Провадження № 1-кп/161/1415/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 28 листопада 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000305 від 23.04.2025 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, в порядку ст. 89 КК України не судимого, -

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 09 квітня 2025 року о 12 год. 06 хв. перебуваючи в приміщенні кафе «Теревені», що за адресою: Волинська область, місто Луцьк, проспект Соборності, 9А, маючи прямий умисел на незаконне заволодіння чужим майном, з метою протиправного збагачення та керуючись корисливим мотивом, шляхом обману, розуміючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, не маючи наміру виконувати свої зобов`язання, під приводом отримання та подальшої передачі грошових коштів за часткову оплату вагонки, отримав від ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 50 500 гривень, з яких 10 000 гривень витратив на замовлення будівельного матеріалу, а рештою грошових коштів у сумі 40 500 гривень розпорядився на власний розсуд, чим спричинивши потерпілій майнову шкоду в розмірі 40 500 гривень.

Окрім цього, він же, 12 квітня 2025 року у період часу з 10 год. 21 хв. по 10 год. 27 хв. (у невстановленому органом досудового розслідування місці) діючи повторно, маючи прямий умисел на незаконне заволодіння чужим майном, з метою протиправного збагачення та керуючись корисливим мотивом, шляхом обману, розуміючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, не маючи наміру виконувати свої зобов`язання, під приводом отримання грошових коштів у якості авансу за виготовлення міні-сауни та кам`янки для обігріву сауни, заволодів грошовими коштами ОСОБА_6 у загальній сумі 39 095 грн., які останній, на прохання ОСОБА_4 самостійно переказав на банківську картку № НОМЕР_1 , яка відкрита в АТ «Кліринговий Дім» на ім`я ОСОБА_4 , двома транзакціями, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 39 095 грн.

Окрім цього, він же, 12 квітня 2025 року близько о 11 год. 13 хв. (точний час органом досудового розслідування не встановлено) перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи повторно, маючи прямий умисел на незаконне заволодіння чужим майном, з метою протиправного збагачення та керуючись корисливим мотивом, шляхом обману, розуміючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, не маючи наміру виконувати свої зобов`язання, під приводом отримання грошових коштів у якості авансу за виготовлення лазні, отримав від ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 1 000 Євро, що на момент вчинення злочину, відповідно до курсу НБУ, становило 45 841 гривні 50 копійок, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 45 841 гривня 50 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 інкримінується заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, тобто вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно шляхом обману заволодів коштами потерпілих. Завдані збитки не відшкодовані, не заперечив щодо задоволення цивільних позовів потерпілих. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати.

В судове засідання не з`явилися потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , однак попередньо подали до суду заяви про слухання справи у їхній відсутності, при призначенні покарання поклалися на розсуд суду та на адресу суду подали цивільні позови.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.190 КК України, а також своїми умисними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненими повторно, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.190 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до кримінальних проступків та не тяжких злочинів, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість, у вчиненому щиро розкаявся, в порядку ст. 89 КК України не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, в судовому засіданні зобов`язався повністю відшкодувати завдані збитки потерпілим.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст. 50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_4 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді обмеження волі ближче до мінімальної межі, передбачені санкціями ч.ч.1, 2 ст.190 КК України.

Остаточне покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, суд призначає шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Підстав для призначення покарання у виді штрафу, виправних робіт суд не вбачає, оскільки обвинувачений не працює, не має сталого джерела доходів, кримінальні правопорушення, в яких останнього визнано винуватим були вчинені ним з метою заволодіння коштами потерпілих на загальну суму 125 436,50 грн.

Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, а саме молодий вік обвинуваченого, відсутність негативної характеристики, відсутність думки потерпілих щодо суворого покарання обвинуваченого, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши при цьому іспитовий строк, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому підлягає залишенню без змін у вигляді особистого зобов`язання, з метою запобігти ризику, передбаченому ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду та виконання призначеного покарання.

Крім того, потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 подали до суду цивільні позови про відшкодування матеріальної шкоди, завдану обвинуваченим ОСОБА_4 в межах пред`явленого обвинувачення, а саме ОСОБА_5 просить стягнути в сумі 40 500 гривень майнової шкоди, ОСОБА_7 просить стягнути в сумі 45 841, 50 гривень майнової шкоди.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, оглянувши та дослідивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення даних цивільних позовів.

У відповідності до вимог ст.128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов.

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до вимог ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Беручи до уваги, вищевказані вимоги Закону, визначаючи розмір грошового відшкодування в рахунок майнової (матеріальної) шкоди завданої потерпілим, суд враховує межі пред`явленого обвинувачення, а тому цивільні позови потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_7 підлягають задоволенню.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України та призначити покарання:

- за ч.1 ст.190 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч.2 ст.190 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі строком 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу, залишити у виді особистого зобов`язання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування завданої матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 40 500 (сорок тисяч п`ятсот) гривень матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування завданої матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_7 45 841(сорок п`ять тисяч вісімсот сорок одну) гривню 50 (п`ятдесят) копійок матеріальної шкоди.

Речові докази: DVD-R диски із наявними на них відеозаписами з камер спостереження та виписки по банківських рахунках НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 залишити при матеріалах кримінального провадження 0000305 від 23.04.2025 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1