УХВАЛА

Про відмову у задоволенні заяви про відвід судді

Справа № 495/6540/24

Номер провадження 1-кс/495/2480/2025

19 грудня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський заяву захисника обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_6 від розгляду справи № 495/6540/24 (кримінальне провадження № 0000029 від 20.01.2024) за обвинуваченням громадянина Республіки Молдова ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянина Республіки Молдова ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла заява захисника обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_6 від розгляду справи № 495/6540/24 (кримінальне провадження № 0000029 від 20.01.2024) за обвинуваченням громадянина Республіки Молдова ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянина Республіки Молдова ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

У мотивування вищеописаної заяви захисник обвинувачених зазначає, що під час останнього судового засідання, яке відбулось 25 вересня 2025 року в приміщенні суду, головуючою суддею було допущено грубе порушення діючого кримінально-процесуального законодавства, які викликають обґрунтовані сумніви в її об`єктивності.

Зокрема, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.09.2025 задоволено клопотання прокурора про застосування до обвинувачених ОСОБА_7 примусового приводу з метою їх доставки до приміщення суду для подальшої участі у судовому засіданні.

При цьому, зазначене рішення приймалось з мотивів нібито неналежного виконання моїми підзахисними своїх процесуальних обов`язків, що, на думку захисника обвинувачених, не відповідає дійсності.

Пунктом 5 частини 1 статті 138 КПК України визначено, що поважними причинами неприбуття особи на виклик є тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад.

Під час розгляду клопотання прокурора про застосування до обвинувачених примусового приводу стороною захисту зазначалось, що наразі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживають разом з родинами на території Тульчинського району Вінницької області, де також проходять тривалий курс лікування від хвороб, отриманих під час перебування в умовах слідчого ізолятору.

При цьому, зміна місця проживання моїми підзахисними була вимушеною мірою, пов`язаною, перш за все, з їх скрутним матеріальним становищем. Зазначені обставини у своїй сукупності унеможливили їх прибуття до приміщення суду. На підтвердження вказаного захисником обвинувачених були надані суду копії відповідних документів.

Крім того, сторона захисту повідомляла суд, що обвинувачені мають змогу приймати участь у судових засіданнях дистанційно.

Вважає, що неможливо в даній ситуації впевнено стверджувати, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 умисно вчиняють перешкоди у розгляді кримінального провадження за їх обвинуваченням та/або зухвало відносяться до своїх процесуальних обов`язків і уникають явки до суду.

Звертає увагу, що вказані доводи головуючою суддею були фактично відкинуті і не враховані при прийнятті рішення про задоволення клопотання прокурора навіть без належного обґрунтування такої позиції.

Більш того, зазначає, що під час судового засідання суддя ОСОБА_6 вимагала від прокурора подати клопотання про зміну обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 застосованого до них запобіжного заходу на більш тяжкий, висловлюючи впевненість у тому, що останні не з`явились до суду, оскільки переховуються від судових та правоохоронних органів з метою уникнення покарання за інкриміновані їм злочини.

Тобто, незважаючи на початковий етап процедури судового розгляду, не дослідивши жодного доказу у справі, головуюча суддя вже зробила для себе певний висновок та висловилась про те, що мої підзахисні є винними, а покарання і подальше ув`язнення для них невідворотнє, у зв`язку з чим останні вдаються до спроб перешкоджати здійсненню правосуддя будь-яким можливим способом.

Частиною 3 ст. 81 КПК України встановлено, що при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Так, у судовому засіданні захисник обвинувачених своє клопотання підтримала, наполягала на його задоволенні. Після оголошення перерви у судовому засіданні, спричиненої виникненням неполадків із зв`язком у захисника обвинуваченого, не з`явилась у судове засідання, про дату, час та місце розгляду пвідомлялась належним чином, що підтверджується довідкою про вручення електронного документу.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, з огляду на його необґрунтованість. Після оголошення перерви не з`явився, повідомлявся належним чином.

Відпоідно до ч. 3 ст. 81 при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів.

Таким чином, неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви про відвід.

Заслухавши учасників кримінального провадження, перевіривши викладені у заяві доводи на предмет їх обґрунтованості, суд приходить до наступного.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У відповідності до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Статтею 75 КПК України визначаються підстави, які виключають участь судді в кримінальному провадженні.

