Справа № 569/101/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження №0011172 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України, звернувся до суду із вказаним клопотанням, у якому просить суд накласти арешт на речі та предмети, які належні підозрюваному ОСОБА_5 .

Група осіб з числа керівної ланки ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою з низкою службових осіб структурних підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також іншими невстановленими особами, у силу займаних посад та досвіду службової діяльності, яка пов`язана у сприянні державним органам та Збройним Силам України у проведенні мобілізаційних заходів, були достовірно обізнані про особливий правовий режим воєнного стану, який введено в Україні з 24.02.2022 у зв`язку зі збройною агресією «рф», та настанням з моменту оголошення рішення про мобілізацію особливого періоду, який передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також з необхідністю забезпечення проведення мобілізаційних заходів відповідно до встановленого порядку.

Однак, група осіб з числа керівної ланки ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою з низкою службових осіб структурних підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також іншими невстановленими особами, перебуваючи на території Рівненської області, чітко усвідомлюючи, що діяльність ТЦК та СП зі здійснення мобілізаційних заходів викликала широкий резонанс в суспільстві, у тому числі і серед осіб, які мають намір ухилитися від мобілізації або не виявляють бажання бути призваними на військову службу, а серед населення Рівненської області виник посилений попит щодо ухилення явки до структурних підрозділів ТЦК та СП Рівненської області задля унеможливлення проходження військової служби, будучи чітко обізнані з тим, що вони у силу займаних посад та відповідно до нормативно-правових актів, повинні керуватися загальнодержавними інтересами, а також не використовувати свої посади у цілях, не пов`язаних з виконанням своїх службових повноважень, зокрема в особистих чи корисливих цілях, замість консолідації зусиль, пов`язаних із забезпеченням проведення мобілізації, натомість вступили у злочинну змову та спільно вирішили стати на шлях протиправної діяльності, а саме вчиняти злочини шляхом перевищення надану їм владу та службові повноваження, а саме вчиняючи умисні дії, які явно виходять за межі наданих цим особам прав та повноважень, на систематичній основі незаконно вимагають від громадян призовного віку неправомірну вигоду за зняття таких осіб з розшуку, невжиття заходів щодо їх подальшої мобілізації, а також з інших протиправних питань.

Зокрема в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , впродовж тривалого періоду часу вимагав та одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у різному вигляді, зокрема, дотримуючись правил конспірації, із залученням посередників поставив останньому вимогу придбати вибраний тип автомобіля та організувати його реєстрацію на довірену ним особу, дані якого буде визначено пізніше.

При цьому в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , залучив до такої протиправної діяльності інших працівників ТЦК та СП, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які виконували його незаконні вказівки задля реалізації всього злочинного механізму.

Також, в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 із залученням низки осіб вимагав та одержав 17.12.2025 від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у вигляді автомобіля марки «Toyota Highlander», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 вартістю 19500 доларів США за вчинення дій в інтересах останнього шляхом не здійснення його призову, зняття з розшуку, не створення штучних перешкод для отримання останнім відстрочки від військової служби, а також з інших питань.

З метою приховування протиправної діяльності в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 залучив до вказаної протиправної схеми свого водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою фіктивного оформлення права власності на даний транспортний засіб на останнього, однак фактичним розпорядником майна є ОСОБА_5 , у постійному користуванні якого знаходиться предмет неправомірної вигоди.

ОСОБА_5 надавав вказівки своєму підлеглому ОСОБА_7 , в тому числі щодо фіктивного оформлення права власності на автомобіль марки «Toyota Highlander», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 за допомогою месенджера «WhatsApp», відповідно інформація щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 , знаходилася серед інформаційного вмісту мобільного телефону ОСОБА_7 .

Як наслідок, 06.01.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та затримано у порядку ст. 615 КПК України.

Разом з тим встановлено, що у підозрюваного ОСОБА_5 відкриті банківські рахунки у таких банківських установах як АТ КБ «Приватбанк» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д), АТ «Ощадбанк» (, адреса: м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-г) та АТ «Універсал Банк» (, юридична адреса:

м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19).

