Житомирський апеляційний суд
Справа №274/498/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/590/25
Категорія ч.4 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

потерпілого: ОСОБА_7 ,

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000020 за апеляційною скаргою прокурора Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_9 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 березня 2025 року, яким засуджено

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,-

- за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України 3 (три) роки обмеження волі.

Строк визначеного судом ОСОБА_10 покарання вирішено обчислювати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_10 залишено попередній особисте зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави документально підтверджені витрати, пов`язані із залученням експертів під час досудового розслідування, в розмірі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) гривень 24 копійки.

встановила:

Як встановив суд, 20.11.2022 близько 22 год. 00 хв. неподалік універмагу «Ювілейний», що розташований за адресою: м. Бердичів вул. Шевченка, 9, у ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбувся конфлікт з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , в ході якого ОСОБА_10 почав завдавати удари кулаками рук в область голови потерпілим, внаслідок чого ОСОБА_7 та ОСОБА_11 не втримались на ногах та впали на землю. Після цього в ОСОБА_10 виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення належного потерпілим майна, яке перебувало в кишенях їх верхнього одягу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в період дії воєнного стану, запровадженого на території України Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, користуючись безпорадним станом ОСОБА_7 , з кишені його верхнього одягу відкрито викрав мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi 9С 3/64 GB» вартістю 4713 гривень.

В подальшому, того ж дня, близько 22 год. 05 хв. ОСОБА_10 , не припиняючи свої кримінально протиправні дії, продовжуючи реалізацію свого умислу, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, підійшов до ОСОБА_11 , та користуючись безпорадним станом останнього, з кишені його верхнього одягу відкрито викрав мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A03S (SM-A037FZKDSEK) 3/32GB, вартістю 4509 гривень.

В подальшому ОСОБА_10 місце вчинення злочину залишив та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим завдавши ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 4713 гривень та ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 4509 гривень.

Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_10 визнається винуватим, передбачена ч. 4 ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити за ч.4 ст. 186 КК України

покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин скоєння злочину, установлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що суд безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_10 , відповідно до ст. 66 КК України з`явлення обвинуваченого із зізнанням. Так, кримінальне провадження за вказаним фактом було зареєстровано ще 04.01.2023 та з цього часу, тобто за понад 2 роки, ОСОБА_10 жодного разу самостійно не прибував до органу досудового розслідування, натомість змінив місце проживання та на момент вручення повідомлення про підозру знаходився за межами Житомирської області.

Не погоджується із визнанням судом однією із пом`якшуючих обставин добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки жодних заходів направлених на відшкодування потерпілим завданої шкоди упродовж понад 2 років ОСОБА_10 вжито не було та відшкодовувати збитки потерпілим обвинувачений почав лише під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Крім того, суд безпідставно не проаналізовано та залишено поза увагою особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_10 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення насильницьких та корисливих злочинів, однак на шлях виправлення не став та вчинив більш тяжкий насильницький злочин.

Вказані обставини, на думку прокурора, у сукупності свідчать про те, що призначене ОСОБА_10 покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі, із застосуванням положення ст. 69 КК України, є явно м`яким, призначене з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і не буде сприяти виправленню засудженого

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого, захисника потерпілого ОСОБА_7 на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтами не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційних скаргах також правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як визначено в ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

2. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За змістом ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, належним чином виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу засудженого, обставини вчиненого та призначив реальне покарання, яке не можна вважати явно несправедливим внаслідок його м`якості, достатнє на виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судом враховано те, що ОСОБА_10 є особою молодого віку, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, вину визнав повністю, обставинами, що пом`якшують покарання є з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, обставин, що обтяжує покарання не встановлено, офіційно не працевлаштований, не одружений, за місцем проживання скарг не надходило, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, однак в період з 21.12.2011 по 13.01.2012 перебував на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні (а.п. 43,69,70,124).

Що стосується доводів прокурора про необґрунтоване врахування судом пом`якшуючої покарання обставини з`явлення зі зізнанням то вона врахована судом першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідно до доказів, які зібрані у матеріалах кримінального провадження та досліджених судом, а зокрема ОСОБА_10 власноручно написав заяву про з`явлення зі зізнанням 13.12.2022 року, до внесення відомостей до ЄРДР, які орган досудового розслідування вніс лише 04.01.2023 р. саме у зв`язку зі зізнанням ОСОБА_10 (а.с.67)

Також, не є достатньою підставою для визнання неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність дані про те, що ОСОБА_10 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, оскільки він вважається несудимим з 04.03.2019 року, а тому притягнення його раніше до кримінальної відповідальності не має правового значення при призначенні йому покарання у вказаній справі.

Колегія суддів, також враховує думку потерпілих, які не наполягали на суворості покарання, в письмових заявах зазначили, що шкоду обвинувачений їм відшкодував, потерпілий ОСОБА_7 , в суді апеляційної інстанції просив не позбавляти обвинуваченого волі. При цьому, не є визначальним, коли обвинувачений відшкодував шкоду потерпілим, на досудовому розслідування чи під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. Сам обвинувачений пояснив, що не міг відшкодувати шкоду на досудовому розслідуванні, оскільки йому було заборонено спілкуватися з потерпілими.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді обмеження волі не суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, є необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і необхідності в ізоляції обвинуваченого від суспільства не вбачає, а тому апеляційна скарга прокурора про м`якість призначеного засудженому покарання не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 березня 2025 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: