Справа № 461/8136/24
Провадження № 1-кс/461/7184/25
25.11.2025 року. м. Львів.
Галицький районний суд м. Львова
слідчого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
Первинні земельні ділянки належали ОСОБА_6 на підставі таких правовстановлюючих документів: 1. Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №012775 від 08.11.2001 року, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2. Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЛ №168923 від 29.10.2010 року, виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Тобто, формування теперішньої конфігурації земельних ділянок відбулося через низку юридичних операцій з первинними ділянками, які спочатку належали одному власнику.
Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №012775 від 08.11.2001 року видано на підставі ухвали ІНФОРМАЦІЯ_3 №1263 від 25.10.2001 (наказ №126 від 22.10.2001 року), а Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №168923 від 30.07.2010 року на підставі ухвали ІНФОРМАЦІЯ_3 №3584 від 03.06.2010 року.
Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №012775 від 08.11.2001 року був вилучений у ІНФОРМАЦІЯ_4 на виконання ухвали ІНФОРМАЦІЯ_5 від 04.10.2024 року у справі №461/8136/24 під час проведення тимчасового доступу до речей та документів 13.11.2024 року. Тому долучаємо лише отриману копію Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №168923 від 30.07.2010 року.
На підставі свідоцтва про спадщину за законом №244 від 25.06.2020 року ОСОБА_7 зареєструвала право власності на цю земельну ділянку.
Таким чином, всі перетворення земельних ділянок відбувались за незмінною адресою: АДРЕСА_2 .
Об`єкт, який фігурує у кримінальному провадженні, має адресу: АДРЕСА_1 . Жодним чином не може будинок АДРЕСА_1 знаходитися на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 .
Підставою накладення арешту на зазначену земельну ділянку була необхідність забезпечення зберігання речового доказу, оскільки об`єкт містить відомості про обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Усе наведене обґрунтування необхідності застосування арешту фактично зводиться до твердження, що об`єкт №13 «ймовірно» розташований на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_4 . Однак з огляду на історію формування цієї ділянки таке припущення є неможливим. Рішення про арешт майна не може ґрунтуватися виключно на голослівному припущенні, не підтвердженому жодними офіційними документами чи доказами.
Вказане є неприпустимим втручанням у право власності особи, яке гарантоване Конституцією України та міжнародними правовими актами, а тому застосуванням обмежень до майна ОСОБА_4 є безпідставним.
Минув майже рік з моменту винесення ухвали суду. Слідчі (розшукові) та процесуальні дії, які мали на меті зібрати, дослідити та задокументувати можливі факти незаконного набуття заявником права власності на земельну ділянку, тривають значний час, при цьому сам заявник не має статусу підозрюваного.
Основні слідчі дії щодо фіксації та документування обставин кримінального провадження вже проведено. Доказів незаконного набуття заявником права власності слідство не встановило, нові ризики для кримінального провадження відсутні, а скасування арешту не перешкоджатиме подальшому досудовому розслідуванню.
З огляду на наведені обставини та очевидне невиправдане втручання у право власності просить задовольнити клопотання та скасувати арешт.
Представник заявника та заявниця у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд клопотання у їхній відсутності, вимоги клопотання підтримує та просить таке задовольнити.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути клопотання у відсутності представника заявника, та слідчого, оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення.
Відповідно до ст.107 КПК України фіксування судового процесу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи.
Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання слід задовольнити.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до положень ч.1,4 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Згідно з ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею був вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Таким чином, враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити, а саме скасувати арешт на майно зазначене в клопотанні, яке суд вважає обгрунтованим, враховуючи надмірну тривалість досудового розслідування, оскільки слідчі (розшукові) та процесуальні дії, які мали б можливість зібрати, дослідити та задокументувати ймовірне незаконне набуття права власності на земельну ділянку заявником, який не є підозрюваним, тривають значний час, основні слідчі дії з фіксування та документування обставин кримінального провадження проведено, доказів незаконного набуття права власності заявником слідством не здобуто, нових ризиків кримінального провадження не існує, проведення інших слідчих (розшукових) та процесуальних дій за умови скасування арешту, не буде перешкоджати проведенню досудового розслідування. Беручи до уваги те, що за цих обставин, ступінь втручання в особисті майнові права власника є значний за відсутності нових ризиків, тому арешт накладений ухвалою слідчого судді на спірне майно слід скасувати,
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
При вирішенні клопотання суд також враховує положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Таким чином, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вважає, що втручання у майнові права має бути пропорційним, легітимним і спрямованим на досягнення законної мети. Суд оцінює, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", аналізуючи, чи було воно відповідним до мети, а також чи не було воно надмірним (непропорційним). Це означає, що обмеження права власності може бути виправданим, якщо воно відповідає суспільним інтересам і не порушує принципу пропорційності.
Отже, вирішуючи клопотання по суті, суд приходить до висновку про те, що наряду із завданням належного забезпечення кримінального провадження, суд також повинен враховувати ступінь втручання, в розумінні обмеження майнових прав власника, за відповідних обставин та цілей кримінального провадження, з точки зору їх виправданості за умови пропорційності.
З врахуванням даних обставин, суд знаходить вимоги клопотання обгрунтованими, такими, що підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст.170,174 КПК України ,-
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 13.01.2025 року у справі № 461/8136/24 (№1-кс/461/371/25) шляхом заборони його відчуження та розпорядження, а саме на:
Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення проти неї може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали виготовлено 25.11.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1