18 вересня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -
В провадженні Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
На підставі спільного наказу №261/43 від 06.08.2025 року „Про початок евакуації засуджених осіб, взятих під варту з Державної установи „Запорізький слідчий ізолятор обвинувачений ОСОБА_5 був етапований до ДУ „Дніпровська установа виконання покарань (№4).
У зв`язку з цим раніше призначене судове засідання призначене на 18.09.2025 року о 12-50 год. в режимі відеоконференції, про що судом завчасно у встановленому законом порядку повідомлено адміністрацію ДУ „Дніпровська установа виконання покарань (№4) електронним зв`язком.
Проте, адміністрація ДУ „Дніпровська установа виконання покарань (№4) не доставила обвинуваченого ОСОБА_5 до спеціально обладнаного приміщення СІЗО з метою проведення судового засідання в режимі відеоконференції 18.09.2025 року о 12-50 год., та не повідомила суд про неможливість здійснення відеозв`язку або про технічні неполадки.
В судовому засідання 18.09.2025 року прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дія якого закінчується 22.09.2025 року.
Статтею 2 КПК України закріплено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
У відповідності з п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до суду, а в разі неможливості своєчасного прибуття - заздалегідь повідомити про це, а також про причини неможливості прибуття.
Згідно п. 7 глави 4 розділу IV Наказу „Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України у разі надходження до СІЗО постанови, письмового доручення слідчого, прокурора або слідчого судді (суду) про здійснення кримінального провадження за участю ув`язненого або засудженого у режимі відеоконференції адміністрація СІЗО зобов`язана доставити цих осіб у спеціально обладнане приміщення СІЗО.
Згідно до ч.ч. 1, 3,4 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.
За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
Пленум Верховного Суду України у пункті 1 Постанови від 1 квітня 1994 року № 3 «Про строки розгляду судами України кримінальних і цивільних справ» звернув увагу на необхідність підвищення особистої відповідальності суддів за своєчасний та якісний розгляд судових справ, оскільки дотримання суддями встановлених законом строків розгляду є їх обов`язком. При цьому навмисне порушення процесуального закону чи несумлінність, які спричинили несвоєчасний розгляд та тяганину при розгляді кримінальних або цивільних справ та істотно обмежили права і законні інтереси громадян, слід розглядати, з урахуванням конкретних обставин, як неналежне виконання професійних обов`язків судді.
Для визначення розумності строків кримінального провадження важливе значення має не тільки судове провадження у суді першої інстанції, а й провадження в апеляційній та касаційній інстанціях. У пункті 97 рішення Європейського суду з прав людини від 16 вересня 2010 року в справі «Вітрук проти України» зазначено, що «в кримінальних справах «розумний строк», передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, починається з того часу, коли особі було «пред`явлено обвинувачення», тобто, з моменту офіційного повідомлення заявника компетентним органом про те, що він обвинувачується у вчиненні злочину. Це визначення також застосовується до питання, чи мало місце «суттєве погіршення становища (підозрюваного)», чи ні. Щодо закінчення «відповідного строку», то в кримінальних справах період, передбачений п. 1 ст. 6 Конвенції, включає весь строк провадження у справі, у тому числі перегляд рішення в апеляції (пункт 70 рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine))».
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Критерієм оцінювання розумності строку є складність справи, що може бути зумовлена як фактичними обставинами справи, так і різними правовими аспектами, пов`язаними зі справою опосередковано. Складність справи визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачених, підсудних та інкримінованих епізодів злочинної діяльності, характеру фактичних даних, що підлягають встановленню, кількості учасників справи (потерпілих, свідків), обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення судового слідства, забезпечення допомоги перекладача, об`єднання матеріалів справи тощо.
У пункті 116 рішення Європейського суду з прав людини від 12 березня 2009 року у справі «Вергельський проти України» зазначено: «розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів». При цьому ЄСПЛ зазначає, що відкладення розгляду справи, призначення і проведення експертизи, участь судді в розгляді інших справ, повернення кримінальної справи прокуророві з метою усунення допущених порушень кримінально-процесуального законодавства самі по собі не суперечать чинному законодавству, але не можуть призводити до порушення права особи на судочинство в розумний строк (рішення Європейського суду з прав людини від 13 липня 1983 року у справі «Цимерман і Штайген проти Швейцарії»). Не може також бути виправданням збільшення строків судового розгляду відсутність достатньої кількості суддів та їх перевантаженість. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини Конвенція покладає на держави-учасниці обов`язок організувати свою судову систему таким чином, щоб суди мали змогу діяти відповідно до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції, зокрема розглядати справи впродовж «розумного строку» (рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Павлюлінець проти України»).
В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 квітня 1994 року № 3 «Про строки розгляду судами України кримінальних і цивільних справ» зазначено, що судам слід гостро реагувати на недоліки в роботі конвойних підрозділів МВС України та на випадки несвоєчасного виконання ухвал про привід підсудних, свідків і потерпілих. У разі неявки в судове засідання без поважних причин прокурора або адвоката суд зобов`язаний провідомити про це відповідні органи.