Відповідно до декларацій про майно та доходи ОСОБА_5 за 2021-2024 років вбачається, що в останнього відкрито рахунки у банківській установах як АТ «Ощадбанк».

Також, відповідно до наявних даних, у дружини ОСОБА_5 ОСОБА_10 наявний у власності транспортний засіб марки «Land Rover Range Rover Sport», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 .

Враховуючи наявність передбаченого у ст. 368 КК України додатково покарання у вигляді конфіскації майна, у сторони обвинувачення виникає обов`язок вжити вичерпних необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, а отже є всі достатні підстави звертатися до суду з цим клопотанням з метою вилучення, у тому числі цінностей та грошових коштів, набутих протиправним шляхом та/або отриманих внаслідок вчинення зазначених кримінальних правопорушень та/або доходів одержаних від них, а також майна, в яке їх було повністю або частково перетворено, які належать ОСОБА_5 та іншим співучасникам злочинів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України (далі СК України), сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частина 3 статті 368 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частина 2 статті 60 СК України встановлює презумпцію, відповідно до якої кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Це має велике практичне значення як при здійсненні правомочності, пов`язаної зі спільною сумісною власністю подружжя, так і у разі поділу спільного майна дружини і чоловіка.

З вказаним норм законодавства випливає, що набуте у власність дружиною підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_10 під час перебування з ним у шлюбі транспортного засобу марки «Land Rover Range Rover Sport», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 автоматично є спільною сумісною власністю з підозрюваним у цьому провадженні, тобто її чоловіком ОСОБА_5 .

Відповідно до практики застосування судами конфіскації майна Верховного суду України від 19.09.2000 року, при повній конфіскації вилучається в натурі й звертається у власність держави все майно, належне засудженому на праві власності, а також його частка в спільній з іншими особами власності

Покликаючись на викладене, слідчий вказує на необхідність накладення арешту на майно, майно, яке підлягатиме спеціальній конфіскації та яке являється речовим доказом, що зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є об`єктом дослідження судових експертиз.

Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слід задовольнити із наступних підстав.

З урахуванням заяви та неявки слідчого, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна клопотання прокурора розглядається без повідомлення власника майна.

Судом встановлено, що слідчими третього СВ (з дислокацією у м. Рівному) ТУ ДБР у м. Хмельницькому проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0011172 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому тільки у випадку, передбаченому п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України (збереження речових доказів, спеціальної конфіскації ), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу («матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення»), тобто має ознаки речового доказу.

У відповідності до положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Таким чином, наявні у підозрюваного ОСОБА_5 речі та предмети, зберегли на собі сліди вчиненого злочину та відповідають вимогам речових доказів, передбачених статтею 98 КПК України, а також є об`єктами дослідження судових експертиз та підлягатимуть спеціальній конфіскації.

Відповідно до ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи, що слідчим доведено необхідність застосування арешту, з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, для забезпечення збереження речових доказів, а також того, що вилучене майно, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, яке зберегло на собі сліди злочину та містить інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а не накладення арешту може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173,395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Накласти арешт на транспортний засіб марки «Land Rover Range Rover Sport», 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_10 із позбавленням права на його відчуження, розпорядження та користування та ключ до нього.

Встановити заборону власнику чи будь-якій іншій особі користуватися та розпоряджатися вказаним майном до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Окрім того з метою забезпечен ня можливої конфіскації та спеціальної конфіскації майна накласти арешт на майно із забороною розпоряджатися майном, а саме на всі кошти, що є на всіх рахунках, які відкриті на персональні дані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , у таких банківських установах:

-АТ КБ «Приватбанк» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д);

-АТ «Ощадбанк» (, адреса: м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-г);

- АТ «Універсал Банк» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19), із обов`язковим зобов`язанням таких установ невідкладно надати органу досудового розслідування інформацію про номери таких рахунків та суму коштів, на які накладено арешт.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя