Житомирський апеляційний суд
Справа №290/955/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/661/25
Категорія ч.4 ст.152 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000189 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 18 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дриглів Чуднівського району Житомирської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не маючого утриманців, не працюючого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок скасувати, у відповідності до п.2 ч.1 ст.284 КПК України визнати ОСОБА_9 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, та виправдати. Вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції належним чином не проаналізував всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, надав невірну оцінки показам малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , неповнолітнього свідка ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 та судово-медичного експерта ОСОБА_14 , а також письмовим доказам по справі, а саме висновкам експертів №2014/20-25 від 14.08.2020 року, №2013/20-25, №268, №СЕ-19-20/24754-Б, №СЕ-19-20/24756-Б, №СЕ-19-20/24757-Б, №СЕ-19-20/24750-Б. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що поза увагою суду залишився той факт, що матеріали провадження не містять доказів вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, а саме дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло потерпілої з використанням геніталій або будь-якого іншого органу ОСОБА_9 .. Вказує, що малолітня потерпіла ОСОБА_11 має ознаки підвищеного навіювання з боку її матері та схильність до фантазування, а тому її покази не можуть братися судом до уваги.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , яке надійшло від прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 йдеться про безпідставність доводів апелянта та про залишення вироку суду без зміни.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 18 квітня 2025 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, та призначено йому покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 залишено тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більше, ніж до 17.06.2025 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 встановлено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_9 з дня затримання 23.06.2020 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 71 848 (сімдесят одну тисячу вісімсот сорок вісім) гривень 90 копійок процесуальних витрат на залучення експертів при проведенні експертиз.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Включено інформацію про ОСОБА_9 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 23 червня 2020 року близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився у спільному дворі одноповерхового багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , а саме неподалік свого фактичного місця проживання. У цей час у поле зору ОСОБА_9 потрапила малолітня потерпіла ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_4 , яка також перебувала у спільному дворі та займалась по домогосподарству.

У цей час та місці, за вказаних обставин, у ОСОБА_9 виник злочинний умисел направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло малолітньої ОСОБА_11 , яка не досягла чотирнадцяти років, з використанням власних геніталій.

Діючи з прямим умислом, з метою вчинення сексуального насильства, достовірно знаючи про те, що малолітня ОСОБА_11 не досягла чотирнадцяти років, ОСОБА_9 підійшов до останньої та запропонував їй піти з ним до річки, яка проходить неподалік приміщення будинку культури по АДРЕСА_3 , ловити рибу.

З метою переконання ОСОБА_11 та отримання згоди, ОСОБА_9 повідомив останній про те, що пізніше до них прийде її вітчим ОСОБА_15 . На вказану пропозицію малолітня ОСОБА_11 погодилась.

Прийшовши до указаної річки разом з малолітньою ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, наказав дівчинці роздягатися, а саме зняти з себе нижню білизну, на що малолітня потерпіла відмовилась у категоричній формі та почала втікати.

ОСОБА_9 наздогнав потерпілу ОСОБА_11 та, використовуючи її безпорадний стан, зумовлений малолітнім віком, застосовуючи фізичну силу, схопив її за ліву ногу в області гомілки. У результаті вказаних дій вони впали на землю. Потерпіла злякалась, закрила своє обличчя обома руками, почала плакати та кликати на допомогу.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел та переслідуючи свою злочинну мету, не зважаючи на прохання дитини відпустити, з метою пригнічення опору зі сторони потерпілої, ОСОБА_9 поклав її на спину, своїми руками тримав ОСОБА_11 за кисті рук, вагою свого тіла ліг на потерпілу, обмеживши тим самим її рух та позбавивши змоги вирватись і залишити місце події. Зняв з дівчинки, а потім із себе нижню білизну.

Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на задоволення статевої пристрасті, розвів потерпілій ноги, почав мацати, торкатися своїм статевим органом її статевих органів та вчинив відносно малолітньої ОСОБА_11 насильницькі дії сексуального характеру, шляхом вагінального проникнення в тіло потерпілої з використанням геніталій.

У подальшому, з метою залякування потерпілої, ОСОБА_9 наказав останній мовчати, а у разі непокори погрожував втопити в річці.