Зокрема суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом.

Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Водночас, суд вважає за необхідне наголосити, що хоча у КПК України не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання такими є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права.

ККС ВС у постанові від 09.04.2019 року у справі № 306/1602/16-к зауважує, що процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання

Європейського суду з прав людини у справі «S.A.S. проти Франції» (S.A.S. v. France) від 01.07.2014, п. 66, зазначив, що зловживання правом - це шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене.

Інститут відводу судді створений з метою забезпечення безсторонності суду як складового елементу права на доступ до суду.

Однак, якщо учасник кримінального провадження заявляє відвід у кримінальному провадженні, де уже заявлявся відвід, з підстав, перевірка яких не спрямована на встановлення безсторонності судді, з аналогічних підстав, то така реалізація права спрямована не на доступ до суду. Отже, повторно заявлений відвід має інші цілі, спрямований на затягування розгляду справи, адже розгляд відводу вимагає витрачання додаткового процесуального часу.

З матеріалів справи встановлено, що заява про відвід судді ОСОБА_6 , яка наразі розглядається судом, частково містить аналогічні підстави та обґрунтування до тих, які вже були розглянуті.

Зокрема, 26 листопада 2025 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_10 у задоволенні заяви захисника обвинувачених ОСОБА_5 про відвід головуючої судді ОСОБА_6 від розгляду справи № 495/6540/24, з мотивів безпідставного, на думку захисника ОСОБА_5 , постановлення ухвали про привід обвинувачених, відмовлено.

Враховуючи викладене, на переконання суду, відсутні підстави для перевірки обґрунтованості заявленого відводу в частині мотивів прийняття головуючою суддею у справі № 495/6540/24 рішення про задоволення клопотання прокурора про привід обвинувачених.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КПК України якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Разом з тим, захисник обвинувачених ОСОБА_5 звертає увагу і на відмінні, від викладених у попередній заяві, обставини. Зокрема стверджує, що під час судового засідання суддя ОСОБА_6 вимагала від прокурора подати клопотання про зміну обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 застосованого до них запобіжного заходу на більш тяжкий, висловлюючи впевненість у тому, що останні не з`явились до суду, оскільки переховуються від судових та правоохоронних органів з метою уникнення покарання за інкриміновані їм злочини.

У контексті викладеного, необхідно зазначити, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

У пунктах 66, 67 рішення ЄСПЛ «Мироненко та Мартиненко проти України» вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, такі природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Олександр Волков проти України» від 09 квітня 2013 року (заява № 21722/11), зазначається, що як правило безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (II) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (п. 104 рішення).

Коли вирішується, чи є в цьому випадку законні підстави побоюватися, що конкретному органу не вистачає неупередженості, то позиція тих, хто про це стверджує, важлива, але не є визначальною. Визначальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно виправданими (див. рішення ЄСПЛ Kyprianou проти Кіпру [GC], N 73797/01, п. 118, ЄСПЛ 2005; Феррантеллі та Сантангело проти Італії, рішення від 07 серпня 1996 року, Доповіді 1996-III, с. 951-52, п. 58 та Wettstein v. Switzerland, N 33958/96, п. 44, CEDH 2000-XII).

Суд, розглядаючи заяву про відвід, перевірив матеріали справи, заслухав та переглянув відеозапис судового засідання від 25.09.2025, однак не віднайшов обставин на підтвердження тез захисника обвинувачених, щодо того, що головуюча суддя ОСОБА_6 вимагала від прокурора подати клопотання про зміну обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 застосованого до них запобіжного заходу на більш тяжкий.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що особиста безсторонність судді презюмується, доки не встановлено на підставі доказів наявність виправданих побоювань щодо його неупередженості, з урахуванням того, що сумнів у неупередженості судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес може перетворитись на тривалу недовіру до суду та, відповідно, зміну його складу, незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_6 від розгляду справи № 495/6540/24 (кримінальне провадження № 0000029 від 20.01.2024).

Керуючись ст.75, 81, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви захисника обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_6 від розгляду справи № 495/6540/24 (кримінальне провадження № 0000029 від 20.01.2024) за обвинуваченням громадянина Республіки Молдова ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянина Республіки Молдова ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 19.12.2025.

Суддя: