Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-сс/4805/686/25
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 19.09.2025,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНІЇ в Житомирській області ОСОБА_9 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави терміном на 60 днів, а саме до 18 листопада 2025 року 01 год. год. 00 хв.

Строк дії ухвали до 18 листопада 2025 року 01 год. год. 00 хв.

Строк тримання під вартою обраховано з моменту фактичного затримання, тобто з 19 вересня 2025 року 01 год. 00 хв.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою визначити розмір застави у розмірах передбачених КПК України, що не перевищує 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, наголошує, що ризик вчинити інше кримінальне правопорушення не був обґрунтований та не пояснений прокурором щодо того, що особа, яка жодним чином та жодного разу не порушувала закон повинна підозрюватись в тому, що вона знову порушить закон про кримінальну відповідальність. Ризик про переховування від слідства, спростовується тим, що ОСОБА_8 відразу після вчинення порушення правил дорожнього руху (збиття пішоходу), сам викликав поліцію та швидку медичну допомогу, нікуди тікати не збирався, опору правоохоронцям не чинив, після вчинення ДТП намагався відразу зв`язатись із родичами загиблого, щоб їм допомогти, але отримав відмову, тобто, всі ці дії говорять про те, що останній жодним чином не намагався та не намагатиметься переховуватись від слідства. Щодо незаконного впливу підозрюваного на потерпілого та свідків зазначає, що сам прокурор у своєму виступі в суді при обранні міри запобіжного заходу зазначив, що свідків правоохоронні органи не встановили, бо всі люди, які могли бути свідками цього ДТП розійшлись. Крім того, прокурором в обґрунтування обрання міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 серед доказів було надано лише 2 протоколи допиту свідків, лікарське свідоцтво про смерть потерпілого та протокол огляду предметів, яких недостатньо для пред`явлення обґрунтованої підозри у справах такої категорії. Крім того, всі дії (посткримінальні, тощо), поведінка, спосіб життя, характер роботи та місце роботи визначають ОСОБА_8 як організованого, відповідального, позитивного та свідомого громадянина України, який в повній мірі усвідомлює міру відповідальності за вчинене, при тому, що судом та прокурором до уваги було взято лише тяжкість можливого покарання. Звертає увагу, що судову практику слідчих суддів Житомирської області при визначенні міри запобіжного заходу підозрюваним за ч.2 ст.286 КК України. Наголошує, на дискримінації її підзахисного в зв`язку із заподіянням ним смерті потерпілому у кримінальному провадженні, який виявився прокурором м. Чуднів, а також був прокурором у м. Рівне. Наголошує, що суд має право не визначати розмір застави у випадках, прямо визначених законом, в цьому переліку ч.2 ст.286 КК України не згадується, а отже суд повинен був при обранні міри запобіжного заходу визначити розмір застави ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні.

Норми ст.177 КПК України передбачають, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, дотримався вимог ст.ст.132, 176-178, 183, 194 КПК України.

В свою чергу, як убачається з матеріалів судового провадження №296/10563/25, в провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0001463 від 18.09.2025 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Згідно змісту клопотання, досудовим розслідування встановлено, що 18.09.2025, близько 19 годин 35 хвилин, водій ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN CC SPORT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись правою смугою руху проїзною частиною вулиці Чуднівська в місті Житомир в напрямку Соборної площі, діючи в порушення вимог п.2.3 б) д) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - ПДР України), згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»», не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також, порушуючи вимог пункту 18.4 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупиняється транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований в місті Житомир, поблизу будинку 103В вулиці Чуднівської, не відреагував на те, що перед його автомобілем в сусідній лівій смузі руху в напрямку до Соборної площі перед вищевказаним нерегульованим пішохідним переходом зупинився автомобіль, проявив злочинну самовпевненість, належним чином не відреагував на вказану зміну дорожньої обстановки, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та в разі необхідності зупинитися, не зменшив швидкість та не надав перевагу в русі пішоходу - ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину вулиці Чуднівської по нерегульованому пішохідному переходу з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля, внаслідок чого здійснив наїзд на вказаного пішохода. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до КНП «Обласна клінічна лікарня ім.О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

19 вересня 2025 року, відповідно до ст.ст.36, 40, 42, 276, 277, 278 КПК України ОСОБА_8 оголошено про те, що він підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_10 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

19.09.2025 старший слідчий відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНІЇ в Житомирській області ОСОБА_9 звернувся до відповідного слідчого судді з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

На думку апеляційного суду, клопотання слідчого (з доданими до нього матеріалами) є відповідним вимогам ст.184 КПК України, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відомості та обставини, які враховуються при обранні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.

В свою чергу, у відповідності до матеріалів судового провадження, прийняте рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження доказів обґрунтованості підозри вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується сукупністю доказів, які були долучені до клопотання слідчого, як і надано безпосередньо в суді першої інстанції стороною обвинувачення, та об`єктивно на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної останньому, і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа може бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Наведене захисником ОСОБА_7 в апеляційній скарзі щодо відсутності доказів в обґрунтування підозри ОСОБА_8 в інкримінованих злочинних діях, не спростовують даних, що ОСОБА_8 може бути причетним до інкримінованого кримінального правопорушення. Фактично формальні посилання захисника на недоведеність висунутої підозри не підтверджено відповідними доказами, на противагу сукупності доказів наданих органом обвинувачення. Апеляційні посилання в цій частині є безпідставними.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними посилання сторони захисту, що органом досудового розслідування не доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В свою чергу, як вважає суд апеляційної інстанції, матеріали провадження об`єктивно вказують на наявність ризиків можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на відповідних учасників кримінального провадження, як і вчинити кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Зокрема, на думку апеляційного суду при обранні запобіжного заходу, відповідно до ст.178 КПК України, слідчим суддею належно враховано тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_8 , фактичні обставини його вчинення, наслідки, суспільну небезпеку, тощо.

Так, як убачається з матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачені ч.2 ст.286 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України, є тяжким, санкції якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного ОСОБА_8 переховуватися від органу від органу досудового розслідування/суду.

В даному випадку, апеляційний суд зважає й на інкриміновані фактичні обставини (злочинна самовпевненість в населеному пункті, небезпечна швидкість автомобіля, пішохідний перехід, тяжкі наслідки, тощо), що об`єктивно підсилює процесуальний ризик можливого переховування останнього від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, апеляційний суд погоджується і з наявністю процесуального ризику вчинення підозрюваним спроб протиправного впливу на відповідних учасників кримінального провадження (свідків) будь яким шляхом для зміни, відмови від показів останніх, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини по провадженню. При цьому, слід врахувати і початкову стадію проведення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження, у тому числі в розрізі встановлення можливих свідків ДТП.

При цьому, при встановленні наявності вказаного ризику, апеляційний суд враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від учасників процесу під час судового засідання, крім того, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Також, за проаналізованих фактичних обставин провадження, як і поведінку підозрюваного, що передувала вчиненню ДТП, є наявним і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Апеляційні посилання сторони захисту на не доведеність таких ризиків є об`єктивно безпідставними.

Як вважає апеляційний суд, в даному випадку, слідчим суддею правильно встановлено доведеність органом досудового розслідування, процесуальних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Докази, які містяться в матеріалах судового провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваного, на даний час, переконливо виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано зазначив, що з огляду на встановлені в рамках даного кримінального провадження ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які об`єктивно існують, підозру останнього у вчиненні кримінального правопорушення, а також завдання даного кримінального провадження, які зводяться, в тому числі, до притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, тому обрання запобіжного заходу підозрюваному у виді тримання під вартою, забезпечить та гарантуватиме належну процесуальну поведінку та буде сприяти забезпеченню досягнення завдань даного кримінального провадження на цій стадії.

При цьому, апеляційні посилання сторони захисту на те, що підозрюваний ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, має позитивні характеристики за місцем служби, є свідомим та добропорядним громадянином, як і відповідна посткримінальна поведінка останнього після вчинення ДТП, не є на даному етапі досудового розслідування об`єктивними підставами для обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу.

Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосований винятковий запобіжний захід як тримання під вартою.

В свою чергу, апеляційний суд звертає увагу і на те, що військова спеціальність підозрюваного не є винятковою та унікальною і такою, що може призвести до втрати боєздатності відповідного військового підрозділу. Крім того, матеріали провадження не мають інформації щодо унікальності військової професії, бойових нагород підозрюваного (маються лише письмові заохочення в службовій посадовій картці), не надано таких доказів і стороною захисту.

Крім того апеляційний суд звертає увагу, що жодне судове рішення постановлене за результатами судового розгляду слідчим суддею/судом клопотання щодо міри запобіжного заходу не має виключної імперативної форми, та не може спростувати норми (вимоги) КПК України щодо судового розгляду провадження, у тому числі: верховенства права, законності, тощо. Апеляційні посилання на відповідні рішення слідчих суддів в даному випадку, об`єктивно є безпідставними.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На момент апеляційної перевірки матеріалів провадження, вказаний запобіжний захід є необхідним у зазначеному кримінальному провадженні, буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного та забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування.

В свою чергу, за встановлених підстав та обставин, передбачених ст.ст.177 та 178 КПК України, зважаючи на положення п.2 ч.4 ст.183 КПК України (щодо злочину, який спричинив загибель людини), апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про відсутність об`єктивних підстав для визначення в даному випадку відповідного розміру застави у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження слідчим суддею при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Отже, істотних порушень кримінального процесуального закону в частині визначення міри запобіжного заходу, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 19.09.2025, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18.11.2025, без визначення застави, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :