Справа № 725/1410/23
Провадження № 11-кп/4808/371/25
Категорія ч. 1 ст. 122 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04.09.2023 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтава, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого заступником директора МПП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

з участю:

секретаря с/з - ОСОБА_9 ,

прокурора - ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_7

в с т а н о в и в :

1. Зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту поміщення його до установи для відбуття покарання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 83 650,46 грн, а також моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Вирішено питання речових доказів.

2. Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_6 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

10.12.2022 приблизно о 19:30 год, ОСОБА_6 , перебуваючи на тротуарі біля продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що на АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних відносин розпочав словесний конфлікт з ОСОБА_7 , та, реалізуючи свій умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останньому, діючи умисно і протиправно, з метою помсти за образливу (на його думку) поведінку, завдав ОСОБА_7 один цілеспрямований удар рукою у щелепу, чим спричинив потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості.

3. Доводи апеляційної скарги захисника.

3.1. Суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вирок не містить обгрунтованої відповіді на доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів, суд не надав належної оцінки доказам сторони обвинувачення на предмет їх належності та не врахував висновки ВС на які посилається сторона захисту.

3.2. Стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, не були відкриті медичні документи, що лягли в основу висновку експерта №877 та додаткового висновку №81Д.

3.3. Медичні документи не були і не могли бути у наявності в судового експерта, який проводив таку експертизу.

3.4. Суд першої інстанції не врахував правових позицій ВС з цих питань.

3.5. Оскаржений вирок не містить висновків щодо клопотання сторони захисту про визнання недопустимим доказу відеозапису з камер спостереження.

3.6. Потерпілий ухилився від обов`язку представити стороні захисту документи на доведення факту спричинення йому тілесних ушкоджень.

3.7. Надані стороною обвинувачення докази не можуть вважатися належними, допустимими та достовірними і не доводять вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 ККУ.

Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України. Цивільний позов потерпілого залишити без розгляду. Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

4. Доводи апеляційної скарги представника потерпілого.

4.1. Вважає висновок суду першої інстанції про часткове задоволення цивільного позову необгрунтованим та заниженим.

4.2. Суд належно не оцінив характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, які зазнав потерпілий та характер його немайнових втрат.

4.3. Обвинувачений не визнав та не визнає своєї вини.

4.4. Стягнута судом сума моральної шкоди є неспівмірною із тяжкістю та глибиною страждань потерпілого. Суд не врахував тривалості його хвороби, а також часу відриву його від звичного способу життя.

Просить вирок в частині часткового задоволення цивільного позову змінити. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень задовольнити в повному обсязі.

5. Історія справи.

5.1. Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.04.2024 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено частково, вирок ІНФОРМАЦІЯ_5 від 04.09.2023 в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову змінено.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з випробуванням із встановленням іспитового терміну тривалістю 2 роки.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 40 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін.

5.2. Постановою ІНФОРМАЦІЯ_6 від 16.10.2024 касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено частково, а ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.04.2024 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

5.3. Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 17.02.2025 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково.

Вирок ІНФОРМАЦІЯ_5 від 04.09.2023 в частині вирішення цивільного позову змінено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 81 666,67 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також 40 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

5.4. Постановою ІНФОРМАЦІЯ_6 від 29.05.2025 касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 задоволено частково, а ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_4 від 17.02.2025 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Верховний суд мотивував прийняте рішення тим, що суд апеляційної інстанції не навів належного і вмотивованого обґрунтування своїх висновків з посиланням на конкретні докази, а також на положення закону, якими він керувався, як того вимагають положення ч. 2 ст. 419 КПК та не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу сторони захисту визнав необґрунтованою, при цьому на частину доводів відповіді не надав.

6. Позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

6.1. Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги з указаних у ній мотивів. Просили вирок скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

6.2. Прокурор заперечила доводи апеляційної скарги захисника та підтримала апеляцію потерпілого.

6.3. Потерпілий підтримав доводи поданої апеляційної скарги. Просить цивільний позов про відшкодування моральної шкоди задовольнити в повному обсязі.

7. Підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Апеляційні скарги перевірялися в межах доводів та заперечень сторін провадження відповідно до приписів ст. 404 КПК України.

7.1. Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що вирок суду відповідає цим вимогам.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 122 КК України. При цьому всім наявним доказам, суд відповідно до вимог КПК дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Тому висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах і підтверджений доказами, які належно досліджені та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України: на показаннях потерпілого, свідка; протоколі про зняття показань технічних приладів від 15.12.2022 (а.с. 63 том №1); протоколі огляду та перегляду відеозапису від 22.12.2022 (а.с. 65-73 том №1); висновку експерта №877 екс від 21.12.2022 (а.с. 42-43 том №1); висновку експерта №81Д від 15.02.2023 (а.с. 46-48 том №1); диску з записом з камер спостереження (а.с. 64 том №1).

Вказані докази у сукупності спростовують твердження захисника про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 ККУ.

7.2. Щодо доводів сторони захисту.

Доводи захисника про те, що висновки експертів №877 екс від 21.12.2022 та №81Д від 15.02.2023 є недопустимими доказами через те, що стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України не були відкриті медичні документи, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Апеляційний суд враховує правову позицію Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 27.01.2020 року (справа № 754/14281/17, провадження № 51-218кмо19) у якій сформульовано висновок про те, що відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, не відкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання вимог ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами. Якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК, і не відкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта могло б потягнути визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 КПК.

Верховний суд при касаційному перегляді даної справи у постанові від 16.10.2024 відхиляючи відповідні аналогічні аргументи сторони захисту зробив висновок про відсутність порушення приписів кримінального процесуального закону й права сторони захисту на ознайомлення з медичною документацією, оскільки з цими документами стороні захисту була забезпечена можливість ознайомитися в ході апеляційного провадження.

Враховуючи правовий висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 27.01.2020 року (справа № 754/14281/17, провадження № 51-218 кмо 19), суд касаційної інстанції, констатуючи про не виконання вимог ст. 290 КПК через не надання стороні захисту доступу до медичної документації, дійшов висновку про відсутність істотних порушень вимог КПК, що може бути підставою для визнання зазначених висновків судово-медичних експертиз недопустимими доказами з цих підстав, оскільки з цими документами стороні захисту була забезпечена можливість ознайомитися в ході апеляційного провадження.

При новому апеляційному перегляді справи апеляційним судом не встановлено наявності перешкод захиснику у формуванні правової позиції захисту від обвинувачення внаслідок невідкриття вказаної медичної документації саме на стадії виконання вимог ст. 290 КПК, апеляційний суд відхиляє аргументи сторони захисту про наявність порушення прав ОСОБА_6 на захист з цих підстав.

Твердження захисника про те, що відеозапис з камер спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » є недопустимим доказом, спростовуються матеріалами справи. Згідно з протоколом огляду та перегляду відеозапису, вказаний запис було отримано органом досудового розслідування добровільно від адміністратора магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що не потребувало обов`язкової ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, оскільки не було примусового вилучення. Долучення слідчим до матеріалів кримінального провадження диску з відеозаписом з камер спостереження було здійснено у передбачений КПК України спосіб, відповідно до вимог ч.1 ст. 99, ч. 1, 3 ст. 110 КПК України.

Крім того, події зафіксовані на відеозаписі з камер спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » були зроблені не з метою фіксування кримінального правопорушення, поставленого у вину обвинуваченому, а були записані випадково. Оскільки ці відеозаписи мають ознаки ситуативного (випадкового) критерію, визначеного у рішенні КСУ від 20.10.2011 № 12-рп/2011, тому вони відповідно до зазначеного рішення отримані з належного джерела.

Суд першої інстанції обгрунтовано поклав вказаний доказ в основу вироку, надавши йому належну оцінку у взаємозв`язку з іншими доказами.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що зазначений відеозапис досліджувався у судовому засіданні під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Доводи захисника про ухилення потерпілого від обов`язку надання документів на доведення факту спричинення йому тілесних ушкоджень є необгрунтованими.

Обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладено на слідчого та прокурора, а в справах приватного обвинувачення підтримка обвинувачення потерпілим не скасовує доказового значення зібраних органом досудового розслідування матеріалів.

7.3. Щодо доводів представника потерпілого.

Доводи представника потерпілого щодо необхідності зміни вироку не підлягають до задоволення.

Призначене судом першої інстанції покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік відповідає вимогам ст. 65 КК України, є співмірним тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого.

Розмір відшкодування моральної та матеріальної шкоди визначено судом з урахуванням принципів розумності та справедливості.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

8. Висновки.

Вирок суду першої інстанції відповідає всім вимогам законності, обгрунтованості, вмотивованості відповідно до приписів ст. 370 КПК, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок ІНФОРМАЦІЯ_5 від 04.09.2023 щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4