Справа № 163/1189/25 Провадження №11-кп/802/605/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 25 червня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Княжа Звенигородського району Черкаської області, зареєстровану по АДРЕСА_1 , проживаючу по АДРЕСА_2 , українку, громадянку України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючу, незаміжню, раніше не судиму, засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає передбачені ч.1 ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вироком також у відповідності до ст.100 та 124 КПК України вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно з даним вироком суду, ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона на початку листопада 2024 року, перебуваючи в приміщенні нічного клубу, що в м.Києві знайшла психотропну речовину, обіг якої заборонено 3,4-метилендіоксиметамфетамін (МДМА), масою 0,178 грама, чим незаконно придбала її та, поклавши у кишеню, розпочала незаконно зберігати при собі без мети збуту для власного вживання. В подальшому 12 грудня 2024 року ОСОБА_7 незаконно перевозила зазначену психотропну речовину рейсовим автобусом сполученням «Київ-Таллін», номерний знак НОМЕР_1 , з м.Києва до МАПП «Ягодин», що знаходиться в с.Старовойтове Ковельського району Волинської області, де психотропна речовина, обіг якої заборонено 3,4-метилендіоксиметамфетамін (МДМА), масою 0,178 грама, була виявлена і вилучена о 20:15 год. 12 грудня 2024 року під час проведення огляду місця події в службовому кабінеті Волинської митниці, що в м.Старовойтове Ковельського району Волинської області.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості обвинуваченої та правильності кваліфікації її дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винної внаслідок суворості. Зазначає, що місцевий суд при призначенні покарання не взяв до уваги того, що ОСОБА_7 має ряд проблем зі здоров`ям, які не дозволяють їй відбувати покарання у виді обмеження волі. Окрім того, ОСОБА_7 на час здійснення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження перебувала на лікуванні за кордоном, а саме у м.Вільнюс Литовської Республіки, де і продовжує проходити лікування по даний час, у зв`язку з чим їй буде вкрай важко виконувати покладені на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України. Обвинувачена має захворювання опорно-рухового апарату, а після невдало виконаного хірургічного втручання, стан її здоров`я не покращився, а навпаки погіршився, оскільки відбулися ускладнення. В даний час ОСОБА_7 проходить додаткові обстеження за кордоном для встановлення групи інвалідності. А тому, захисник переконана, що суд першої інстанції призначивши ОСОБА_7 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України покарання у виді обмеження волі із застосування положень ст.75 КК України, яке є надто суворим, оскільки санкція цієї норми передбачає альтернативне та більш м`яке покарання, у тому числі штраф, який може бути призначено їй. Окрім того, зазначає, що хоча ОСОБА_7 в даний час ніде не працює, оскільки проходить лікування, однак має батьків та родичів, які їй допомагають матеріально, а тому вона буде мати реальну можливість виконати покарання у виді штрафу. Посилаючись на викладене, апелянт просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, пом`якшивши його шляхом призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу, передбачене санкцією ч.1 ст.309 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинувачену та її захисника, які скаргу підтримали та просили задовольнити, думку прокурора з приводу скарги, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого обвинуваченою кримінального проступку та його кваліфікація за ч.1 ст.309 КК України є правильними. При цьому, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позицій. Діям обвинуваченої дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Разом з тим, сторона захисту вказує про невідповідність призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального проступку та особі винної внаслідок суворості.

Такі доводи сторони захисту знайшли своє підтвердження з огляд на таке.

Відповідно до ст.50, 65 КК України, які визначають мету та загальні засади призначення покарань, п.1, 2 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд призначає покарання у межах санкції статті (частини) статті Особливої частини Кодексу та з врахуванням вимог положень Загальної частини цього Кодексу. При цьому, суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вищевказані вимоги матеріального права та роз`яснення ПВСУ при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання були дотримані судом першої інстанції не в повній мірі, а також в не повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі, поданій її захисником, оскільки належним чином не перевірив можливість призначення обвинуваченій покарання у м`якшому виді, передбаченому санкцією ч.1 ст.309 КК України.

Так, санкція ч.1 ст.309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від 1000 до 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до 2 років, або пробаційним наглядом на строк до 5 років, або обмеженням волі на той самий строк.

З врахуванням положень ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 відноситься до кримінальних проступків у сфері обігу психотропних речовин. Будь-яких тяжких наслідків від вчинення цього кримінального проступку не настало.

Між тим, апеляційний суд знаходить, що судом першої інстанції при обранні обвинуваченій міри покарання не в повній мірі враховано дані про її особу в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, щиро розкаялась у вчиненому, і це було визнано місцевим судом обставинами, які пом`якшують покарання. При цьому, обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.

Враховано судом було і особу обвинуваченої, яка повністю визнала свою вину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не судима, а також не перебуває на обліку у лікарів психіатра чи нарколога.

В ході апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_7 вказувала про те, що щиро розкаюється у вчиненому, осуджує свої дії, а також обіцяє в майбутньому не вчиняти будь-яких протиправних дій у тому числі у сфері наркотичних та/або психотропних речовин.

Окрім того, обвинувачена вказала, що вона має проблеми зі здоров`ям (захворювання опорно-рухового апарату), у зв`язку з чим вона як на час здійснення досудового розслідування, так і судового розгляду кримінального провадження перебувала на лікуванні за межами України, де і продовжує проходити лікування по даний час, оскільки після невдало виконаного хірургічного втручання, стан її здоров`я не покращився, а навпаки погіршився, так як відбулися ускладнення. На підтвердження таких обставин стороною захисту надано відповідні докази медичні документи.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за можливе призначити обвинуваченій більш м`який вид покарання, передбачений санкцією ч.1 ст.309 КК України, а саме у виді штрафу, однак у максимальному його розмірі.

Визначаючи таку міру покарання обвинуваченій в даному випадку суд апеляційної інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального проступку, його суспільну небезпечність, форму вини, відсутність тяжких наслідків від злочину, особу обвинуваченої, у тому числі стан її здоров`я, наявність вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин в сукупності з іншими обставинами провадження.

Також судом враховується, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, яке хоча і є суспільно-небезпечним, однак від його вчинення будь-яких наслідків не настало, а також воно відноситься до кримінальних проступків.

Належним чином беруться також і вищезазначені дані, які характеризують особу обвинуваченої, у тому числі стан її здоров`я, який потребує продовження лікування за межами України.

Враховується судом також ставлення самої обвинуваченої до вчиненого кримінального проступку та її поведінка після його вчинення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані обставини певною мірою знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального проступку.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги сторони захисту про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченої, на думку апеляційного суду, заслуговують на увагу.

На переконання колегії суддів апеляційної інстанції, таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

А Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Таким чином, саме таке покарання, яке обирає апеляційний суд в даному випадку, буде таким, що повністю відповідатиме вимогам ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З цих підстав вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині покарання на підставі п.1 ч.1 ст.408 КПК України.

В іншій частині оскаржуваний вирок слід залишити без змін.

Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу сторони захисту слід задовольнити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 25 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, - змінити.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (три тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн.

В іншій частині вирок в даному провадженні залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді