Справа № 297/844/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Берегове кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000779 від 04 листопада 2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, громадянинаУкраїни,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, маючи

умисел, спрямований на сприяння незаконному переправленню громадян

України через державний кордон України, під час дії воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, діючи умисно та корисливих мотивів, за грошову винагороду сприяв незаконному переправленню через державний кордон України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_4 за наступних обставин.

Так, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 домовились з невстановленими досудовим розслідуванням особами про організацію їх незаконного переправлення через державний кордон України до Угорщини поза межами пункту пропуску за грошову винагороду в розмірі 5000 доларів США.

Надалі, діючи за вказівками невстановлених досудових розслідувань осіб, ОСОБА_8 прибув 01.11.2024 в до будинку АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_6 .

Того ж дня за вказаною адресою близько 17 години 30 хвилин прибув ОСОБА_7 , який приїхав легковим автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2199», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_4 , якого про дану послугу попросив ОСОБА_7 .

На цьому місці, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 домовились з ОСОБА_4 про сприяння останнього у незаконному їх переправленні через державний кордон шляхом надання засобів, а саме їх перевезення на вищевказаному транспортному засобі в безпосередню близькість до державного кордону за грошову винагороду у розміні 2000

гривень.

Цього ж дня, близько 19 години останні прибули до околиці с. Великі Береги Берегівського району, де ОСОБА_4 , помітивши контрольний пункт Державної прикордонної служби, зупинив і розвернув керований ним автомобіль марки «ВАЗ» моделі 2199, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , і з метою уникнення їх викриття висадив ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з автомобіля та вказав на польову місцевість, якою можна обійти контрольний пункт Державної прикордонної служби.

В подальшому, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 польовою місцевістю обійшли с. Великі Береги, Берегівського району та вийшли в с. Кідьош, Берегівького району, де на заздалегідь обумовленому місці їх очікував ОСОБА_4 , який здійснив їх посадку до свого автомобіля.

Надалі, о 20 години 40 хвилин ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 прибув до зупинки в с. Дийда Берегівського району, де він вказав останнім рукою напрямок їх руху в бік державного кордону України, на що ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вийшли з автомобіля та попрямували польовою місцевістю в напрямку державного кордону України, а ОСОБА_4 на автомобілі поїхав у зворотному напрямку.

Однак, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були затримані прикордонним нарядом ІНФОРМАЦІЯ_5 на околиці АДРЕСА_5 на відстані 100 метрів від державного кордону України в напрямку 202 прикордонного знаку.

За викладених обставин, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України вказівками, наданням засобів, вчиненому щодо кількох осіб, з корисливих мотивів.

Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України не визнав та пояснив, що 01 числа 2024 року захотів піти на кладовище, але перед тим випити каву в кафе, що розташоване в районі Черемушки у м. Мукачево. Будучи там, до нього підійшов знайомий та попросив підвезти його до с. Давидково, на що він погодився. Прибувши до села, ОСОБА_7 зустрівся ще з кількома хлопцями, які попросили ОСОБА_4 відвезти їх у м. Берегове. По дорозі заїхали на заправу ОККО в м. Мукачево на якій один з пасажирів запропонував поїхати до м. Берегове іншою дорогою. Після чого, попрямували в сторону м. Берегове, але оскільки в одного з пасажирів не було з собою документів, а попереду був блок-пост, вони попросили його ОСОБА_4 зупинитись неподалік та поїхати далі самостійно, та через певний час він їх зможе забрати в селі. Проїхавши блок-пост, ОСОБА_4 забрав хлопців і попрямував до м. Берегове. Будучи вже у місті, на прохання ОСОБА_6 , він підвіз їх до с. Дийда, оскільки вони зняли там будинок і хотіли відпочити. Жодного розрахунку не було, а тільки прохання забрати хлопців через 2 дні. Після цього, жодного разу йому не телефонували. Через декілька днів після цієї поїздки, неодноразово телефонував ОСОБА_7 , однак такий не відповідав на дзвінки. Через тиждень ОСОБА_4 прийшов до нього додому, на що сестра ОСОБА_7 повідомила, що останній так і не повернувся після тієї поїздки.

