Справа № 461/2744/25
Провадження № 1-кс/461/6617/25
УХВАЛА

27.10.2025 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

встановив:

адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 17.04.2025 у справі №461/2744/25 (провадження №1-кс/461/2455/25), а саме на:

- мобільний телефон марки «Айфон ХR» червоного кольору ІМЕІ 1) НОМЕР_1 ІМІ 2) НОМЕР_2 , в якому знаходиться сім-карта мобільного оператора зв`язку «Лайфсел» НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон марки «ОРРО» модель СРН2577 ІМЕІ 1) НОМЕР_4 , ІМІ 2) НОМЕР_5 , в якому знаходиться сім-карта мобільного оператора зв`язку «Лайфсел» НОМЕР_6 .

В обґрунтування поданого клопотання заявник вказує, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 17.04.2025 у справі №461/2744/25 (провадження №1-кс/461/2455/25), накладено арешт на майно, а саме на:

- мобільний телефон марки «Айфон ХR» червоного кольору ІМЕІ 1) НОМЕР_1 ІМІ 2) НОМЕР_2 , в якому знаходиться сім-карта мобільного оператора зв`язку «Лайфсел» НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон марки «ОРРО» модель СРН2577 ІМЕІ 1) НОМЕР_4 , ІМІ 2) НОМЕР_5 , в якому знаходиться сім-карта мобільного оператора зв`язку «Лайфсел» НОМЕР_6 .

Зазначене майно є власністю ОСОБА_4 .

У кримінальному провадженні в межах якого накладено арешт на зазначене вище майно ОСОБА_4 30.07.2025 року ухвалено вирок. Водночас, суд, ухвалюючи вирок, не вирішив питання скасування арешту на майно з приводу якого подане дане клопотання.

Отже, заявник вважає, що потреба у подальшому накладенні арешту на майно відпала, а тому, посилаючись на положення Конституції України, КПК, практику ЄСПЛ та Верховного Суду, просить його скасувати.

Заявник у судовому засіданні заяву підтримала з мотивів наведених у ній.

Слідчий (уповноважений представник органу досудового розслідування) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду повідомлення, згідно якого обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001060 від 09.10.2024 скеровано на розгляд до суду, яким постановлено вироку у справі і цей вирок набрав законної сили.

Відповідно до положень статті 174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, положення процесуального законодавства не містять норм стосовно наявності перешкод для розгляду клопотання про скасування арешту, у разі неявки заявника або слідчого (ініціатора питання про арешт) в судове засідання.

Згідно положень статті 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Виходячи з наведеного, підстав для відкладення розгляду клопотання або обставин які зумовлюють неможливість вирішення інших питань порушених у ньому, у тому числі внаслідок неявки учасників процесу, не встановлено.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши доводи заявниці, приходжу до наступних висновків, виходячи наведених нижче доводів та мотивів.

Відповідно до приписів статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 2 ст. 174 КПК України).

В ході розгляду справи встановлено наступне.

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001060 від 09.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

На майно, з приводу якого подане клопотання, накладено арешт ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 17.04.2025.

Правовою підставою для накладення арешту на зазначене майно було збереження речових доказів.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001060 від 09.10.2024 скеровано на розгляд до суду, яким 30.07.2025 постановлено вирок у справі і цей вирок набрав законної сили.

Судом, при ухваленні вироку, не вирішено питання скасування арешту на мобільний телефон марки «Айфон ХR» червоного кольору ІМЕІ 1) НОМЕР_1 ІМІ 2) НОМЕР_2 , в якому знаходиться сім-карта мобільного оператора зв`язку «Лайфсел» НОМЕР_3 та мобільний телефон марки «ОРРО» модель СРН2577 ІМЕІ 1) НОМЕР_4 , ІМІ 2) НОМЕР_5 , в якому знаходиться сім-карта мобільного оператора зв`язку «Лайфсел» НОМЕР_6 , які належать ОСОБА_4 .

Оцінюючи доводи заявника щодо підстав для розгляду порушеного питання слідчим суддею та наявності підстав для скасування арешту, враховую наступне.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Таким чином, зазначеними положеннями чітко врегульовано те, що питання скасування арешту майна, яке являється речовим доказом у кримінальному провадженні, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження та судовий розгляд.

Варто відзначити також наступне.

Частиною 1 ст. 3 КПК України, серед іншого, визначено наступні терміни:

- досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження;

- кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність;

- слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду. Слідчий суддя (слідчі судді) у суді першої інстанції обирається зборами суддів зі складу суддів цього суду;

- судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами;

- учасники кримінального провадження - сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, особа, стосовно якої розглядається питання про видачу в іноземну державу (екстрадицію), заявник, у тому числі викривач, свідок та його адвокат, понятий, заставодавець, перекладач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, секретар судового засідання, судовий розпорядник.

Системний аналіз положень КПК України, зокрема наведених вище, вказує на те, що повноваження слідчого судді щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні з моменту скерування обвинувального акту до суду припиняються і такі повноваження переходять до суду, який, серед іншого, вправі надавати оцінку тим чи іншим рішенням слідчого судді при вирішенні питання допустимості доказів.

Відтак, правові підстави для вирішення ініційованого заявником питання про скасування арешту на майно слідчим суддею у ситуації коли обвинувальний акт скеровано до суду і цим судом ухвалено вироку, що набрав законної сили, відсутні.

Той факт, що судом не вирішено питання про скасування арешту не наділяє слідчого суддю повноваженнями вирішувати це питання після ухвалення вироку. Більше того, чинний КПК України не містить жодних обмежень щодо можливості ініціювання даного питання перед судом який ухвалив вирок третьою особою, щодо майна якої вирішувалось питання про арешт або іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежувались під час досудового розслідування.

Зрештою, навіть у разі відмови суду у вирішенні відповідного питання або непогодження з вироком суду, відповідно до ч. 1 ст. 393 КПК України, апеляційну скаргу на вирок мають право подати:

- фізична або юридична особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію (п. 9-2));

- інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

В цьому контексті слід відзначити, що згідно положень ч. 2, ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Речові докази та документи, надані суду, зберігаються в суді, за винятком випадків, передбачених частиною шостою цієї статті, а також речових доказів у вигляді громіздких або інших предметів, що вимагають спеціальних умов зберігання, які можуть знаходитися в іншому місці зберігання.

З поданого слідчому судді клопотання неможливо встановити де на даний час зберігаються відповідні речові докази, а отже неможливо встановити особу відповідальну за їх збереження.

Щодо доводів заявника в частині врахування практики Верховного Суду, слід відзначити наступне.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року (справа № 932/9029/23 провадження № 61-16072 св 23) наведено наступне.

Верховний Суд звертає увагу, що цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками Об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду(див.: постанови Верховного Суду: від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17, від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02, від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20, провадження № 61-9003св21). Тобто правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного, мають перевагу над висновками колегії суддів, тому саме вони підлягають застосуванню. Указане узгоджується з правовими висновками, викладеними в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 09 серпня 2019 року у справі № 910/12968/17 (провадження № 12-120гс19) та в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 910/11131/19 (пункт 9.27).

Очевидним є те, що при врахуванні практики кримінального касаційного суду підходи до її застосування є аналогічними.

Заявник акцентує увагу на тому, що зазначені нею висновки суду касаційної інстанції є висновками Великої Палати, а тому мають перевагу при застосуванні.

Водночас, наголошуючи на наведеному аспекті, заявник залишає поза увагою питання релевантності наведених висновків в співставленні з обставинами даної справи.

Так, у висновку наведеному заявником основним питанням для дослідження було розмежування юрисдикцій судів при вирішенні питання про скасування арешту накладеного у кримінальному провадженні. Зокрема, у вказаному вище висновку ВП ВС зазначено наступне:

«Тобто, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлюється статтею 174 КПК України, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Правильними є висновки судів про те, що в КПК України, який набрав чинності у листопаді 2012 року, законодавцем чітко врегульовано порядок вирішення питання про зняття арешту з майна.

Отже, постановляючи оскаржувані ухвали, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що спірне майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, дійшов правильного висновку про те, що клопотання власника майна повинно розглядатись слідчим суддею за місцем досудового розслідування у кримінальному провадженні або судом під час судового розгляду, а тому обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі, на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).».

Відтак, навіть у рішенні на яке посилається заявник Верховний Суд зазначив, що питання скасування арешту при розгляді справи судом вирішується саме цим судом.

Як зазначено у ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

У цій ситуації досудове розслідування завершене і обвинувальний акт скеровано до суду, а отже заявник повинен і має право ініціювати порушене ним питання перед судом який ухвалив вирок. Зазначене вказує на те, що заявник обрав неналежний спосіб захисту своїх інтересів, а тому правових підстав для задоволення відповідного клопотання слідчим суддею не встановлено.

Таким чином, приходжу до висновку, що законні підстави для задоволення клопотання відсутні.

Керуючись ст. 132, 170 - 174 КПК України,

постановив:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1