Провадження № 11-кп/4808/107/26
Категорія ч. 2 ст. 389 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № №0000 за апеляційною скаргою заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2025 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, неодруженого, офіційно непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , раніше судимого, востаннє: вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 125 КК України від 30.06.2023 року до покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одну тисячу триста шістдесят) гривень, яке 04.04.2024 року змінено на покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 Кримінального кодексу України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 125 КК України від 30.06.2023 року у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин, з яких не відбуті 68 (шістдесят вісім) годин, що відповідно до ст. 72 Кримінального кодексу України у співвідношенні відповідає 9 (дев`яти) дням пробаційного нагляду, та визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю вироків - у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 9 (дев`ять) днів.

Згідно ст. 59-1 КК України покладено на ОСОБА_8 відповідні обов`язки.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Кримінальний проступок вчинено за наступних обставин.

Так, 04.04.2024 року ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області засудженому ОСОБА_8 призначене вироком Тисменицького районного суду від 30.06.2023 року покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 гривень, замінено на покарання у виді 80 годин громадських робіт.

12.06.2024 року ОСОБА_8 з`явився до Івано-Франківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області, де йому було роз`яснено умови відбування покарання у виді громадських робіт, під підпис попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання, а також видано направлення в КП «Міська ритуальна служба» для відбування призначеного покарання під підпис.

Отже, ОСОБА_8 зобов`язався відпрацювати 80 годин громадських робіт у повному обсязі.

13.06.2024 року засуджений ОСОБА_8 з`явився до КП «Міська ритуальна служба», де його прийнято для відбування призначеного покарання, відповідно до наказу № 74/к/тр від 13.06.2024, а також було розроблено графік виходу для виконання громадських робіт, про що ОСОБА_8 було ознайомлено під підпис.

Однак, ОСОБА_8 , незважаючи на попередження про недопущення порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт та зобов`язання відбувати вказане покарання, не маючи наміру виконувати громадські роботи, усвідомлюючи протиправний характер своєї умисної бездіяльності, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи цього, без поважних на те причин, відповідно до повідомлення КП «Міська ритуальна служба» для відбування призначеного покарання не прибув з 17.06.2024 по 22.06.2024 року, чим ухилився від відбування покарання.

Також, засуджений ОСОБА_8 відповідно до повідомлень КП «Міська ритуальна служба» для відбування призначеного покарання не прибув повторно з 01.07.2024 року по 06.07.2024 рік та з 08.07.2024 року по 13.07.2024 рік.

Згідно з відповідей, отриманих на запити з медичних установ м. Івано-Франківська та ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12», засуджений ОСОБА_8 в період з 01.01.2024 року по 20.07.2024 рік в місцях позбавлення волі не перебував та за медичною допомогою до лікувальних закладів не звертався. Листки непрацездатності засудженому ОСОБА_8 , не видавались та про причину відсутності можливості відпрацювання громадських робіт в КП «Міська ритуальна служба» останній не повідомляв.

Отже, ОСОБА_8 відпрацював 12 годин із призначених йому 80 годин громадських робіт.

Прокурор в апеляційній скарзі просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, та призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік та на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати покарання, невідбуте за вироком Тисменицького районного суду від 30.06.2023 року, з урахуванням ухвали Тисменицького районного суду від 04.04.2024 року, та за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік 8 днів.

Вважає вирок суду таким, що підлягає зміні з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вказує, що суд при призначенні покарання ОСОБА_8 не правильно застосував ст.ст. 71, 72 КК України, а також допустив істотне порушення кримінального процесуального закону в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України.

Судом встановлено, що вироком Тисменицького районного суду від 30.06.2023 ОСОБА_8 засуджений до покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн.

04.04.2024 ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області покарання, призначене засудженому ОСОБА_8 , замінено на покарання у виді 80 годин громадських робіт.

Так, ОСОБА_8 відпрацював 12 годин із призначених йому 80 годин громадських робіт, тобто невідбута частина покарання становить 68 годин громадських робіт.

Положення ст. 72 КК України прямо не передбачають можливості переведення покарання у виді громадських робіт у покарання у виді пробаційного нагляду, також можливості їх самостійного виконання.

П. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, передбачено, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду; і при цьому, одночасно, одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт.

Згідно цієї системи еквівалентів одному дню пробаційного нагляду відповідає чотири глодини громадських робіт.

Водночас, згідно п.п. 4-5 цієї ж статті одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду та вісім годин громадських робіт.

