Справа № 392/918/25
Провадження № 1-кп/392/192/25
УХВАЛА

25 листопада 2025 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.12.2024 за № 0000534 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Прокурор в судовому засіданні оголосив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою строком на 60 днів, зазначивши, що наявність ризиків, які було враховано судом при застосуванні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 не зменшилися та продовжують існувати на даний час, а саме ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. Вказав, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою не зможуть запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Просив суд задовольнити вказане клопотання з підстав, зазначених в ньому.

Обвинувачений та його захисник не заперечували проти задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Встановлено, що наразі відносно обвинуваченого ОСОБА_3 діє продовжений 07 жовтня 2025 року ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 05 грудня 2025 року включно.

Наразі у даному кримінальному провадженні стадія дослідження письмових доказів, які часткового досліджені судом. Свідки та потерпіла не допитувалися безпосередньо під час судового розгляду, розгляд кримінального провадження призначено на 16.12.2025 та 04.02.2026.

Мета застосування запобіжного заходу визначена ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу судом перевіряється факт того, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, санкція ч.2 ст.121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Стаття 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважує на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Також, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватися від суду, враховуючи тяжкість інкримінованого злочину та відповідно з мірою можливого покарання (п.1.ч.1 ст.177 КПК України);

Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу та свідків, з метою зміни їх показань, оскільки наразі, згідно встановленого судом обсягу та порядку дослідження доказів, досліджуються письмові докази, потерпіла та свідки безпосередньо в суді ще не допитані. (п.3 ч.1 ст.177 КПК України).

Окрім того, існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаним із застосуванням насильства до ОСОБА_6 та раніше притягувався до кримінальної відповідальності за нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, що свідчить про стійку схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи. Наразі відповідно до ст.89 КК України є таким, що не має судимостей. (п.5 ч.1 ст.177 КПК України).

Ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати.

Суд враховує обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме: що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, наслідки якого є невідворотними - настала смертю людини, такий, що відповідно до ст.89 КК України не має судимостей, має постійне зареєстроване місце проживання.

Наведене свідчить, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України (домашній арешт, особисте зобов`язання, порука), не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_3 процесуальних обов`язків, та запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Також, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_3 дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

ОСОБА_3 обвинувачується у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, а тому з урахуванням п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, суд вважає за можливе не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-372, 392 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 25.11.2025 до 23.01.2026 включно.

Строк дії ухвали визначити до 23.01.2026 включно.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту вручення копії ухвали. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_7