Номер провадження: 11-кп/813/2185/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000715 від 12.02.2025 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2025 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чміль, Ємільчинського району, Житомирської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, , який проходив службу за мобілізацією на посаді паропровідника-кочегара польової лазні ВЧ НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять)років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено відраховувати з часу добровільної явки для відбування покарання або з часу затримання в порядку виконання вироку.

Вироком суду вирішено долю заходів забезпечення у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи її на посаді паропровідника-кочегара польової лазні військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», у порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.ст.11, 28-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, 12.02.2025 року, приблизно о 10 год. 30 хв., перебуваючи за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 (більш точне місце дислокації зазначити неможливо у зв`язку із введенням на території України воєнного стану), в умовах воєнного стану, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, відкрито відмовився виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 №43 від 12.02.2025 року «Про організацію вибуття особового складу», виданий з метою виконання наказу Начальника Генерального штабу ЗСУ (по особовому складу) №181-РС від 24.01.2025 року про звільнення перелічених в наказі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 з займаних посад та призначення до 21 запасної роти військової частини НОМЕР_2 , який був доведений йому 12.02.2025 року приблизно о 10 год. 30 хв., в присутності особового складу підрозділу.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з вироком суду захисник подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильності кваліфікації його дій, просить змінити вирок в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі. В іншій частині вирок місцевого суду захисник просить залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано особу обвинуваченого, зокрема той факт, що на даний час він перебуває на військовій службі та виконує обов`язки по захисту Батьківщини, що свідчить про можливість застосування при призначенні покарання ст.ст. 69, 75 КК України.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК, проведено без участі обвинуваченого, який будучи повідомленим про розгляд справи, до суду не з`явився.

Захисник в судовому засіданні також не наполягала на участі обвинуваченого, повідомивши, що він перебуває на військовій службі.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, судовий розгляд проведено без його участі.

Колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників судового процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, долучила витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_3 від 05.10.2025 року про зарахування ОСОБА_8 до особового складу; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що проходження військової служби обвинуваченим не впливає на покарання; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати;колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в обсязі, визначеному ч.3 ст.349 КПК. Ці обставини стороною захисту не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_8 , не є предметом апеляційного розгляду.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника про суворість призначеного покарання, та прохання змінити оскаржений вирок в частині призначеного покарання шляхом застосування положень ст. 75 КК України, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.402 КК України, суд першої інстанції, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, обставини справи, які відповідно до положень ст.66 КК України пом`якшують покарання, а саме: щире каяття у скоєному, повне визнання вини.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п.3 ч.1 ст.65 КК України поняття «особа винного».

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання, з урахуванням сукупності фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак обвинуваченого щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, тобто обставин які існували на момент прийняття такого рішення та мали важливе значення для вибору покарання та рішення щодо його реального відбування, належним чином всіх обставин кримінального провадження не врахував.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині можливості застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень ст.75 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, колегія суддів враховує наступні обставини даного провадження.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції в повній мірі не враховано особу обвинуваченого, який визнав себе винним, щиро розкаявся, раніше не судимий.

Згідно наданого захисником витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_3 від 05.10.2025 року, обвинувачений ОСОБА_8 , проходить військову службу на посаді водія-електрика відділення управління мінометного взводу мінометної батареї 5 батальйону територіальної оборони ВЧ НОМЕР_3 , ВОС 790058А.

Відповідно до досудової доповіді від 09.04.2025 року, складеної Київським РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області, ймовірність вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення орган пробації вважає середнім, що його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високого рівня небезпеки для суспільства. Орган пробації також вважає можливим звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, із покладенням обов`язків визначених ст. 76 КК України.

Апеляційний суд також враховує, що зважаючи на те, що до обвинуваченого ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у виді застави, останній не став переховуватись від суду, усвідомлюючи суть вироку районного суду, яким він засуджений до реального позбавлення волі, продовжує проходити військову службу. Відомостей про вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень прокурором суду не надано.

Колегія суддів також враховує те, що обвинувачений має середню спеціальну освіту, проходить військову службу за мобілізацією на посаді водія, а тому його професійні навички можуть бути використані державою в умовах венного часу.

Враховуючи наведені обставини колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства.

Надаючи оцінку можливості застосування положень ст.75 КК України при призначенні покарання, апеляційний суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно положень ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав свою вину, щиро покаявся у вчиненому, є діючим військовослужбовцем ЗСУ, враховуючи положення ст. 2 КПК, яка передбачає завдання кримінального судочинства та керуючись положеннями ст.ст. 50, 65 КК України, апеляційний суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливо досягти без його ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, буде відповідати вимогам ст.65 КК України та за своїм видом та розміром буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Окрім цього, у даній справі, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на думку колегії суддів, вочевидь є більш раціональним на відміну від реального позбавлення волі, оскільки надасть обвинуваченому можливість і далі проходити військову службу в рядах Збройних сил України, тобто виконувати свій громадянський та Конституційний обов`язок із захисту держави, що у даний час є більш актуальним, а також забезпечить справедливий баланс між потребою захисту держави та метою покарання, виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню останнім нових злочинів.

При цьому, колегія суддів наголошує, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не несе для нього позитивних наслідків у майбутньому, оскільки він є особою, яка матиме судимість із певними юридичними наслідками. При цьому, відповідно до вимог ст. 76 КК України, останній протягом визначеного строку має виконувати покладені на нього обов`язки, тобто перебувати під тягарем кримінальної відповідальності за їх невиконання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів, вважає за необхідне задовольнити скаргу захисника, а вирок суду змінити в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2025 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.4 ст.402 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч.4 ст.402 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4