У результаті злочинних дій ОСОБА_9 малолітній потерпілій ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: надриву слизової предвір`я піхви, яке могло утворитися як від дії пальців руки, так і від введення статевого члена в стані ерекції в статеві органи; синців шиї ліворуч та синця правої щоки, які могли утворитися внаслідок дії пальців рук сторонньої особи; садна лівого стегна, що можуть свідчити про насильницьке розведення ніг; садна підборіддя, синця лівого грудинно-ключично-сосцеподібного з`єднання з переходом на ключицю, садна правого плечового суглобу, садна міжлопаткової ділянки, садна лівого передпліччя, садна правого плеча, синця лівої лопатки, які утворилися від дії тупого, твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, які відповідно висновку експерта № 268 від 23.06.2020 є легкими тілесними ушкодженнями без короткочасного розладу здоров`я.

Під час апеляційного розгляду справи захисник ОСОБА_16 заявив клопотання про повторне дослідження доказів, а саме просив повторно дослідити: висновок експерта № 268 (т.2 а.п.102-103), висновок експерта №2014/20-25 від 14.08.2020 року (т.2. а.п.104-117), висновок судово-психіатричної експертизи №2013/20-25 від 14.08.2025 року (т.2 а.п.120-133), висновок експерта №СЕ-19-20/24754-Б (т.2 а.п.154-163), висновок експерта №СЕ-19-20/24756-Б (т.2 а.п.166-179), висновок експерта №СЕ-19-20/24757-Б (т.2 а.п.183-193), висновок експерта №СЕ-19-20/24750-Б (т.2.а.п.196-204) а також повторно допитати свідків зазначених у вироку суду, та малолітню потерпілу ОСОБА_11 ..

Копотання обгрунтовано тим, що суд дослідивши вказані докази, надав їм неправильну оцінку, що вплинуло на прийняте рішення.

З`ясувавши думку прокурора в заперечення повторного дослідження доказів, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення зазначеного клопотання : задовольнити в частині дослідження письмових доказів, оскільки апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією у реалізації права на справедливий судовий розгляд, а відповідно до позиції Верховного суду, якщо в апеляційній скарзі ставиться питання про ухвалення протилежного рішення, суд апеляційної інстанції повинен дослідити докази, на які посилається сторона, за умови обгрунтованості такого клопотання, а в частині допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_11 та свідків відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Однак, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони захисту в частині повторного допиту малолітньої потерпілої та свідків виходячи з наступного.

Сторона захисту не навела переконливих аргументів щодо необхідності повторного допиту вказаних осіб, а тому за відсутності мотивованого клопотання про повторний допит малолітньої потерпілої ОСОБА_11 та свідків, яке обов`язково має відповідати положенню ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд не вбачає підстав для повторного допиту вказаних осіб та відмовляє у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 в цій частині.

При цьому колегія суддів зважає на вік потерпілої, її психологічний стан після події, та враховує, що показання малолітньої потерпілої ОСОБА_11 та вказаних свідків, є чіткими, послідовними і логічними, узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами. Показання малолітньої потерпілої та свідків дані безпосередньо у судовому засіданні суду першої інстанції в присутності обвинуваченого та його захисника, які мали можливість поставити вказаним особам запитання, отже права обвинуваченого не порушені. Показанням вказаних осіб судом першої інстанції надано оцінку у вироку.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в постанові третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 січня 2023 року (справа № 286/628/20 провадження № 51-2421км22).

Тому колегія суддів вважає можливим обмежитися дослідженням письмових доказів : протоколів слідчих експериментів з відеозаписом.

Малолітня потерпіла ОСОБА_11 та її законний представник ОСОБА_17 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явились.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, провівши часткове судове слідство, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні умисних дій, які виразились у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не досягла чотирнадцяти років, з використанням геніталій. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.4 ст.152 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнав та давати показання відмовився.

При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення також не визнав та підтримав доводи захисника. Зазначив, що в день події потерпілу не бачив та на річку з останньою не ходив. Вказав, що того дня він весь день працював. Вважає, що потерпілій сказали вказувати на нього, тому вона його оговорює.

Проте, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показах малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , наданих в судових засіданнях в суді першої інстанції, яка пояснила що з обвинуваченим раніше знайома, так як проживали по сусідству, стосунки були нормальні. Того дня вона займалася домашнім господарством у дворі багатоквартирного будинку, коли прийшов п`яний ОСОБА_9 і почав стукати в двері квартири де він проживає. Вона сказала йому, що його співмешканки ОСОБА_18 немає вдома, тоді ОСОБА_9 підійшов до неї та сказав, що її вітчим передав, щоб вона разом з ним йшла на річку ловити рибу, а сам вітчим приєднається до них трохи пізніше. Вона спочатку сказала, що не піде, а запитає у вітчима. Однак, ОСОБА_9 сказав, що вітчим буде сваритися на неї і тоді вона погодилась. По дорозі зустріли її брата - ОСОБА_19 , який дізнавшись, куди вони йдуть сказав зачекати на вітчима, але ОСОБА_9 сказав йому йти за сірниками додому та чекати на них. По дорозі ОСОБА_9 питав у неї скільки їй років, вона відповіла, що їй невдовзі буде 11, а ще питав, чи боїться вона вітчима, на що відповіла, що ні. Прийшовши на берег річки ОСОБА_9 наказав їй роздягатися, а саме зняти труси, на що вона відмовилась і сказала, що піде додому. Хотіла йти, однак ОСОБА_9 схопив її за ногу, і вона впала на спину. ОСОБА_9 зняв із себе шорти та труси, а вона злякалася та почала видиратися та кликати на допомогу. Тоді ОСОБА_9 затулив їй рота та погрожував втопити її в річці, а потім мацав її, зняв з неї труси, торкався та проникав в її статевий орган своїм статевим органом, їй було боляче. Потім наказав їй нічого нікому про те, що трапилось, не розповідати, вона його запевнила, що буде мовчати, тоді він її відпустив. Після цього вона заховалася, при цьому бачила, як ОСОБА_9 впав в річку. Крім того, вона зустріла свого брата ОСОБА_19 , якому сказала, що переховується від ОСОБА_9 . Разом з братом вони дочекалися, коли ОСОБА_9 піде, після чого пішли додому;

- показах свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що є братом потерпілої, а з обвинуваченим він знайомий, так як проживали поруч по сусідству. Того дня він йшов з городу додому та біля дому побачив сестру - ОСОБА_20 (потерпілу) з ОСОБА_9 . Він запитав куди вони йдуть, на що ОСОБА_9 сказав, що вони йдуть на рибалку, а йому сказав йти додому за сірниками і занести їх батькові на пилораму. Коли він взяв вдома сірники і вийшов на вулицю, то ані ОСОБА_20 , ані ОСОБА_9 вже не було, і він пішов їх шукати. Почув крики ОСОБА_20 зі сторони річки, вона звала на допомогу, він пішов на звук крику. Підійшовши ближче до річки за метрів 10, побачив як ОСОБА_20 тікає від ОСОБА_9 , а він її наздогнав і потягнув до себе, вона впала на землю. Що саме ОСОБА_9 робив з його сестрою не бачив, бо ховався в кущах, оскільки боявся. Бачив, що ОСОБА_9 тримав ОСОБА_20 за волосся, та сам був майже роздягнутий (в футболці і трусах), без взуття. Чув як ОСОБА_20 просила ОСОБА_9 відпустити її, казала, що нікому нічого не розповість, на що ОСОБА_9 сказав, що якщо вона щось розповість, то він її втопить. ОСОБА_9 був п`яний, падав, не тримаючись на ногах. Коли вони переходили річку по кладці, то бачив, як ОСОБА_9 впав в річку. ОСОБА_20 йшла і по дорозі вдягалася. Він спостерігав за даними подіями, однак нічого не міг зробити, бо боявся ОСОБА_9 . Коли вже поверталися додому, то бачив як на ногах ОСОБА_20 були порізи від трави. ОСОБА_20 спочатку не хотіла розказувати, що відбулось, а потім розповіла, що ОСОБА_9 роздягав її та погрожував втопити. Про ці події свідок він розповів батьку та поліції;

- показах свідка ОСОБА_15 який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що є вітчимом малолітньої потерпілої, а з обвинуваченим ОСОБА_21 він знайомий відтоді, коли останній почав проживати з їх сусідкою ОСОБА_18 , з ним він також працював разом на пилорамі, стосунки були нормальні. Пам`ятає, що того дня ОСОБА_9 був у стані алкогольного сп`яніння і раніше пішов з пилорами додому. Через деякий час він, будучи біля дому, зустрів свого пасинка ОСОБА_19 , який розповів йому, що ОСОБА_9 чи то зґвалтував, чи то хотів зґвалтувати падчерку ОСОБА_20 . Вона стояла на сходах, на питання ОСОБА_15 : «це правда?», вона відповіла ствердно. Тоді він бачив на шиї ОСОБА_20 сліди почервоніння та була викликана поліція. ОСОБА_19 казав, що бачив, як ОСОБА_9 душив ОСОБА_20 , повалив її на землю, вона кричала. Потім коли приїхала поліція, то ОСОБА_19 показав місце, де це все відбувалося. На даному місці була прим`ята трава та знайшлися тапочки ОСОБА_9 . Коли поліція зайшла додому до ОСОБА_9 , то в коридорі лежав його мокрий одяг. У подальшому ОСОБА_20 розказувала йому, що ОСОБА_9 у той день наказав їй йти з ним ловити рибу, а потім вчиняв дії сексуального характеру;