Також, ОСОБА_4 ствердив, що жодних коштів за перевезення не отримував, про намір хлопців щодо незаконного перетину кордону йому відомо не було, а тільки на прохання останніх підвіз в село.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що дійсно мав намір незаконно перетнути державний кордон України. Зв`язався із знайомим на ім`я « ОСОБА_9 », який запропонував йому перетнути державний кордон України за 5 000 тисяч доларів США, на що останній погодився. Дана особа надала вказівку взяти таксі та поїхати до с. Давидково, де мав зустріти ще хлопців. Після чого, на вулиці Петефі у м. Мукачево побачив машину ОСОБА_4 та попросив його підвезти до села, на що він погодився. Прибувши на місце, ОСОБА_7 зустрівся з іншими хлопцями, які мали переходити державний кордон разом з ним, після чого попросили водія ОСОБА_4 відвезти їх до м. Берегове. По дорозі вони зробили зупинку на заправці ОККО та свідок ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_4 , що він має карту як саме потрібно їхати до ОСОБА_10 , а потім продовжили рух у напрямку ОСОБА_10 . По дорозі був блок-пост, який пасажири вирішили обійти пішки, а водій мав сам проїхати через нього. Надалі ОСОБА_4 забрав їх в селі та вони попрямували до с. Дийда. Вказівок ніяких водій не давав та кошти не отримував.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердив, що мав намір незаконно перетнути державний кордон України, у зв`язку з чим, він познайомився з особою на ім`я « ОСОБА_11 », який запропонував йому допомогти з перетином кордону. ОСОБА_11 пояснив, що в суботу до нього в с. Давидково приїде двоє осіб, одного з яких звати « ОСОБА_12 », після чого скинув карту, як саме потрібно було переходити державний кордон України. Вже ввечері, хлопці приїхали за ним з водієм ОСОБА_4 .. Карту водієві не показував, тільки сказав, що знає іншу дорогу до м. Берегове. По дорозі до м. Берегове вирішили обійти блок-пост пішки через поле, а водій їх забрав в найближчому селі та попрямувал до с. Дийда. Також підтвердив, що жодних коштів водієві не передавав, організацією всієї поїздки займався « ОСОБА_11 », а ОСОБА_4 лише підвозив на їх прохання.

Так, дослідженим в судовому засіданні протоколом судового засідання від 05.11.2024 року та долученим до нього DVD-R диском, в порядку ст. 225 КПК України із допитом свідка ОСОБА_8 , встановлено наступне.

Свідок ОСОБА_8 , який був допитаний слідчим суддею під час досудового розслідування даного кримінального провадження, показав, що мав намір незаконно перетнути державний кордон України. Для цього зв`язався з невстановленою особою, який організовував переправлення через державний кордон за грошову винагороду. За домовленістю, 01.11.2024 року ОСОБА_8 прибув до м. Мукачево, де його мав зустріти « ОСОБА_12 ». Після зустрічі вони разом з ОСОБА_7 вирушили до с. Давидково до ОСОБА_6 додому, де вони разом чекали до вечора. Коли вже стемніло, за ними приїхав ОСОБА_7 разом з водієм на автомобілі сірого кольору, марки «ВАЗ», та попрямували до м. Берегове. Прибувши до с. Дийда, ОСОБА_4 висадив їх та поїхав. В той час, вони втрьох попрямували в сторону державного кордону України та приблизно через 20 хвилин були затримані працівниками державної прикордонної служби. ОСОБА_8 пояснив, що водій не розмовляв із ними про мету поїздки, не давав жодних вказівок, лише здійснив їх перевезення.

З приводу дослідженого відеозапису допиту свідка ОСОБА_8 , суд зазначає наступне.

Однією із загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань, речей і документів (п.16 ч. 1 ст.7 КПК).

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ст. 23 КПК).

Так, відповідно до ухвали Берегівського районного суду Закарпатської області від 01 квітня 2025 року кримінальне провадження №0000779 призначено до судового розгляду на 11 квітня 2025 року.

Відповідно до журналу судового засідання від 11.04.2025 року (т.1 ст. 37-40) судом визначено порядок та обсяг доказів, які підлягають дослідженню, в тому числі і допит свідків. Свідок ОСОБА_7 в жодне із судових засідань не з`являвся, через що судові засідання неодноразово відкладалися. Такі відкладення саме через неявку свідка відбувалися декілька разів. Судом неодноразово вживались заходи щодо забезпечення свідка в судове засідання, зокрема, було винесено ухвалу про привід до ОСОБА_7 ..