За такою системою еквівалентів одному дню пробаційного нагляду відповідає вісім годин громадських робіт.

У постанові від 12.05.2025 (справа № 638/426/24) Верховний Суд зазначив, що за таких обставин правильним буде застосування судом закону про кримінальну відповідальність того з наявних співвідношень, яке є більш сприятливим для інтересів обвинуваченого.

З урахуванням цього суд міг приєднати як невідбуту частину покарання тільки 8,5 днів пробаційного нагляду (68/8-8,5).

Зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано ОСОБА_8 невідбуте покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.04.2024 та остаточно визначено покарання за сукупністю вироків у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік 9 днів.

Таким чином, Івано-Франківським міським судом приєднано покарання більше, ніж невідбута частина за попереднім вироком.

Обвинувачений ОСОБА_8 не з`явився в судове засідання, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений. Обвинувачений не цікавиться процесом розгляду справи судом, не вживає будь-яких заходів щодо активної участі в судових засідання, а також не подає клопотання про розгляд справи без його участі. За змістом п. 27 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Шевченко проти України» сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ в судах відкрито, що гарантує стороні своєчасно дізнатись про судовий розгляд. Участь обвинуваченого не є обов`язковою згідно з ч. 4 ст. 401 КПК України, від нього заяв про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за його відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор висловив свою незгоду з призначеним обвинуваченому ОСОБА_8 покаранням за ч. 2 ст. 389 КК України, визначеним остаточним покаранням за сукупністю вироків та зарахуванням в строк покарання частково відбутого ним покарання за вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2023 року, тому суд апеляційної інстанції перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

За змістом оскарженого вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином; дані про особу винного; його вік; стан здоров`я та його майновий стан; те, що він не працює, неодружений, на утриманні нікого не має, депутатом та особою з інвалідністю не є; на обліку в лікаря-психіатра чи нарколога не перебуває; раніше судимий, востаннє: вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 125 КК України від 30.06.2023 року до покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одну тисячу триста шістдесят) гривень, яке 04.04.2024 року змінено на покарання у виді 80 годин громадських робіт (відпрацював 12 годин із призначених йому 80 годин громадських робіт).

Суд першої інстанції відніс до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , щире каяття.

До обставин, які обтяжують покарання, суд відніс рецидив злочинів.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_8 вчинив нове кримінальне правопорушення після постановлення вироку Тисменицького районного суду Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 125 КК України від 30.06.2023 року до покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одну тисячу триста шістдесят) гривень, яке 04.04.2024 року змінено на покарання у виді 80 годин громадських робіт, та остаточне покарання йому призначив за правилами, передбаченими в ст.ст. 71, 72 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

У випадку вчинення кримінального правопорушення під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Тисменицького районного суду від 30.06.2023 ОСОБА_8 засуджений до покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн.

04.04.2024 ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області покарання, призначене засудженому ОСОБА_8 , замінено на покарання у виді 80 годин громадських робіт.

Так, ОСОБА_8 відпрацював 12 годин із призначених йому 80 годин громадських робіт, тобто невідбута частина покарання становить 68 годин громадських робіт.

Таким чином, при призначенні покарання, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повинен був повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Положення ст. 72 КК України прямо не передбачають можливості переведення покарання у виді громадських робіт у покарання у виді пробаційного нагляду, також можливості їх самостійного виконання.

П. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, передбачено, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду; і при цьому, одночасно, одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт.

Згідно цієї системи еквівалентів одному дню пробаційного нагляду відповідає чотири глодини громадських робіт.

Водночас, згідно п.п. 4-5 цієї ж статті одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду та вісім годин громадських робіт.

За такою системою еквівалентів одному дню пробаційного нагляду відповідає вісім годин громадських робіт.

У постанові від 12.05.2025 (справа № 638/426/24) Верховний Суд зазначив, що за таких обставин правильним буде застосування судом закону про кримінальну відповідальність того з наявних співвідношень, яке є більш сприятливим для інтересів обвинуваченого.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, приєднано ОСОБА_8 покарання більше, ніж невідбута частина за попереднім вироком.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право змінити вирок або ухвалу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Керуючись ст. ст. 374, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати покарання, невідбуте за вироком Тисменицького районного суду від 30 червня 2023 року, з урахуванням ухвали Тисменицького районного суду від 04 квітня 2024 року, та за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік 8 днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_8 , наступні обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3)не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4)виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, обвинуваченим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5