Оскільки під час судового розгляду кримінальної справи (провадження) обов`язок з дотримання розумних строків покладено саме на суд, він зобов`язаний забезпечити належним чином явку учасників процесу.
Суд приходить до висновку, що неналежне виконання адміністрацією ДУ „Дніпровська установа виконання покарань (№4) своїх обов`язків, стає перешкодою для належного судового розгляду даного кримінального провадження в розумні строки та надає підстави для порушення питання про їх відповідальність.
Дане ставлення адміністрації ДУ „Дніпровська установа виконання покарань (№4) суд вважає, з одного боку своєрідною неповага до суду, а з іншого неналежним ставленням окремих представників адміністрації СІЗО до виконання своїх посадових обов`язків, що призводить до недотримання розумних строків розгляду справ, порушенню прав інших учасників судового розгляду, тягне за собою нераціональне використання робочого часу суддями та працівниками суду.
Судовий розгляд у кримінальному провадженні здійснюється за обов`язковою участю обвинуваченого. Неприбуття обвинуваченого за викликом у судове засідання є підставою для відкладення судового розгляду.
Норми статті 336 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) передбачають можливість здійснення дистанційного судового провадження в умовах, які забезпечують ідентифікацію особи, котра перебуває за межами приміщення суду, й інформування її про процесуальні права та обов`язки в установлений законом спосіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; необхідності забезпечення безпеки осіб; проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; наявності інших підстав, визначених судом достатніми.
Частиною 6 ст. 336 КПК України передбачено, що у разі якщо особа, яка братиме участь у судовому провадженні дистанційно, тримається в установі попереднього ув`язнення або установі виконання покарань, службова особа такої установи зобов`язана вручити такій особі пам`ятку про її процесуальні права, перевірити її документи, що посвідчують особу, та перебувати поряд з нею до закінчення судового засідання.
Суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.
Європейська комісія з питань ефективного правосуддя (CEPEJ) у пункті 41 Керівництва щодо проведення судових проваджень у режимі відеоконференції від 30 червня 2021 року CEPEJ(2021)4REV4 рекомендує судам залежно від вимог національного законодавства забезпечувати можливість участі осіб у судових засіданнях в режимі відеоконференції із залів суду, місць позбавлення волі, приміщень юридичних фірм чи інших безпечних місць, перелік яких не є вичерпним.
Крім цього, Верховний Суд у пункті 7 листа «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» від 03 березня 2022 року № 1/0/2-22 рекомендує судам у разі неможливості через об`єктивні обставини участі особи у судовому розгляді кримінального провадження у режимі відеконференцзв`язку з використанням технічних засобів, визначених КПК, як виняток допускати участь такої особи у режимі відеоконференцзв`язку з використанням інших технічних засобів, звертаючи увагу на роз`яснення учаснику провадження його процесуальних прав та обов`язків.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», було введено воєнний стан, який на даний час продовжено.
За таких обставин, враховуючи, що розгляд кримінального провадження здійснюється в умовах воєнного стану, а також те, що обвинувачений тримається в установі виконання покарань необхідно забезпечити участь обвинуваченого ОСОБА_5 в режимі відеоконференції з приміщення ДУ „Дніпровська установа виконання покарань (№4).
Крім того, статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч.ч. 2, 3, 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Наслідки умисного невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, передбачені статтею 382 КК України.
Керуючись ст. 336 КПК України, -
Здійснювати дистанційне судове провадження між Вознесенівським районним судом міста Запоріжжя та Державною установою „Дніпровська установа виконання покарань (№4), о 10-00 год. 22 вересня 2025 року.
Державній установі „Дніпровська установа виконання покарань (№4) забезпечити проведення дистанційного судового засідання між Вознесенівським районним судом міста Запоріжжя та цією установою за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , з виконанням вимог ч. 6 ст. 336 КПК України.
На виконання вимог ч. 9 ст. 336 КПК України доручити Державній установі „Дніпровська установа виконання покарань (№4) забезпечити технічну можливість участі у відеоконференції, належну якість зображення та звуку, інформаційну безпеку.
Виконання ухвали в частині проведення дистанційного судового провадження покласти на керівника Державної установи „Дніпровська установа виконання покарань (№4).
Копію ухвали направити Державній установі „Дніпровська установа виконання покарань (№4), для виконання.
Зобов`язати керівника Державної установи „Дніпровська установа виконання покарань (№4) вжити дієвих заходів реагування щодо здійснення дистанційного судового провадження між Вознесенівським районним судом міста Запоріжжя та Державною установою „Дніпровська установа виконання покарань (№4), о 10-00 год. 22 вересня 2025 року.
Зобов`язати керівника Державної установи „Дніпровська установа виконання покарань (№4) повідомити суд про причини невиконання Державною установою „Дніпровська установа виконання покарань (№4) розпорядження суду щодо забезпечення участі обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засідання 18.09.2025 року о 12-50 год. в режимі відеоконференції та вжити заходи щодо недопущення в майбутньому зриву судових засідань в режимі відеоконференції з боку Державної установи „Дніпровська установа виконання покарань (№4).
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1