- показах законного представника потерпілої ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що 23.06.2020 близько 14 години їй зателефонував її чоловік - ОСОБА_15 і повідомив, що додому прийшов її син ОСОБА_19 та розказав, що ОСОБА_9 намагався зґвалтувати її дочку ОСОБА_20 . Вона приїхала додому, звідки разом з ОСОБА_20 поїхали на медичну експертизу. Приїхавши додому бачила ОСОБА_9 в автомобілі поліції з ознаками алкогольного сп`яніння. ОСОБА_22 повідомила їй, що була на подвір`ї, коли прийшов ОСОБА_9 і стукав у двері до ОСОБА_23 , а потім сказав їй, що вітчим наказав іти із ним на рибалку. ЇЇ син ОСОБА_19 бачив їх і казав не йти із ОСОБА_21 , однак останній сказав, що вітчим наказав ОСОБА_19 принести йому сірники на пилораму, а ОСОБА_20 (потерпілій) іти з ним на рибалку, інакше він сваритиметься. На другий день дочка ОСОБА_20 показувала місце, де це відбувалось і все розповідала поліції, а в цей день показував і розповідав про події поліції її син ОСОБА_19 . Дочка також розказувала, що ОСОБА_9 сам роздягнувся та наказав їй роздягатись, але вона відмовилась, казала що буде кричати, намагалась втікати, але ОСОБА_9 доганяв її. Він сам роздягнув ОСОБА_20 , погрожував їй, що втопить у річці, яка була поруч, шарпав, ліз до її статевих органів своїм статевим органом. На тілі ОСОБА_20 були тілесні ушкодження, яких зранку в цей день не було;

- показах свідка ОСОБА_24 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що очевидцем події він не був, проте зі слів чув, що того дня ОСОБА_9 намагався зґвалтувати малолітню ОСОБА_11 . Крім того, показав, що перед цим ОСОБА_9 був на пилорамі та вживав алкоголь;

- показах свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які не були допитані даним складом суду у зв`язку із неможливість їх явки в судове засідання, оскільки останні проходять службу в ЗСУ. В судовому засіданні були прослухані їх показання, надані попередньому складу суду, де вони пояснили, що очевидцями події не були, зі слів чули, що ОСОБА_9 намагався зґвалтувати малолітню ОСОБА_11 . Перед цим ОСОБА_9 був на пилорамі, вживав алкоголь;

Оцінюючи вказані показання суд першої інстанції врахував, що свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 та ОСОБА_24 не були очевидцями події, надали показання про перебування ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується іншими доказами по справі, а тому відсутні сумніви у правдивості їх показань.

Наведені показання потерпілої, законного представника та свідків суд першої інстанції визнав послідовними, такими, що є належними та допустимими, адже вони прямо і непрямо вказують на існування обставин, які підлягають доказуванню, та інших обставин, що мають значення для кримінального провадження. Вони отримані в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, і ними, як процесуальними джерелами доказів, в розумінні ст. 84 КПК підтверджується час, місце та спосіб вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом безпосередньо та яким у вироку надано оцінку у відповідності до вимог ст.94 КПК України, зокрема:

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_17 про кримінальне правопорушення від 23.06.2020 року (т.2. а.п.49);

- протоколом огляду місця події від 23.06.2020 року, проведеного за участю малолітнього свідка ОСОБА_12 та його законного представника ОСОБА_17 , в ході якого було оглянуто територію за Карвинівським будинком культури, яка вкрита травою та кущами, де витоптані стежки у виді двох паралельних кривих, які ведуть по берегу річки до кладки містка через річку. Присутній під час огляду малолітній свідок ОСОБА_12 вказав місце, з якого він бачив того дня свою сестру ОСОБА_20 і сусіда ОСОБА_9 на іншому березі річки. На вказаному ним місці було виявлено прим`яту траву, а також виявлено та вилучено два чоловічі тапки чорного кольору (т. 2 а.п. 58-67).

- протоколом слідчого експерименту від 28.07.2020 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_11 чітко та послідовно вказала на місця, де ОСОБА_9 вчиняв відносно неї дії сексуального характеру. Конкретизувала, як ОСОБА_9 сам приспустив з неї труси, тримав її, та знімав з себе шорти та труси, потім лягав на неї та відчула як він проникає своїм статевим органом в її статевий орган, і їй було дуже боляче. Вона кричала та кликала на допомогу, а ОСОБА_9 взяв її за шию і сказав не кричати. Потім ОСОБА_9 хтось дзвонив, він розмовляв, в цей час потерпіла втікла від нього, а він, наздогнавши її, знову повалив на землю, ліг зверху і вчиняв відносно неї дії сексуального характеру. (т. 2 а.п. 95-101);

- висновоком експерта №268, згідно якого при судово-медичній експертизі у малолітньої ОСОБА_11 виявлено синці на шиї ліворуч, садна підборіддя, синець правої шоки, синець лівого грудинно-ключично-сосцеподібного з`єднання з переходом на ключицю, садно правого плечового суглобу, садно між лопаткової ділянки, садна лівого передпліччя, садна лівого стегна, садно правого плеча, синець лівої лопатки, надрив слизової предвір`я піхви, які утворилися від дії тупого, твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено в термін та за обставин, вказаних потерпілою (знайомий намагався здійснити насильницький статевий акт), та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я. При цьому тілесні ушкодження у вигляді синців шиї, синця правої щоки могли утворитися внаслідок дії пальців рук сторонньої особи. Враховуючи дані спеціального анамнезу, дані додаткових методів обстежень, експерт вважає, що ОСОБА_11 не жила статевим життям та статевої зрілості не досягла. Цілісність дівочої пліви не порушена та її будова не допускає здійснення статевого акту без її порушення. Виявлені садна лівого стегна можуть свідчити про насильницьке розведення ніг. Виявлене тілесне ушкодження у вигляді надриву слизової предвір`я піхви могло утворитися як від дії пальців руки, так і від введення статевого члена в стані ерекції в статеві органи. Утворення названих тілесних ушкоджень внаслідок самоспричинення можна виключити (т.2 а.п.102-103);

В судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_14 додатково роз`яснив свій висновок №268, вказавши, що надрив слизової предвір`я піхви, міг утворитися як від введення статевого члена, так і від пальців ріки іншої особи в статеві органи потерпілої. Це було насильницьке проникнення. Неушкодження дівочої пліви свідчить про те, що не було повноцінного статевого акту, було намагання його здійснити. При цьому, зважаючи на будову жіночих статевих органів, наявні ушкодження свідчать, що проникнення до статевих органів було.

- листом від 29.04.2024 № 2190, згідно якого Обласне бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради на запит захисника по справі роз`яснило, що порушення анатомічної цілості дівочої пліви може бути у вигляді розривів і надривів. Ці ушкодження виникають, як правило, внаслідок тиснення і розтягування при введені головки статевого члену в отвір пліви. Якщо анатомічна будова дівочої перетинки така, що не допускає здійснення статевих актів без її порушення, то введення статевого члену у вагіну неможливе без ушкодження цілісності дівочої перетинки;

- висновком експерта №267 від 30.06.2020 року, згідно якого у ОСОБА_27 будь-яких видимих тілесних ушкоджень не виявлено, а також не виявлено будь-яких фізіологічних вад розвитку, язв, рубців, новоутворень, венеричних захворювань, тому останній здатен до статевого акту. Будь-яких накладень (нашарувань) слідів біологічних рідин на статевих органах ОСОБА_9 не виявлено (т. 2 а.п. 119).

- висновком експерта №2014/20-25, згідно якого встановлено, що потерпіла ОСОБА_11 з урахуванням своїх індивідуально-психологічних особливостей, в своїх показаннях щодо сексуальних посягань в змозі правильно сприймати зовнішню сторону цих дій. Рівень її розумового розвитку дозволяє розуміти і пам`ятати фактичний зміст власних дій та керувати ними відповідно віковим можливостям. Разом з тим, недостатній життєвий досвід, обумовлений віковими особливостями не дозволяє їй в повній мірі передбачати наслідки власних дій за обставин, що досліджуються в межах даного кримінального провадження. Психічний розвиток та показання ОСОБА_11 відповідають її віку та інтелектуальному розвитку. Малолітня ОСОБА_11 виходячи з рівня її розумового розвитку, індивідуально-психологічних особливостей та емоційного стану в своїх показаннях щодо сексуальних показань в змозі правильно сприймати зовнішню сторону цих дій і правильно повідомити про них (дати детальний опис в доступних їй виразах при умові нерозуміння сексуального значення дій дорослих людей) (т.2 а.п.104-117);

- висновком експерта №2013/20-25, згідно якого ОСОБА_9 властиві недостатня вимогливість до себе та своєї поведінки (зневажливе ставлення до загальноприйнятих норм і цінностей), деяка демонстративність, зухвалість (соціальний інфантилізм), недостатня сексуальна диференційованість. Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_9 могли мати суттєвий вплив на його поведінку під час скоєння інкримінованого йому правопорушення. ОСОБА_9 з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища в цілому здатний розуміти реальний зміст власних дій та повною мірою керувати ними і передбачати їх наслідки (т.2 а.п.120-133).

