Справа № 452/3688/25
Провадження № 1-кс/452/737/2025
У Х В А Л А

Іменем України

22 жовтня 2025 року м. Самбір

Слідча суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н О В И Л А:

До слідчої судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області 21 жовтня 2025 року надійшло клопотання слідчого СВ Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 від 20 жовтня 2025 року, погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна посилаючись на те, що слідчим відділенням Самбірського РВП ГУ НП у Львівській здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000512 від 27 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

У клопотанні зазначено, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді військового диригента ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 27.09.2025 року приблизно о 08 год. 45 хв., у період дії воєнного стану в Україні, перебуваючи поряд з територією будинку потерпілої ОСОБА_6 , що за адресою АДРЕСА_1 , раніше продавши автомобіль марки «BMW 320D», номерний знак НОМЕР_2 , та не здійснивши його перереєстрацію на нового власника, з метою незаконного заволодіння вказаним транспортним засобом, під приводом його повернення та покупки сів на водійське сидіння автомобіля, після чого увімкнув замок запалення ключем, який знаходився у ньому, запустивши двигун автомобіля та пригрозивши пістолетом потерпілій ОСОБА_6 почав рух, таким чином незаконно заволодів транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить, згідно розрахунку середньо-ринкової вартості транспортного засобу, розробленого Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, 181649 грн. 34 коп., однак був зупинений працівниками поліції на дорозі в межах населеного пункту в с. Кудрява Львівського району Львівської області.

ОСОБА_5 27 вересня 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , має у власності майно, а саме квартиру, загальною площею 44, 5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , форма власності приватна спільна часткова, частка у праві власності 1/5.

З метою забезпечення можливої конфіскації майна, передбаченої санкцією зазначеної статті, а також запобігання відчуженню пошкодженню чи знищенню вказаного майна, виникла необхідність накласти арешт на належне підозрюваному ОСОБА_5 майно.

Клопотання слідчого про арешт майна розглянуто без повідомлення власника майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, зокрема, запобіганню його протиправного відчуження до розгляду клопотання по суті.

Слідчий СВ Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася. Неприбуття слідчого не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідча суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі слідчого та без застосування технічних засобів фіксування процесу, що відповідає приписам ч. 1 ст. 172 КПК та ч. 4 ст. 107 КПК України.

Вивчивши подані докази слід дійти висновку про необхідність задоволення клопотання із наступних підстав.

За приписами ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до частини 2 статті 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчою суддею встановлено, що слідчим відділенням Самбірського РВП ГУ НП у Львівській здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за

№ 0000512 від 27 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

ОСОБА_5 27 вересня 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Санкція ч. 3 ст. 289 КК України передбачає конфіскацію майна.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру, що розташована за адресою:

АДРЕСА_3 , форма власності приватна спільна часткова, частка у праві власності 1/5, зареєстровано за підозрюваним ОСОБА_5 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 12341971.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява

№ 42310/04) від 21 квітня 2011 року, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28 жовтня 1994 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. The United Kingdom), заява

№ 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у слідчого судді є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що відбулося кримінальне правопорушення, тож, враховуючи розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для особи підозрюваного та інших осіб, спосіб обмеження (заборона відчуження), а також те, що суд може призначити покарання у виді конфіскації відповідного майна як виду покарання, оцінюючи в сукупності надані стороною кримінального провадження докази, слідча суддя дійшла висновку про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження (арешту майна).

При розгляді клопотання про арешт майна слідча суддя також враховує, що арешт майна це тимчасовий захід забезпечення кримінального провадження.

Таким чином слідча суддя дійшла висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, а також може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням, зважаючи на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а тому приходить до висновку, що клопотання необхідно задовольнити та накласти арешт на вказане майно. Ненакладення арешту на зазначене майно може вплинути на досягнення дієвості кримінального провадження, що згідно зі ст. 131 КПК України є загальною метою забезпечення заходу кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 132, 170-173 КПК України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання слідчого СВ Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000512 від 27 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на належне підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майно, а саме на 1/5 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , форма власності приватна спільна часткова, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: № 12341971, з позбавленням права на його відчуження та розпорядження.

Виконання ухвали, яка виконується негайно, доручити слідчому СВ Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 .

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду, в строки, передбачені ст. 395 КПК України.

Слідча суддя