У Х В А Л А

судового засідання

12.01.2026 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000951 від 10 жовтня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України,

встановив:

у провадженні Франківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000951 від 27 березня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України.

ОСОБА_6 обвинувачується в тому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 05 вересня 2024 року, використовуючи у багатоплатформову месенджері, що надає опціональні наскрізні зашифровані чати - «Telegram» нікнейм « ОСОБА_8 », підписаний як « ОСОБА_9 », ID: , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, зв`язався із користувачем, який використовує номер стільникового зв`язку НОМЕР_1 оператора мобільного зв`язку РФ, який у свою чергу, як встановлено досудовим розслідуванням залучає громадян України до протиправної діяльності, направленої на збір інформації стосовно дислокацій стратегічно важливих об`єктів, в тому числі військових частин, об`єктів критичної інфраструктури на території України, зокрема в східній частині України, з метою здійснення вогневих уражень по таких об`єктах силами рф.

У межах даного кримінального провадження щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 17.01.2026 року.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з підстав, які стали причиною обрання такого запобіжного заходу, зазначивши, що ризики враховані при обранні запобіжного заходу щодо обвинуваченого, передбачені п.1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, не відпали і продовжують мати місце на сьогоднішній день. Зокрема зазначив, що обвинувачений може звернутись до представників російської федерації для забезпечення його переховування, може продовжити вчинення інкримінованого йому злочину, або вчинити протиправні дії проти України, у тому числі перехід на бік ворога.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання, з підстав, зазначених у клопотанні.

Захисник обвинуваченого проти задоволення прокуроа про продовження запобіжного заходу обвинуваченому заперечила, просила призначити обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту із носінням електронного браслету.

Обвинувачений просив суд застосувати більш м`який запобіжний захід.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розглядаючи заявлене прокурором клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд враховує положення ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, а також ст. 29 Конституції України.

Згідно з приписами ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд враховує вимоги пп. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

На наявність ризиків, передбачених п.п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, за вчинення якого передбачено покарання увиді позбавленя волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого йому злочину, будучи обізнаним про покарання, яке загрожує в разі визнання його винним за вироком суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, виїхати за межі України, в тому числі, на непідконтрольні на даний час Україні території; продовжити свою протиправну діяльність, направлену на надання представникам російської федерації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги обставини, які вказують на доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , суд доходить висновків про необхідність продовження відносно обвинуваченого виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищенаведеним ризикам.

Клопотання обвинуваченого та захисника щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт необхідно залишити без задоволення.

Підстави для продовження дії раніше обраного запобіжного заходу щодо обвинуваченого не відпали, вищенаведені ризики продовжують існувати, а тому наявна необхідність у продовженні такого запобіжного заходу із зазначенням відповідного строку.

Відповідно до абзацу 8 частини 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, а також враховуючи положення ст. 183 КПК України, суд вважає за можливе не визначати обвинуваченому розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 331, 372 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора про продовження дії раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 задоволити.

Продовжити щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали - до 12 березня 2026 року включно.

Відмовити в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їм копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено 12 січня 2026 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3