така інформація не розміщувалася (не поширювалася) у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України, Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України чи Службою безпеки України або в офіційних джерелах країн-партнерів, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує наступні обставини.

Під час судових дебатів прокурор ОСОБА_3 просив призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст.114-2 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді двох років позбавлення волі та замінити таке покарання на службове обмеження. Захисник підтримав таку позицію прокурора. Обвинувачений своїх заперечень з цього приводу не висловив та вину визнав.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, що згідно із ст.65 КК України суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Відсутні обтяжуючі відповідальність обвинуваченого обставини.

Через відсутність клопотань учасників процесу згідно із ухвалою суду від 22 жовтня 2025 р. про призначення справи до судового розгляду орган пробації для складання досудової доповіді не залучався.

Беручи до уваги обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який вину за пред`явленим йому обвинуваченням визнав, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; на обліку у лікаря-нарколога та у психіатра не перебуває; посередньо характеризується за місцем несення служби, його вік та соціальні зв`язки, те, що він продовжує проходити військову службу, наявність пом`якшуючих відповідальність обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те, що злочин, який вчинив обвинувачений згідно ст.12 КК України належить до нетяжких злочинів проти основ національної безпеки, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе у разі призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч.1 ст.114-2 КК України із застосуванням ст.75 КК України.

Під час дебатів прокурор та захисник обвинуваченого просили призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, а саме два роки позбавлення волі, замінивши на службове обмеження.

Проте суд не вбачає в даному провадженні підстав для застосування ст.69 КК України.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За правилами ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Покарання із застосуванням положень ст.69 КК України призначається у виключних випадках не лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а свідчить ще про наявність умов, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що мають існувати в сукупності та взаємозв`язку.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, передбачених в ч.1 ст.69 КК України, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Отже частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч.1 та/або ч.2 ст.66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення ст.66 та ст.69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

Так в Постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року справа №370/2596/18 провадження №51-3884км20 зазначено, що призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.114-2 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії нетяжких тяжких злочинів, проте це злочин проти основ національної безпеки (Розділ 1 Особливої частини КК України), який вчинено в умовах воєнного стану, його наслідки, дані про особу обвинуваченого - його вік, сімейний стан, відсутність даних щодо попереднього притягнення до кримінальної відповідальності.

Також судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання. Проте є обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Дані про особу обвинуваченого, який, будучи громадянином України, вчинив злочини проти основ національної безпеки України під час широкомасштабної збройної агресії рф проти України, не дають підстав вважати, що ступінь тяжкості кримінального правопорушення істотно знижено, і відповідно суд не вбачає підстав для застосовувати до обвинуваченого положення ст.69 КК України.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що можливість застосування ч. 1 ст. 69 КК України є правом, а не обов`язком суду і у тому разі, якщо суд встановить безумовні підстави для призначення обвинуваченому нижчого покарання ніж передбаченого санкцією частини статті інкримінованого йому злочину.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

В Постанові ВС від 21 грудня 2023 року справа № 755/29143/14-к провадження № 51-2271км23 зазначено таке: «19. Загальні засади призначення покарання, визначені ст.65 КК, наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання».

З огляду на встановлені обставини провадження та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає за доцільне застосувати стосовно нього положення ст.75 КК України, що на думку суду попередить вчинення ним нових злочинів та сприятиме його виправленню. Обмежень ст.75 КК України стосовно злочинів за ч.1 ст.114-2 КК України не містить.

До мобільних телефонів, шо були вилучені під час досудового слідства та стосовно яких застосовано арешт майна, слід застосувати спеціальну конфіскацію, оскільки згідно ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

Положеннями ст.96-2 КК України встановлені випадки застосування спеціальної конфіскації та згідно з п.3 ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

В даному провадженні слід застосувати спеціальну конфіскацію предмету - знаряддя вчинення правопорушення та конфіскувати: мобільний телефон марки «Redmi» моделі «Note 12 Pro 5G» з серійним номером НОМЕР_8 , з ІМЕІ 1: НОМЕР_9 , ІМЕІ 2: НОМЕР_10 , разом із сім-картою: НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_10 та мобільний телефон марки «Redmi», моделі «Note 9 Pro» з серійним номером НОМЕР_2 ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 з сім-картою оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_6 .

Згідно із ст.100 КПК України слід вирішити питання про долю речових доказів та слід скасувати арешт на підставі ч.4 ст.174 КПК України, застосований ухвалами слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 07 квітня 2025 року.

Керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.114-2 КК України, та призначити обвинуваченому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно із ч.1 ст.163 КВК України нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється стосовно військовослужбовців - командирами військових частин.

Долю речових доказів вирішити наступним чином: на підставі ч.4 ст.174 КПК України скасувати арешт, застосований ухвалами слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 07 квітня 2025 року на мобільний телефон марки «Redmi» моделі «Note 12 Pro 5G» з серійним номером НОМЕР_8 , з ІМЕІ 1: НОМЕР_9 , ІМЕІ 2: НОМЕР_10 , разом із сім-картою: НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_10 та мобільний телефон марки «Redmi», моделі «Note 9 Pro» з серійним номером НОМЕР_2 ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 з сім-картою оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_6 , які передано до кімнати зберігання речових доказів СВ ІНФОРМАЦІЯ_5, та вказані телефони на підставі ст.96-2 КК України, ст.100 КПК України конфіскувати у власність держави (застосувати спеціальну конфіскацію).

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його оголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно із ч.15 ст.615 КПК України копію вироку вручити обвинуваченому та надіслати на електронну адресупрокурора ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 та адвоката ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

Суддя ОСОБА_1