ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/6714/25 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/1335/25 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

власника майна ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника власника майна ФОП ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000001 від 16.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим управління ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 від 16.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначав, що органом досудового розслідування було встановлено організаторів та виконавців злочинної організації, які в період часу з січня по лютий 2024 року заволоділи грошовими коштами резервного фонду Державного бюджету України на 2024 рік, виділеними в якості оплати за виконання будівельних робіт з будівництва фортифікаційних споруд в Харківській області в рамках договорів, укладених з Департаментом житлово комунального господарства та паливно - енергетичного комплексу Харківської обласної державної адміністрації через підконтрольні підприємства ТОВ «Буд-Техпром» (директор ОСОБА_9 ), ФОП ОСОБА_10 і ФОП ОСОБА_11 , які виступали в якості фірм-прокладок та забезпечили закупівлю будівельних матеріалів за реальними цінами та їх продаж зі штучним завищенням ціни на підконтрольне ОСОБА_12 ТОВ «Тех-Інком» (директор ОСОБА_13 ), яке виконувало договори з ХОДА.

Разом з цим, прокурор зазначав, що 28.06.2025 року ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191 КК України.

Крім того, 28.06.2025 року ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191 КК України.

28.06.2025 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 3 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191 КК України.

28.06.2025 року ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191 КК України

28.06.2025 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191 КК України

15.07.2025 року ОСОБА_14 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191 КК України.

Також, органом досудового розслідування було встановлено, що підозрюваний ОСОБА_9 звернувся до органу досудового розслідування з заявою про те, що: ТОВ «БУД-ТЕХПРОМ» () було зареєстровано ним за допомогою третіх осіб за вказівкою організатора вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_12 ; ТОВ «БУД-ТЕХПРОМ» () використовувалось злочинною організацією для штучного завищення вартості будівельних матеріалів, які використовувались ТОВ «ТЕХ-ІНКОМ» під час будівництва фортифікаційних споруд в рамках договорів, укладених з Департаментом ЖКГ та ПЕК ХОДА; банківські рахунки ТОВ «БУД-ТЕХПРОМ» () використовувались для легалізації грошових коштів, отриманих злочинним шляхом.

Відповідно до показань підозрюваного ОСОБА_9 , під час досудового розслідування організатор вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_12 не повертав йому реєстраційні документи та фінансово-господарські документи ТОВ «Буд-Техпром», над яким хотів зберегти вплив.

Разом з цим, 30.06.2025 року з особистого ключа ОСОБА_9 (на правах директора) до Лозівської ДПІ ГУ ДПС в Харківській області надіслано «Повідомлення про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу/укладення гіг-контракту» та відповідний звіт. При цьому було встановлено, що в цей час ОСОБА_9 перебував під вартою та не мав фізичної можливості це зробити. Допитаний підозрюваний ОСОБА_9 повідомив, що будь-яких довіреностей на використання його електронного підпису не надавав. При цьому зазначив, що оформленням йому електронного підпису, факсиміле підпису та печатки ТОВ «Буд-Техпром» здійснювала ОСОБА_14 , яка була тіньовим бухгалтером підприємств, повністю була підконтрольна ОСОБА_12 , є родичкою підозрюваних ОСОБА_11 та ОСОБА_15 .

Досудовим розслідуванням встановлено що після 28.06.2025 року, тобто після затримання підозрюваного ОСОБА_9 , який є директором ТОВ «БУД-ТЕХПРОМ» (), в порядку ст. 208 КПК України та обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою невстановленими особами з метою легалізації грошових коштів, які знаходились на рахунках ТОВ «Буд-Техпром» здійснено перекази грошових коштів іншим суб`єктам господарювання в тому числі ТОВ «Буд-Техпром» з рахунку: НОМЕР_1 , 30.06.2025 року о 13:55:55 переказ на суму - 45000 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_16 , код: НОМЕР_2 (банк: АТ «СЕНСБАНК», рахунок: НОМЕР_3 ) з призначенням платежу: «Оплата за транспортні послуги по перевезенню вантажу по договору № 25/11-2 від 25.11.2024 р. без ПДВ»; ТОВ «Буд-Техпром» з рахунку: НОМЕР_1 , 08.07.2025 о 12:26:49 переказ на суму - 17000 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_16 , код: НОМЕР_2 (банк: АТ «СЕНСБАНК» ,рахунок: НОМЕР_3 ) з призначенням платежу: «Оплата за транспортні послуги по перевезенню вантажу по договору № 25/11-2 від 25.11.2024 р. без ПДВ». Загальна сума за період з 28.06.2025 до 16.07.2025 62000 грн.

Таким чином, прокурор вказував, що існують підстави вважати, що дії, вчинені невстановленими особами з використанням електронного підпису підозрюваного ОСОБА_9 щодо розпорядження банківськими рахунками останнього, які були здійснені після затримання підозрюваного ОСОБА_9 , в період часу з 28.06.2025 року та до часу затримання ОСОБА_14 15.07.2025 року, були здійснені підозрюваною ОСОБА_14 або іншими підконтрольними ОСОБА_12 особами з метою легалізації коштів, здобутих злочинним шляхом з рахунків ТОВ «Буд-Техпром».

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що метою накладання арешту на майно є забезпечення у майбутньому конфіскації майна, як виду покарання та збереження речових доказів у справі.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2025 року клопотання прокурора про арешт майна задоволено.

