Номер провадження: 11-кп/813/2263/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції під час трансляції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор», виділені матеріали кримінального провадження №0001435 від 13.11.2023 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Хаджибейського районного суду м.Одеси від 16.07.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

встановив:

На розгляді Хаджибейського районного суду м.Одеси перебуває кримінальне провадження №0001435 від 13.11.2023 року за обвинуваченням: ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.4 ст.189 КК України; ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Оскарженою ухвалою місцевого суду від 16.07.2025 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченим у даному кримінальному провадженні продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів, до 13.09.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обвинувачений зазначає, що оскаржена ухвала не відповідає вимогам КПК України та практиці Європейського суду з прав людини. Вважає, що формальне посилання на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не може бути єдиною підставою для застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала суду не оскаржується.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; дослідивши виділені матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст.404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

На теперішній час у кримінальному провадженні №0001435 не здійсненні всі дії, передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, за який, у разі доведеності його вини, останньому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, існуючий ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не зменшився та не відпав, оскільки останній усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, може вдатися до спроб переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Аналізуючи характер та обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що у випадку застосування до обвинувачених запобіжного заходу не пов`язаного з позбавлення волі, останній матиме можливість незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Беручи до уваги той факт, що судовий розгляд кримінального провадження триває, всі свідки та потерпілі, які підлягають безпосередньому допиту судом ще не допитані, в даному випадку існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливого незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків, шляхом їх залякування з метою зміни, викривлення або відмови від наданих ними показань.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ризики, передбачені пунктами 1 та 3 ч.1 ст.177 КПК на теперішній час не зменшились і продовжують існувати.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченому кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігатиме існуючим ризикам.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, який керуючись положеннями п.1 ч.4 ст.183 КПК не визначив обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави, оскільки інкримінований злочин вчинений з погрозою застосовування насильства до потерпілих.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Пунктом 1 ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Хаджибейського районного суду м.Одеси від 16.07.2025 року, якою в кримінальному провадженні №0001435 від 13.11.2023 року, в тому числі, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений строк тримання під вартою, без визначення застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4