Номер провадження 11-кп/816/705/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2025 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ворожба, Білопільського району Сумської області, зареєстрований: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України,

встановив:

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 5 грудня 2025 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК, і йому призначене покарання: за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді двох років обмеження волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 29 січня 2025 року більш суворим, призначеним даним вироком (ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК) ОСОБА_7 призначено покарання у виді двох років обмеження волі. Цим же вироком ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 2 ст. 389 КК у виді одного року обмеження волі. На підставі ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до покарання призначеного даним вироком (ч. 2 ст. 389 КК), частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком (ч. 4 ст. 70 КК) і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді двох років двох місяців обмеження волі. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1989,75 грн.

Суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_7 5 листопада 2024 року приблизно о 23 год. 17 хв., шляхом вільного доступу проник на територію ринку по вул. 1-а Набережна р. Стрілки, 1 у м. Суми, де за допомогою молотка пошкодив навісний замок ролету торгового місця № 27-28 звідки намагався викрасти чоловічий костюм спортивний Нector 30568 та куртку чоловічу марки М.А.D.I.S.S., style M9960, загальною вартістю 4 878 грн, які належні ОСОБА_9 . Маючи на меті доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_7 одягнув на себе спортивний костюм, однак не встиг викрасти куртку чоловічу, оскільки був викритий працівниками охорони.

Крім цього, ОСОБА_7 , будучи засудженим вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 29 січня 2025 року за ч. 1 ст. 125 КК України до 120 годин громадських робіт, ухилився від відбування цього покарання не відпрацювавши без поважних причин жодної години, із призначених 120 годин громадських робіт.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок суду та призначити ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду, оскільки обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, матеріальної шкоди злочином не завдано, будь-які претензії з боку потерпілої відсутні, обвинувачений є сиротою, виріс в прийомній сім`ї, де до нього ставилися зневажливо, після досягнення повноліття був вимушений переїхати до м. Суми в пошуках роботи і у зв`язку із цим не відбув покарання у виді громадських робіт призначене вироком Лебединського районного суду Сумської області від 29.01.2025. Зазначає також, що в магазин проник з метою викрадення одягу, оскільки жив на вулиці. На даний час має намір укласти контракт з ЗСУ, будь-яких незаконних дій вчиняти наміру не має.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_6 про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі захисника не оскаржуються. При цьому, після допиту, в якому обвинувачений повністю визнав себе винними у вчиненні інкримінованих йому правопорушень і погодився з фактичними обставинами кримінального провадження, надавши вичерпні пояснення з приводу обвинувачення, суд першої інстанції на підставі ст. 349 КПК цілком обґрунтовано обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_7 і даними щодо його особи.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який не працює, не одружений, на обліку у лікарів не перебуває, є особою молодого віку, обставини, які пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням цих обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК покарання із застосуванням ст. 69 КК та перейшов до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 185 КК України у виді двох років обмеження волі та одного року обмеження волі за ч. 2 ст. 389 КК, яке на думку колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчинених правопорушень.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання у їх сукупності разом з іншими фактичними обставинами кримінального провадження, зокрема, характером та обставинами їх вчинення.

Оскільки ОСОБА_7 призначене покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК в межах санкції цієї частини статті, а за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 КК, то колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для призначення обвинуваченому ще більш м`якого покарання, як про це ставить питання захисник в апеляційній скарзі.

Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 29 січня 2025 року за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді 120 год. громадських робіт.

У даному кримінальному провадженні обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення 5 листопада 2024 року, тобто до постановлення попереднього вироку та після 10 червня 2025 року, тобто до повного відбуття покарання за попереднім вироком.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за цим вироком, необхідно застосувати як положення ч. 4 ст. 70 КК, так і ч. 1 ст. 71 КК, врахувавши які, призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді двох років двох місяців обмеження волі.

З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, на які посилається сторона захисту в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через суворість або таким, що призначене на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому вирок суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, суд,

постановив:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 5 грудня 2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Повний текст ухвали буде проголошено о 16 год. 40 хв. 13 січня 2026 року.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4