Згідно повідомлення Бучанського РУП ГУНП в Київській області, встановлено, що під час виконання ухвали Берегівського районного суду Закарпатської області про привід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , опитано двоюрідного брата ОСОБА_8 , а саме ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який повідомив, що останнього було мобілізовано, після чого ОСОБА_8 перестав виходити на зв`язок.

Також, відповідно до витягу з Наказу ТЦК та СП №613 від 07.11.2024 року, встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , призвано на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_3 .

Згідно ч. 1 ст. 225 КПК у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань свідка чи потерпілого під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я свідка чи потерпілого, їх тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити їх допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такого свідка чи потерпілого в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит свідка чи потерпілого здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворого свідка, потерпілого в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 615 КПК України, у разі введення воєнного стану та якщо: показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

Крім того, винуватість ОСОБА_4 доводиться дослідженими письмовими доказами, які визнані судом належними та допустимими.

Так, 04.11.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000779 відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно витягу з ЄРДР від 21.06.2024 року встановлено, що кримінальне провадження зареєстровано за №0000779, в якому вказано, що 01.11.2024 року о 21:25 год. від прикордонного наряду «Прикордонний патруль» надійшла доповідь про затримання 3(трьох) громадян України на напрямку 202 прикордонного знаку на відстані 100 метрів до державного кордону України, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які мали намір незаконно перетнути державний кордон; (т. 1 ст. 44-45).

Також, відповідно до повідомлення по виявлення кримінального правопорушення №05.5/409-24 від 02.11.2024 року, встановлено, що 01.11.2024 року о 21:25 год. від прикордонного наряду «Прикордонний патруль» надійшла доповідь про затримання 3(трьох) громадян України на напрямку 202 прикордонного знаку на відстані 100 метрів до державного кордону України, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .. В ході опитування вказаних осіб було встановлено, що останні за попередньою домовленістю з невстановленими особа за грошову винагороду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, мали намір здійснити незаконний перетин державного кордону з території України до Угорщини. Також, стало відомо, що у змові з невстановленими особами громадянин ОСОБА_4 на транспортному засобі марки «ВАЗ-2199», сірого кольору, Д.Н.З. « НОМЕР_4 » здійснив доставку вказаних осіб з с. Нове Давидково до с. Дийда, з метою подальшого переправлення через державний кордон України (т. 1 ст. 48-50).

Протоколом пред`явлення транспортного засобу для впізнання за фотознімками від 04.11.2024 року встановлено, що свідок ОСОБА_6 впізнав транспортний засіб, сірого кольору, марки «ВАЗ-2199», який забрав його з с. Давидково до зупинки в с. Дийда, з метою подальшого незаконного перетину державного кордону з території України до Угорщини (т. 1 ст. 51-54).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.11.2024 року встановлено, що свідок ОСОБА_6 впізнав особу, який на автомобілі сірого кольору марки «ВАЗ-2199» забрав його з с. Давидково до зупинки в с. Дийда, з метою подальшого незаконного перетину державного кордону з території України до Угорщини (т. 1 ст. 55-59).

Протоколом пред`явлення транспортного засобу для впізнання за фотознімками від 04.11.2024 року встановлено, що свідок ОСОБА_8 впізнав транспортний засіб, сірого кольору, марки «ВАЗ-2199», який забрав його з с. Давидково до зупинки в с. Дийда, з метою подальшого незаконного перетину державного кордону з території України до Угорщини (т. 1 ст. 60-63).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.11.2024 року встановлено, що свідок ОСОБА_8 впізнав особу, який на автомобілі сірого кольору марки «ВАЗ-2199», забрав його з с. Давидково до зупинки в с. Дийда, з метою подальшого незаконного перетину державного кордону з території України до Угорщини (т. 1 ст. 64-68).

Так, згідно протоколу пред`явлення транспортного засобу для впізнання за фотознімками від 04.11.2024 року встановлено, що свідок ОСОБА_7 впізнав транспортний засіб, сірого кольору, марки «ВАЗ-2199», який забрав його з с. Давидково до зупинки в с. Дийда, з метою подальшого незаконного перетину державного кордону з території України до Угорщини (т. 1 ст. 69-72).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.11.2024 року встановлено, що свідок ОСОБА_7 впізнав особу, який на автомобілі сірого кольору, марки «ВАЗ-2199», забрав його з с. Давидково до зупинки в с. Дийда, з метою подальшого незаконного перетину державного кордону з території України до Угорщини (т. 1 ст. 73-77).

