Провадження №: 1-кп/755/693/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003570 від 18.10.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, освіта середня технічна, неодруженого, має на утриманні матір, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, працюючого неофіційно водієм, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за № 0003570 від 18.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_6 подано заяву про затвердження угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим.

Заяву обґрунтовує тим, що сторони досягли відповідних домовленостей, погоджуючись на призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 25500 грн. 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав заяву свого захисника.

Потерпіла в судовому засіданні підтримала заяву захисника обвинуваченого.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти заяви захисника обвинуваченого та затвердження угоди, зазначивши, що вказана угода не відповідає вимогам КПК України. Окрім того, вказав, що таку угоду вже розглядав попередній склад суду і за наслідком розгляду відмовив в її затвердженні. Нова угода про примирення потерпілої та обвинуваченого є ідентичною за змістом до попередньої, підстави, для відмови у її затвердження не відпали та сторонами не усунуті.

Суд, вислухавши думку учасників з приводу заяви про затвердження угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 471 КПК України в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Згідно вимог п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди про визнання винуватості, якщо умови угоди суперечать вимогам цього кодексу та/або закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 3 ст. 65 КК України підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтями 69 і 69-2 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом.

При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

У постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 297/562/17 (провадження № 51-329км18) висловлено правову позицію за якою передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

При цьому, факт визнання засудженим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого як обставину, що пом`якшує покарання. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки (Постанова колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 520/16394/16-к (провадження № 51-26км18)

Згідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, що входить до Розділу XI «Кримінальні правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту».

Основним безпосереднім об`єктом вказаного кримінального правопорушення є суспільні відносини, які забезпечують безпеку руху й експлуатацію транспортного засобу, а додатковим обов`язковим об`єктом - відносини життя та здоров`я особи.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», прийнятим Верховною Радою України 16 лютого 2021 року, з метою більш жорсткого дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, Кримінальний кодекс України доповнено ст. 286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання, ніж санкція ст. 286 КК України.

Також, цим же законом внесені зміни до ст. ст. 45-48, 75 КК України щодо прямої заборони на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, примиренням винного з потерпілим, з передачею особи на поруки, у зв`язку із зміною обстановки, а також звільнення від відбування покарання з випробуванням при засудженні за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, законодавцем виокремлено в окремий склад кримінального правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю порівняно з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України.

Як вбачається з угоди про примирення потерпілої з обвинуваченим від 08.10.2025 враховуючи, що ОСОБА_3 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду потерпілій, має на утриманні матір, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, сторонами узгоджене обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 1500 неоподаткованих доходів громадян - 25500 грн. 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки зважаючи на те, що обставин які б обтяжували покарання обвинуваченого під час судового розгляду не встановлено.

При цьому, в порушення ч. 1 ст. 471 КПК України в угоді про примирення не зазначено, що обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння (1,47%), характеризуючі особу обвинуваченого обставини, а також не у повному обсязі розкриті пом`якшувальні обставини, враховуючи які суд мав би можливість призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Крім того, 09 грудня 2024 року у вказаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0003570 від 18.10.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, укладено угоду про примирення між обвинуваченим та потерпілою і сторони узгодили покарання за ч.1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 25500 грн. 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року було відмовлено у затвердженні цієї угоди з обґрунтуванням прийнятого рішення.

Положення ч. 8 ст. 474 КПК України, передбачають, що повторне звернення з угодою з тим самим обвинуваченим в одному кримінальному провадженні допускається одноразово у разі усунення підстав, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди. У разі повторної відмови судом у затвердженні угоди наступне звернення з угодою з тим самим обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні не допускається.

Фактично, при повторному зверненні з угодою з тим самим обвинуваченим в одному кримінальному провадженні не були усунуті підстави, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди 06 травня 2025 року.

За таких обставин, укладена угода не відповідає вимогам КПК України, а призначення покарання ОСОБА_3 із застосуванням ст. 69 КК України, не відповідає інтересам суспільства, суд вважає, що відповідно до вимог п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України укладена угода про примирення потерпілого з обвинуваченим не може бути затверджена судом.

Частиною 7 ст. 474 КПК України передбачено, що у разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії судового провадження, останнє продовжується у загальному порядку.

Керуючись статтями 314, 369-372, 376, 468-469, 472-474 КПК України, суд

у х в а л и в:

У затвердженні угоди про примирення потерпілої з обвинуваченим, укладеної 08.10.2025 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0003570 від 18.10.2024 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 14 год. 00 хв. 12.11.2025 року.

Суддя