Проаналізувавши сукупність зібраних та досліджених доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішенням ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

Доводи апелянта про те, що матеріали провадження не містять доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло малолітньої потерпілої з використанням геніталій, що є обов`язковою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вони є аналогічними тим, що були надані стороною захисту під час розгляду провадження в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції такі доводи захисника розглянув та надав їм належну оцінку, відповідним чином мотивувавши свої висновки у вироку суду.

Зокрема суд першої інстанції зазначив, що ч.4 ст.152 КК України передбачає відповідальність за вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, вчинені щодо особи, яка не досягла 14 років, незалежно від її добровільної згоди.

Основним безпосереднім об`єктом цього злочину залежно від того, хто є потерпілим від злочину, слід визнавати статеву свободу чи статеву недоторканість особи, а додатковими об`єктами зокрема, належний фізичний і психічний розвиток малолітніх, тілесну і психічну недоторканість, честь і гідність особи.

Об`єктивна сторона цього злочину полягає у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, незалежно від добровільної згоди потерпілої особи.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується наявністю прямого умислу у винної особи.

При цьому зґвалтування визнається закінченим з моменту проникнення статевого органу чоловіка, іншого органу людини (наприклад, руки чи пальця) або певного предмета в один із природних отворів потерпілої особи незалежно від того, чи вдалося винуватому збудити та (чи) задовольнити свою статеву пристрасть. Мається на увазі проходження хоча б частиною статевого органу, іншого органу людини чи певного предмета меж тієї чи іншої природної порожнини тіла людини.

Якщо зґвалтування набуло вигляду недобровільного природного статевого акту, то злочин, за загальним правилом, визнається закінченим з початку такого акту. При цьому не вимагається продовження копулятивних фрікцій (зворотно-поступальних рухів статевого органу чоловіка у піхві жінки), обов`язкової дефлорації (порушення цілісності дівочої пліви), досягнення оргазму чи еякуляції (закінчення статевого акту у фізіологічному розумінні).

Проникнення статевого органу у тіло потерпілої та сам статевий акт не можуть бути тотожними поняттями.

Для кваліфікації дій особи за ст. 152 КК України достатньо встановити наявність дій сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи. При цьому чи мав місце сам повноцінний статевий акт, який полягає у введенні статевого члену у піхву, на кваліфікацію не впливає.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №637/965/19.

Окрім того, згідно позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду фактичне наявність акту проникнення, підтвердженого свідченнями, експертизами, відео/аудіодоказами тощо, є достатнім для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.152 КК України. Тілесні ушкодження можуть бути, а можуть і не бути це не є визначальним критерієм. Отже, якщо мало місце сексуальне проникнення, навіть без фізичних ушкоджень це вважається згвалтуванням.

Факт сексуального проникнення ОСОБА_9 у тіло малолітньої потерпілої ОСОБА_11 підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами: а саме показами малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 щодо насильницьких дій обвинуваченого відносно потерпілої, свідка ОСОБА_15 та законного представника ОСОБА_17 в частині наявності у потерпілої тілесних ушкоджень, протоколом огляду місця подій від 23.06.2020 року (т.2 а.п.58-67), протоколом слідчого експерименту від 28.07.2020 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_11 чітко та послідовно вказала на місця, де ОСОБА_9 вчиняв відносно неї дії сексуального характеру (т.2 а.п.95-101), висновком експерта №268, згідно якого у потерпілої виявлено надрив слизової предвір`я піхви, які утворилися від дії тупого, твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено в термін та за обставин, вказаних потерпілою (знайомий намагався здійснити насильницький статевий акт) (т.2 а.п.102-103), а також показами експерта ОСОБА_14 , який в судовому засіданні суду першої інстанції додатково роз`яснив свій висновок, вказавши, що надрив слизової предвір`я піхви, міг утворитися як від введення статевого члена, так і від пальців руки іншої особи в статеві органи потерпілої. Це було насильницьке проникнення. Неушкодження дівочої пліви свідчить про те, що не було повноцінного статевого акту, було намагання його здійснити. При цьому, зважаючи на будову жіночих статевих органів, наявні ушкодження свідчать, що проникнення до статевих органів потерпілої було.

На підстав вказаних доказів суд першої інстанції дійшов висновку, про те що вагінальне проникнення в тіло потерпілої ОСОБА_11 з боку обвинуваченого ОСОБА_9 було, однак той факт, що дівоча пліва не розірвана повістю, свідчить про те, що повноцінний статевий акт не відбувся, що і не вимагається при кваліфікації за ч.4 ст. 152 КК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність вказаних у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, за обставин, встановлених судом.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд безпідставно взяв до уваги покази малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , яка за свого віку має ознаки підвищеного навіювання з боку її матері та схильність до фантазування, колегія суддів вважає непереконливими, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, оскільки покази малолітньої потерпілої узгоджуються із висновками експерта №268, висновком судово-психологічної експертизи від 14.08.2020 року № 2014/20-25, протоколом слідчого експерименту від 28.07.2020 та показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15 . Більш того, беззаперечних доказів, які б свідчили про такий вплив на малолітню потерпілу стороною захисту також не надано.

Крім того, вказані доводи є аналогічні доводам сторони захисту в судовому засіданні суду першої інстанції, на які у вироку суду надано вичерпну відповідь.

Так, суд першої інстанції зазначив, що доводи сторони захисту про те, що показання потерпілої ОСОБА_11 мають ознаки фантазування та надані під впливом дорослих, зокрема її мами, спростовані дослідженими судом доказами, зокрема висновком судово-психологічної експертизи від 14.08.2020 року № 2014/20-25, де зазначено, що показання ОСОБА_11 в частині опису нею руху на місце події, співвідношення один до одного тіл ( спроби утримання дитини масою свого тіла, її падіння, розвертання її тулубу з живота на спину тощо), її фізичних відчуттів (було боляче), решти специфічних рухів (як то розсування її ніг, загублення капців під час бігу тощо), особливостей прямування додому визначаються високим ступенем самостійності.

Окрім того, під час слідчого експерименту 28.07.2020 року потерпіла надала аналогічні показання та продемонструвала механізм подій, які відбулися 23.06.2020 року, а саме чітко та послідовно вказала на місця, де ОСОБА_9 вчиняв відносно неї дії сексуального характеру. Конкретизувала, як ОСОБА_9 сам приспустив з неї труси, тримав її, та знімав з себе шорти та труси, потім лягав на неї та відчула як він проникає своїм статевим органом в її статевий орган, і їй було дуже боляче. Вона кричала та кликала на допомогу, а ОСОБА_9 взяв її за шию і сказав не кричати. Потім ОСОБА_9 хтось дзвонив, він розмовляв, в цей час потерпіла втікала від нього, а він, наздогнавши її, знову повалив на землю, ліг зверху і вчиняв відносно неї дії сексуального характеру (т. 2 а.п. 95-101).

Згідно з положеннями ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження отримує усно. Відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх рішеннях, засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах. Залежно від обставин ця засада реалізується в різних формах, оскільки суд має узгоджувати її з іншими засадами кримінального процесу та/або легітимними інтересами суспільства чи окремих осіб. Наприклад, принцип безпосередності зазнає певних легітимних обмежень у випадку допиту особи, до якої застосовані заходи безпеки або яка відсутня безпосередньо в залі судового засідання (стаття 232 КПК), і такі легітимні обмеження не можна вважати порушенням принципу безпосередності.

В постанові від 14 січня 2025 року по справі № 335/10825/16 Верховний Суд акцентував, що положення «суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання» (перше речення частини 4 статті 95 КПК), не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі, однак такі показання мають використовуватися обережно, а неможливість піддати відсутню під час судового розгляду особу перехресному допиту має враховуватися судом при оцінці достовірності її показань та їх значення в сукупності з іншими доказами.

Для оцінки допустимості показань відсутнього свідка потрібно встановити наступні чинники: чи існували поважні причини для неявки свідка та, відповідно, для прийняття показань недопитаного відсутнього свідка як доказів; чи були показання відсутнього свідка єдиною або вирішальною підставою для засудження обвинуваченого; чи існували достатні врівноважувальні фактори, у тому числі вагомі процесуальні гарантії, здатні компенсувати незручності, завдані стороні захисту в результаті допуску доказу та забезпечити, щоб судовий розгляд у цілому був справедливим.

Вказані положення застосовні і стосовно допиту потерпілого, який згідно ч.2 ст. 353 КПК України проводиться з дотриманням правил допиту свідка.

Так, поважність причини для неявки потерпілої ОСОБА_11 у судове засідання підтверджена інформацією про психоемоційний стан неповнолітньої ОСОБА_11 під час проведення допитів (т.4 а.п. 192-195). У вказаному висновку зазначено, що під час допитів 15.06.2021 та 12.01.2023 у дитини зафіксовано високий рівень психоемоційної напруги та тривоги, …, під час опису подій, що стосувались самого статевого акту, у ОСОБА_20 сильно тремтіли руки, пропадав голос, їй ставало зле. Психологу доводилося призупиняти судовий процес через погіршення психоемоційного стану дитини і, водночас, просити суд зачекати, поки дитина зможе заспокоїтися та продовжити надавати свідчення. Під час спостережень психологом зафіксовано, що дівчинці складно згадувати травматичні події, які завдали їй болісних переживань та травмуючих спогадів, що викликають ретравматизацію психічного стану. Психічний стан ОСОБА_20 вказує на перенесену нею травматизацію, і кожний черговий допит може викликати ретравматизацію (завдання повторної травматизації, що може нести більш негативні наслідки для психічного стану дитини, ніж сама травматична подія). З огляду на вищезазначену інформацію щодо психоемоційного стану дитини, не рекомендовано долучати неповнолітню ОСОБА_11 до чергових допитів, оскільки вони негативно впливають на її психічний стан та особистий розвиток, що в майбутньому може негативно вплинути на психічне здоров`я дитини загалом.

Показання потерпілої не є єдиним або вирішальним доказом по справі, а оцінюються судом у сукупності із всіма доказами по справі. Крім того, сторона захисту мала можливість задати потерпілій запитання і активно користувалась своїм правом під час допиту потерпілої попередніми складами суду 15.06.2021 та 12.01.2023.

Тому суд першої інстанції вважав вказані показання потерпілої належними, допустимими, а з врахуванням інших доказів, які узгоджуються з показаннями потерпілої, достовірними. Вказані показання не були спростовані іншими доказами. Певні неточності показань потерпілої обумовлені її психоемоційним станом, стресом та травматизацією вказаним кримінальним правопорушенням, що підтверджується інформацією про психоемоційний стан потерпілої ОСОБА_11 під час проведення допитів.

З вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, враховуючи, що жодних належних доказів на підтвердження факту здійснення впливу на малолітню потерпілу обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник суду не надали.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції надав невірну оцінку показам неповнолітнього свідка ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 та роз`ясненням судово-медичного експерта ОСОБА_14 , колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки покази вказаних свідків та експерта ОСОБА_14 містяться у вироку суду, і їм надано належну оцінку. Крім того, неповнолітній свідок ОСОБА_12 та експерт ОСОБА_14 були допитані судом в присутності обвинуваченого та його захисника.

Що стосується показів свідка ОСОБА_13 , які на думку сторони захисту безпідставно не були враховані судом, то суд першої інстанції на переконання колегії суддів цілком обгрунтовано не взяв їх до уваги враховуючи, що вони спростовуються іншими дослідженими судом доказами, а також те, що вказаний свідок не була очевидцем події, перебувала у фактичних родинних відносинах із обвинуваченим, який зі слів останньої є батьком її онуки.

Вказання апелянта на те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином висновок експерта №2014/20-25 від 14.08.2020 року, висновок судово-психіатричної експертизи №2013/20-25 від 14.08.2025 року, висновок експерта №268, висновок експерта №СЕ-19-20/24754-Б, висновок експерта №СЕ-19-20/24756-Б, висновок експерта №СЕ-19-20/24757-Б та висновок експерта №СЕ-19-20/24750-Б, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані висновки було досліджено безпосередньо у судовому засіданні суду першої інстанції, а також в присутності обвинуваченого та його захисника допитано експерта ОСОБА_14 , яким було проведено експертизу №268, і суд першої інстанції надав вказаним доказам належну оцінку у вироку суду.

Крім того, за клопотанням сторони захисту вказані висновки експертів, було повторно досліджено в судовому засіданні під час апеляційного розгляду в присутності обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника.

Посилання захисника на те, що на тілі та одязі потерпілої і обвинуваченого не було виявлено співпадінь біологічних слідів, на переконання колегії суддів не може свідчить про відсутність факту сексуального проникнення обвинуваченим у тіло малолітньої потерпілої, яке підтверджується сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, в межах санкції ч.4 ст.152 КК України. Призначене покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.4 ст. 152 КК України відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та попередження нових злочинів.

При цьому, судом першої інстанції враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працював неофіційно на пилорамі, розлучений, за місцем проживання характеризується негативно, а також наявність обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та відсутність пом`якшуючих покарання обставин.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено. Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи сторін кримінального провадження та навів у вироку суду переконливі аргументи на підтвердження своїх висновків, з якими повністю погоджується колегія суддів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_9 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 18 квітня 2025 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_9 в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді: