ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника, адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в режимі відеоконференції з ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2025 року за № 0000300, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ізмаїл Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відбуваючого покарання у ДУ «ОВК (№14)» за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 2А, останні рази судимого:

- 24.02.2023 вироком Суворовського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, згідно ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2019, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільнений 21.02.2024 умовно-достроково;

- 19.08.2024 вироком Суворовського районного суду м. Одеси за ч. 4 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ч. 1, 4 ст. 71, ч. 4 ст. 72 КК У країни приєднано невідбуту частину покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 21.09.2023 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, відповідних висновків для себе не зробив та під час утримання в ДУ «Одеська виправна колонія (№14)», розташованій за адресою: місто Одеса, вулиця Краснова, будинок 2А, знову скоїв умисне кримінальне правопорушення.

Так, 09 жовтня 2025 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи у прогулянковому дворику дільниці ресоціалізації № 6 на території ДУ «Одеська виправна колонія (№14)», що за адресою: місто Одеса, вулиця Краснова, будинок 2A, діючи з прямим умислом, з мотивів придбання та зберігання наркотичного засобу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, привласнив знайдений на землі пакунок із вмістом речовини рослинного походження сіро-зеленого кольору, масою 57,35 г, який містить наркотичний засіб, обіг якого обмежений - канабіс, маса якого у висушеному стані становить 52,84 г, тим самим незаконно придбав, шляхом знахідки, вказаний наркотичний засіб для власного вживання, без мети збуту.

У подальшому, ОСОБА_4 , маючи умисел, направлений на незаконне зберігання наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу, маса якого у висушеному стані становить 52,84 г, помістив вищевказаний пакунок до правої кишені кофти, одягненої на ньому, тим самим став незаконно зберігати наркотичний засіб, обіг якого обмежений - канабіс, при собі для власного вживання, без мети збуту, до моменту його вилучення працівниками відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області о 21 годині 50 хвилин 09 жовтня 2025 року під час проведення огляду місця поді в приміщенні кабінету оперативного відділу № 13 ДУ «Одеська виправна колонія (№14)», що за адресою: місто Одеса, вулиця Краснова, будинок 2А.

Дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 309 КК України визнав повністю, кваліфікацію своїх дій не оспорював та надав показання, які за змістом аналогічні обставинам, що зазначені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро кається.

і дослідженням документів, що характеризують його особу, документів, що стосуються вирішення долі речових доказів, та, відповідно до вимог статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які, під час судового розгляду, не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, крім того, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин даного провадження, отже, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів, що характеризують його особу, документів, що стосуються вирішення долі речових доказів.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час допиту підтвердив, що саме він, за викладених в обвинувальному акті обставинах, вчинив кримінальне правопорушення. Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, тому суд вважає доведеним пред`явлене йому обвинувачення та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети, а саме виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд визнає рецидив злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, не працюючий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Відповідно до медичної довідки медичної частини № 14 ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» у період з 12.03.2025- 28.10.2025 року перебував на програмі замісної підтримуючої терапії метадоном. З 29.10.2025 року знятий з програми ЗПТ у зв`язку з систематичним порушенням правил перебування на програмі ЗПТ.

Згідно з ч. 2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Санкцією ч. 1 ст. 309 КК України передбачено такі види покарання: штраф від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.

Суд, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше судимий, його щире каяття як пом`якшуючу обставину, приходить до висновку, що необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання, визначене у межах, установлених у санкції ч. 1 ст.309 КК України у виді обмеження волі.

З огляду на викладене суд, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню нових (інших) кримінальних правопорушень, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 його ставлення до скоєного, а також приймаючи до уваги думку прокурора в судових дебатах, яка вважала, що виправлення обвинуваченого може бути досягнуто лише під час ізоляції обвинуваченого від суспільства, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання, в межах санкцій ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року обмеження волі, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд вважає необхідним призначити покарання з урахуванням вимог ч. 1

ст. 71 КК України, оскільки ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок після винесення попереднього вироку Пересипського (Суворовського) районного суд м. Одеси, яким останній засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Суд приходить до висновку, що відповідно до п.п. «б» п.1 ч.1 ст.72 КК України ОСОБА_4 необхідно перерахувати призначене покарання у вигляді 1 року обмеження волі на позбавлення волі, де одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, що дорівнює 6 (шести) місяцям позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, за правилами п.п. «б» п.1 ч.1 ст.72 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі, призначене вироком Суворівського районного суду м. Одеси від 19.08.2024 та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

Підстави для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України відсутні.

Підстав для звільнення від відбування покарання судом також не вбачається.

Процесуальні витрати на залучення експертів під час досудового розслідування склали:

- 3565 гривень 60 копійок за проведення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, висновок експерта № СЕ-19/116-25/25312-НЗПРАП від 13.11.2025 року.

Відповідно до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати за проведення зазначеної експертизи, в сумі 3 565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок, підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Цивільний позов по справі заявлений не був.

Питання речових доказів суд вирішує у порядку передбаченому ст.100 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 5, 50, 65, 66, 67 КК України, ст. ст. 100, 124, 368-371, 373-376, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання, у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік

Відповідно ч.1 ст.72 КК України ОСОБА_4 перерахувати призначене покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі на позбавлення волі, де одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, що дорівнює 6(шести) місяцям позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, за правилами ч.1 ст.72 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі, призначене вироком Суворівського районного суду м. Одеси від 19.08.2024 та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 , обчислювати з дня оголошення вироку суду, тобто з 22.01.2026 року.

Речові докази, а саме:

- Речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору, масою 57,35г, яка є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабісом, маса якого у висушеному стані становить 52,84г., яка зберігається у сейф-пакеті № 5833442- знищити.

Стягнути із засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/116-25/25312-НЗПРАП від 13.11.2025 року в сумі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд міста Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України судом у судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Суддя ОСОБА_1