Згідно протоколу огляду предмету від 04.11.2024 року, вбачається огляд мобільного телефону марки «APPLE» моделі «IPHONE 8 PLUS», який належить ОСОБА_7 , в якому наявний мобільний додаток «Viber», де виявлено листування з особою на ім`я « ОСОБА_9 », який може мати значення в досудовому розслідуванні та «Instagram» (т. 1 ст. 73-83).

Відповідно до протоколу огляду предмету від 04.11.2024 року, вбачається, огляд телефону марки «Samsung», моделі «Galaxy A30», який належить ОСОБА_8 . У ході огляду встановлено наявність у телефоні мобільного додатку «WhatsApp», де виявлено листування з абонентами під іменами « ОСОБА_14 », « ОСОБА_15 », « ОСОБА_16 », « ОСОБА_17 », зміст якого свідчить про узгодження дій, пов`язаних з незаконним переправленням осіб через державний кордон України (т. 1 ст. 84-90).

Так, ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 10 грудня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку житла та іншого володіння особи, за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання і вилучення предметів та речей, які мають значення для встановлення істини у даному кримінальному провадженні (т. 1 ст. 97-102).

Згідно протоколу обшуку від 11.12.2024 року та долученим до нього СД-карткою обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що в ході проведення обшуку ОСОБА_4 добровільно видав свій мобільний телефон марки «Realme C25Y», сірого кольору, НОМЕР_5 , EMEI НОМЕР_6 , з слідами використання, флеш-носій MICRO-SD на 4Gb марки «Kingston», автомобіль марки «ВАЗ-2199», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та свідоцтво про реєстрацію ТЗ марки «ВАЗ-2199», сірого кольору, д.н.з. « НОМЕР_4 » № НОМЕР_7 від 25.07.2007 року. (т. 1 ст. 103-107).

Постановою слідчого СВ Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_19 від 11.12.2024 року, встановлено, що вилучені під час обшуку 11.12.2024 в період часу 06:59 по 08:11 за адресою м. Мукачево, вул. Лесі Українки, 11, Закарпатської області, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000779 (т. 1 ст. 108-110).

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27 грудня 2024, встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 затримано 27 грудня 2024 року о 14 годині 20 хвилин (т. 1 ст. 118-120).

Суд, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов до наступного висновку.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Сторона обвинувачення ставить у вину ОСОБА_4 вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України за такими кваліфікуючими ознаками: сприянні незаконному переправленню осіб державного кордону України, вказівками, надання засобів, вчиненому щодо кількох осіб, з корисливих мотивів.

Суд, вирішуючи питання, що входить до його компетенції, як то: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, діє в рамках пред`явленого обвинувачення.

Втіленням принципу справедливості судового розгляду є покладення тягаря доведення вини на сторону публічного обвинувачення. Суд може тільки надати оцінку тим обставинам, які викладені в обвинувальному акті і пересвідчитись, що вони підтверджуються належними, і допустимими доказами таким чином, щоб переконати навіть незацікавлену сторонню особу в тому, що обвинуваченим був вчинений зазначений злочин.

Оцінюючи склад злочину, суд враховує таке.

Так, безпосереднім об`єктом злочину є - встановлений порядок перетинання державного кордону України.

З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням таких діянь: 1) незаконне переправлення осіб через державний кордон України; 2) організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України; 3) керівництво незаконним переправленням осіб через державний кордон України; 4) сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.

Переправлення через державний кордон України - це дії, спрямовані на переведення, перевезення тощо осіб через умовну лінію, яка визначає межі території України. При цьому всі дії організатора, керівника такого переправлення або особи, яка сприяє йому, можуть бути повністю виконані ще до того, як особи, яких вони переправляють через державний кордон України, перетнули його.

Незаконним переправленням через державний кордон України є у випадках, коли особи переправляються через державний кордон України:

1) будь-яким способом поза відповідними пунктами пропуску;

2) у пунктах пропуску, але без відповідних документів;

3) у пунктах пропуску, але за документами, які містять недостовірні відомості про особу;

4) у пунктах пропуску, але без дозволу відповідних органів влади.

Сприяння - це будь-яке діяння, що допомагає здійснити незаконне переправлення. Закон дає вичерпний перелік засобів сприяння: порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.

Із суб`єктивної сторони цей злочин вчиняється з прямим умислом.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 в ході судового розгляду щодо його непричетності до інкримінованого злочину були ретельно перевірені в ході судового розгляду та співвіднесенні з іншими доказами у справі. Зокрема під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.11.2024 року свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однозначно вказали на обвинуваченого, як на особу, яка їх підвозила до державного кордону України.

Покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю узгоджуються між собою та іншими матеріалами кримінального провадження, наданими стороною обвинуваченню, підтверджуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 фактично сприяв незаконному переміщенню осіб у прикордонну зону, наданням транспортного засобу, який мав у користуванні.

Водночас, досліджені матеріали не свідчать про наявність у діях обвинуваченого корисливого мотиву, зокрема жодних даних щодо отримання ОСОБА_4 матеріальної вигоди або іншої користі стороною обвинувачення не доведено. Протоколи огляду мобільних телефонів вилучених у свідків, результати листування та показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не містять жодних відомостей про попередні домовленості щодо отримання ОСОБА_4 винагороди.

Жодних доказів того, що обвинувачений ОСОБА_4 отримував чи мав отримати матеріальну вигоду, стороною обвинувачення, суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_4 слід визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, тобто у сприянні незаконному переправленні особи через державний кордон України наданням засобів, вчинене щодо кількох осіб.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинення дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які пом`якшують та обтяжують.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України в ході судового розгляду кримінального провадження судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, враховуючи особу винного та обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого в їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі.

Приймаючи таке рішення, суд дотримався критеріїв доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених Європейським судом з прав людини у висновках у справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 6 грудня 1998 року.

Так, у зазначених рішеннях вказано, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою".

При цьому, санкція ч. 2 ст. 332 КК України передбачає обов`язкові додаткові покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 332 КК України не обіймаючи будь-яку посаду і не займаючись певною діяльністю.

Вирішуючи питання про необхідність призначення передбаченого санкцією ч. 2 ст. 332 КК України обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, суд виходить з наступного.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ККС ВС у справі 295/5493/22 від 04.04.2023, такий вид покарання як позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю може застосовуватися як до осіб, які вже обіймають певні посади або здійснюють відповідну діяльність, так і до осіб, які такі посади можуть обійняти в майбутньому, або ж у майбутньому можуть здійснювати відповідну діяльність.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність позбавити ОСОБА_4 права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій держави, місцевого самоврядування та органах правопорядку строком на 1 (один) рік.

Суд враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, однак вперше притягуються до кримінальної відповідальності, відповідно до довідки №172/01-12 від 10.02.2025 року КНП «ЛІКАРНЯ СВЯТОГО МАРТИНА» у лікарів психіатра та нарколога не значиться, раніше не судимий, а також те, що останній згідно довідки №285/01.9-09 від 06.06.2022 року хворіє на розсіяний склероз, рецидивуючо-ремітуючим перебігом, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, тому на підставі ст. 75 КК України, слід прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків відповідно ст. 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України, обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти останніх про зміну місця проживання.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 грудня 2024 року скасувати.

Речові докази вирішити в порядку 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 суд вважає до набрання вироком законної сили залишити попередній заставу.

Заставу у розмірі 60 560 грн., внесену згідно ухвали слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області №297/4537/24 від 28 грудня 2024 року, суд вважає повернути заставодавцю після набрання вироком законної сили у відповідності до ч. 11 ст. 182 КПК України

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Підстави застосування заходів кримінально-виховного характеру щодо юридичної особи у даному кримінальному провадженні відсутні.

Викривач у кримінальному провадженні відсутній.

Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 332 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій держави, місцевого самоврядування та органах правопорядку строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення, та покласти на неї обов`язки, згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній заставу.

Заставу у розмірі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, після набрання вироком законної сили, внесену згідно ухвали слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області №297/4537/24 від 27 грудня 2024 року - повернути заставодавцю.

Ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 19.12.2024 року - скасувати.

Речові докази, а саме:

- мобільний телефон марки «Realme C25Y», сірого кольору, НОМЕР_5 , EMEI НОМЕР_6 та флеш-носій MICRO-SD на 4Gb марки «Kingston», після набрання вироком законної сили - повернути ОСОБА_4 , як власнику.

- автомобіль марки «ВАЗ-2199», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_8 , власником якого є ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та свідоцтво про реєстрацію ТЗ марки «ВАЗ-2199», сірого кольору, д.н.з. « НОМЕР_4 » № НОМЕР_7 від 25.07.2007 року, після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_18 ..

На вирок може бути подана апеляція через Берегівський районний суд Закарпатської області до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_20