Суд вирішив накласти арешт на на грошові кошти у розмірі 62 000 гривень, які зберігаються на банківському рахунку, належному ФОП ОСОБА_16 , (код: НОМЕР_2 ), відкритому у банківській установі в АТ «СЕНСБАНК», (МФО 300346), а саме на: № НОМЕР_3 , шляхом заборони права на відчуження, користування та розпорядження вказаним майном, за виключенням грошових коштів, які зберігаються на банківських рахунках, на які, відповідно до вимог абзацу 4 ч. 3 ст. 170 КПК України забороняється накладати арешт, а саме на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання» і статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження представник власника майна зазначає, що власника майна ФОП ОСОБА_8 не було повідомлено про судове засідання у суді першої інстанції. Копію оскаржуваної ухвали слідчого судді було отримано лише 09.10.2025 року та протягом установленого законом строку було підготовлено та подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг представник власника майна зазначає, що в ухвалі слідчого судді відсутнє посилання на ч.4 ст. 170 КПК України. При цьому саме положення вказаної статті регламентують підстави для спеціальної конфіскації.

Також, ані прокурором не було доведено, а ні слідчим суддею в ухвалі не було встановлено, що ФОП ОСОБА_8 міг знати, що гроші отримано внаслідок вчинення злочину, оскільки він навіть не був обізнаний про відкрите кримінальне провадження щодо заволодіння коштами державного бюджету.

Зазначає, що кошти були отримані на рахунок ФОП як сплата за послуги перевезення, а тому ФОП ОСОБА_8 є цілком добросовісним набувачем, а отже законні підстави для застосування спеціальної конфіскації відсутні, оскільки кошти отримані за фактично надані послуги.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна та його представника на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення вимог апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (п.8 ч.1 ст.129 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що прокурором доведено необхідність застосування такого виду обтяження як арешт майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При цьому, за вимогами п.3 ч.2 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

На переконання колегії суддів, на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою його матеріалами підтверджується наявність необхідності розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України.

Колегія суддів вбачає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його відчуження, пошкодження, знищення, перетворення та лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Частиною 2 ст.59 КК України передбачено, що конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Тобто, для перевірки апеляційним судом доцільності застосування такої правової підстави для арешту майна, як його можлива конфіскація, обов`язковими умовами є обґрунтованість підозри, а також можливість застосування конфіскації майна як додаткового покарання за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні та вручена у належний спосіб підозра є підставою для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення. Сформульована підозра встановлює межі, в яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний та його захисник одержують можливість цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України (п.2.2. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №536/2475/14-к, провадження №13-34кс19).

При цьому, статус підозрюваного особа набуває з моменту вручення їй повідомлення про підозру у належний спосіб.

З матеріалів провадження вбачається, що Слідчим управління ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 від 16.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України.

28.06.2025 року о 09 год. 48 хв. підозрюваного ОСОБА_9 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Разом з цим, 28.06.2025 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 3 ст. 255 КК України, тобто в участі у злочинній організації, вчиненій службовою особою з використанням службового становища; ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191 КК України, тобто в пособництві у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому злочинною організацією в умовах воєнного стану; ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191 КК України, тобто в пособництві у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому злочинною організацією повторно в умовах воєнного стану; ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191 КК України, тобто в пособництві у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому злочинною організацією повторно в умовах воєнного стану в особливо великих розмірах.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що згідно наданих матеріалів, на теперішній час стороною обвинувачення доведено та підтверджено документально в межах даного кримінального провадження, що після 28.06.2025 року, тобто після затримання підозрюваного ОСОБА_9 , який є директором ТОВ «БУД-ТЕХПРОМ» (), в порядку ст. 208 КПК України та обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, невстановленими особами з метою легалізації грошових коштів, які знаходились на рахунках ТОВ «Буд-Техпром» здійснено перекази грошових коштів іншим суб`єктам господарювання, зокрема, на рахунок ФОП ОСОБА_16 , (код: НОМЕР_2 ) - № НОМЕР_3 , відкритий в АТ «СЕНСБАНК» (МФО 300346).

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що прокурором доведено, що вищевказане майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, зокрема, з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

Колегія суддів відхиляє доводи представника власника майна про те, що кошти були отримані за надання послуг з перевезення, оскільки такі відомості мають бути перевірені слідством, яке висуває іншу версію, а саме про те, що кошти були перераховані з метою легалізації і відповідно в майбутньому до них має бути застосована спеціальна конфіскація.

Так, ч. 5 ст.96-2 КК України передбачено, що гроші, цінності, в тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, інше майно, зазначені в цій статті, підлягають спеціальній конфіскації у третьої особи, якщо вона набула таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті, (в даному випадку були предметом кримінального правопорушення)

Встановлення обставин, передбачених ч.5 ст.96-2 КПК України, та вирішення питання щодо подальшої долі цього майна є прерогативою органу досудового розслідування та суду, який вирішить це питання під час ухвалення судового рішення у даному провадженні по суті

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання на цьому етапі досудового розслідування виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власниками, ані їх представником не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Колегія суддів, також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і майно їй може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Клопотання представника власника майна ФОП ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2025 року про арешт майна.

Апеляційну скаргу представника власника майна ФОП ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2025 року про арешт майнау кримінальному провадженні № 0000001 від 16.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4