УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 ОСОБА_5 , захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0001828 від 04.09.2025 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває вказаний обвинувальний акт.

Під час підготовчого судового засідання адвокат ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 подав до суду клопотання про скасування арешту майна, накладеного Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 17.09.2025 року на майно, перелік якого наведено у клопотання, що було вилучене 11.09.2025 в ході проведення обшуку в квартирі, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 який є власником арештованого майна жодного відношення до кримінального провадження не має, вилучене в ході обшуку майно не відповідає визначеним ознакам речового доказу, визначених ст. 98 КПК України, а тому у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відпала потреба.

Адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутності та відсутності власника майна, просив клопотання задовлолити з викладених у ньому підстав.

В судовому засіданні учасники судового розгляду, розгляд вказаного клопотання адвоката ОСОБА_7 покладали на розсуд суду.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення клопотання.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Як встановлено в судовому засіданні, в ході здійснення досудового розсування кримінального провадження №0001828 від 04.09.2025, за результатами розгляду клопотання слідчого, ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 17.09.2025 накладено арешт на майно, що було вилучене 11.09.2025 в ході проведення обшуку в квартирі, що за адресою: АДРЕСА_1 . Вилучене в ході обшуку майно належить ОСОБА_8 , який будь-якого статусу у даному кримінальному провадженні не має. Вказане арештоване майно, жодних із ознак, які б характеризували його, як речовий доказ, у відповідності до ст. 98 КПК України немає, а тому, підлягає поверненню його власнику.

Постановою верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 9 квітня 2020 року у справі №676/2199/19 чітко визначено позицію про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо третіх осіб.

Конвенцією, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 316 ЦК України установлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь іншої особи загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Відповідно до ст. 2, 28 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява 31107/96, п. 58). Вимога, щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994рр.; справа «Кушог проти Болгарії» від 10 травня 2007р.).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986р. у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Таким чином, необхідність скасування накладеного арешту майна обумовлені такими обставинами як невідповідність майна, на яке накладено арешт, критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, та (або) накладення арешту на майно особи, яка у кримінальному провадженні не має процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого, не належить до осіб, які в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. (п.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020р. по справі №352/1802/18)

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, суд приходить до переконання, що необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не має, а тому клопотання підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 170, 171,174 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 задоволити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 17.09.2025 року, а саме на сервер марки «HIKVISION» моделі «DS-7732NI-I4», USB-пристрій із маркуванням «Trust» та безпровідна миша із маркуванням «Trust», які було поміщено до сейф-пакету «Національна поліція України» QYH0001799, на який було нанесено відповідні надписи та підписи; флеш-носій марки «Transcend» об`ємом пам`яті 32 GB та адаптер марки «Kingston», які було поміщено до сейф-пакету «Національна поліція України» CRI1163712, на який було нанесено відповідні надписи та підписи; флеш-носій марки «Kingston» об`ємом пам`яті 8 GB, який було поміщено до сейф-пакету «Національна поліція України» CRI1163713, на який було нанесено відповідні надписи та підписи; 20 (двадцять) предметів, зовні схожих на патрони, які в нижній частині мають маркування «R-P 30-06 SPRG», які було поміщено до сейф-пакету «Національна поліція України» CRI1163714, повернувши вказане майно його власнику ОСОБА_8 .

Ухвала, відповідно до ст. 309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя