Справа № 135/1549/24
Провадження №11-кп/801/1085/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000077 від 03.09.2024 ,

за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_9 та апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року,

яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українеця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , особу з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, ветерана військової служби, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 309 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно зі ст. 76 ч. 4 КК України на період іспитового строку нагляд за засудженим ОСОБА_8 під час проходження ним військової служби покладено на командира відповідної військової частини.

Початок іспитового строку ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 08.09.2025.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили, у виді застави - залишено без зміни.

Після набрання вироком законної сили заставу в сумі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 коп., яка 16.09.2024 внесена ОСОБА_7 (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1) за ОСОБА_8 згідно з ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.09.2024 у справі № 135/1152/24, ухвалено повернути заставодавцю ОСОБА_7 .

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням: судової експертизи матеріалів, речовин та виробів (висновок експерта №СЕ-19/102-24/18245- НЗПРАП від 18.09.2024, висновок експерта №СЕ-19/102-24/18246-НЗПРАП від 19.09.2024) в розмірі 6815,52 грн.; судової балістичної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/102-24/18347-БЛ від 23.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18348-БЛ від 23.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18345-БЛ від 23.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102- 24/18343-БЛ від 20.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18344-БЛ від 20.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18342-БЛ від 20.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18349-БЛ від 17.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18340-БЛ від 13.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18350-БЛ від 23.09.2024, висновок експерта №СЕ-19/102-24/18346-БЛ від 17.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18341-БЛ від 17.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18339-БЛ від 13.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18338-БЛ від 13.09.2024) в розмірі 24232,96 грн.; судової вибухово-технічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/102-24/18942-ВТХ від 04.10.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18944-ВТХ від 24.09.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18943-ВТХ від 25.10.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/19527-ФХВР від 03.10.2024, висновок експерта № СЕ-19/102-24/18945-ВТХ від 03.10.2024, висновок експерта № СЕ-19/102- 24/18979-ФХВР від 30.09.2024) в розмірі 24120,47 грн., а всього на загальну суму 55 168 (п`ятдесят п`ять тисяч сто шістдесят вісім) грн 95 коп.

Скасовано захід забезпечення кримінального провадження, а саме арешт на тимчасово вилучене майно, накладений ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.09.2024.

Речові докази після набрання вироком суду законної сили:

- психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою, 2,0436 г, поміщену до спеціального пакету Експертна служба МВС України № 6067079, та психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою, 0,1434 г, поміщену до спеціального пакету Експертна служба МВС України № 6067075, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, ухвалено знищити;

- автомат конструкції Калашникова «АКС-74У», № НОМЕР_2 , 1985 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР, який поміщено в полімерний мішок, який затягнутий джгутом № НОМЕР_3 , автомат конструкції Калашникова «АКС-74», № НОМЕР_4 , 1982 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР, який поміщено в полімерний мішок, який затягнутий джгутом № НОМЕР_5 ; автомат конструкції Калашникова «АКС-74У», № НОМЕР_6 , 1983 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР, який поміщено в полімерний мішок, який затягнутий джгутом № L56718493; підствольний гранатомет моделі «ГП-25» №327326 (кронштейн, корпус, приціл) №П9234 (ствол), №252 (казенник), що призначений для стрільби 40-мм дульнозарядними безгільзовими гранатами ВОГ-25, ВОГ-25П, який в полімерний сейф-пакет №4147278, які зберігаються в УЛМТЗ ГУНП у Вінницькій області, повернути власнику, а саме військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 );

- автоматні патрони калібру 5,45х39 мм в кількості 51 (п`ятдесят однієї) штуки, 10 (десять) гільз, 2 (два) магазини, поміщені до пломбувального пакету Експертна служба МВС України № 5786564; автоматні патрони калібру 5,45х39 мм в кількості 130 (ста тридцяти) штук, 13 (тринадцять) гільз, які після дослідження поміщено в пломбувальний пакет Експертної служби МВС України № 4147280; кулеметні патрони калібру 12,7х108 мм в кількості 6 (шести) штук, 2 (дві) гільзи, 2 (дві) кулі, які після дослідження поміщено в сейф-пакет № 200258653; цинк з 1069 (однією тисячею шістдесят дев`ятьма) автоматними патронами калібру 5,45х39 мм, зразку 1974 року, призначені для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашникова («АКМ-74, РПК-74»); 11 (одинадцять) гільз та первинну упаковку, які поміщено в пломбувальний пакет Експертної служби МВС України № 5786563; цинк з 1069 (однією тисячею шістдесят дев`ятьма) автоматними патронами калібру 5,45х39 мм, зразку 1974 року, призначені для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашникова («АКМ-74, РПК-74»), які після дослідження поміщено в полімерний мішок, який затягнутий джгутом № L56718489; цинк з 1069 (одна тисяча шістдесят дев`ятьма) автоматними патронами калібру 5,45х39 мм, зразку 1974 року, призначені для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашникова («АКМ-74, РПК-74»); 11 (одинадцять) гільз та первинну упаковку, які поміщено в сейф-пакет № 200258652; автомат конструкції Калашникова «АКС-74», № НОМЕР_7 , 1976 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР, який після дослідження поміщено в полімерний мішок, який затягнутий джгутом № НОМЕР_8 ; автомат конструкції Калашникова «АКС-74У», зі знищеними номерними позначеннями, 1988 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР, який після дослідження поміщено в полімерний мішок, який затягнутий джгутом № L56718415; пластичну сумішеву вибухову речовину на основі гексогену, до складу якої входять: нафтова олива та поліізобутилен, яку після дослідження поміщено в спеціальний пакет Експертної служби МВС України №6059969; 40-мм гранатометний постріл AZ-Z DM 451 з трасуючою осколково-фугасною гранатою, іноземного виробництва (США), промислового виготовлення військового призначення, який поміщений в спеціальний пакет Експертної служби МВС України № 3826247;корпус наступальної осколкової ручної гранати РГН промислового виготовлення військового призначення, який поміщено до спеціального пакету Експертна служба МВС України № 2777052; автомат конструкції Калашникова «АК-74», № НОМЕР_9 , 1990 року виготовлення, калібру 5,45 мм, виробництва СРСР, які зберігаються в УЛМТЗ ГУНП у Вінницькій області, ухвалено передати на потреби ЗСУ.

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_8 , маючи умисел, спрямований на придбання та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив кримінальне правопорушення проти громадської безпеки за наступних обставин.

ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи в зоні ведення бойових дій на території Миколаївської та Донецької областей, у невстановлені час, день та місці, але не пізніше 10.09.2024, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про відсутність у нього передбаченого законом дозволу, придбав автоматичну зброю, боєприпаси та вибухову речовину, а саме знайшов в зоні ведення бойових дій на території Миколаївської та Донецької областей автомат АК-74 № НОМЕР_9 ; автомат АКС-74 № НОМЕР_7 ; автомат АКСУ-74 № НОМЕР_2 ; автомат АКС-74 № НОМЕР_4 ; автомат АКСУ-74 № НОМЕР_6 ; автомат АКС-74 (зі знищеним номерним позначенням); підствольний гранатомет №327326; одноразовий ручний протитанковий гранатомет RPG-76 Komar; пластичну сумішеву вибухову речовину на основі гексогену; 40-мм гранатометний постріл AZ-Z DM451 з трасуючою осколково-фугасною гранатою; 30-мм постріл ВОГ-17 «RHV-HEF», який споряджений вибуховою речовиною гексоген; 8 (вісім) кулеметних патронів калібру 12,7x108 мм та 3444 (три тисячі чотириста сорок чотири) автоматні патрони калібру 5,45 мм; які надалі зберігав за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 до 10.09.2024.

10.09.2024 працівниками відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області в період часу з 10:17 по 15:38 проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено зазначені вище автоматичну зброю, боєприпаси та вибухову речовину.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України, як придбання та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу.

Крім того, ОСОБА_8 , маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин у великих розмірах без мети збуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу психотропних речовин за наступних обставин.

ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи в зоні ведення бойових дій на території Донецької області, у невстановлені дату та час, але не пізніше 10.09.2024, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» незаконно придбав психотропну речовину - амфетамін, що містилася у двох фольгованих згортках, які знайшов на ворожих позиціях та надалі незаконно зберігав психотропну речовину за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 до 10.09.2024.

10.09.2024 працівниками відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області в період часу з 10:17 по 15:38 проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено два фольгованих згортки з вмістом у них психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою, 2,187 г, яка відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України 01.08.2000 №188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» належать до великих розмірів.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.2 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропні речовини у великих розмірах без мети збуту.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_9 не оспорює фактичні обставини та кваліфікацію дій обвинуваченого, а лише просить скасувати вирок у частині призначення ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.263 КК України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості.

Просить ухвалити новий вирок та засудити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання на виконання вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув?язнення у цьому кримінальному провадженні з 10.09.2024 по 16.09.2024 день за день.

У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що суд при призначенні ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі необґрунтовано звільнив його від відбування даного покарання з випробуванням та іспитовим строком.

Зокрема, поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_8 протягом значного періоду часу збирав стрілецьку зброю, бойові припаси, вибухові речовини, які у подальшому перевіз до свого місця проживання.

Крім цього, судом залишено поза увагою, що виявлені вибухові речовини такі як пластична суміш на основі гексогену, гранати с вибуховими речовинами та боєприпасами, які можуть заподіяти шкоду великій кількості людей.

Незаконна діяльність ОСОБА_8 була припинена лише за втручання працівників правоохоронних органів, які виявили значну кількість бойових припасів зброю та вибухових речовин за місцем проживання, таким чином запобігши тяжким наслідкам.

Посилається на те, що частина виявленої та вилученої зброї належить військовій частині НОМЕР_1 та могла бути використана іншими військовослужбовцями для виконання бойових завдань.

Звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ч. 5 ст. 72 КК України та в строк відбування покарання ОСОБА_8 не зарахував строк попереднього ув`язнення з дня його затримання 10.09.2024 до дня внесення застави 16.09.2024.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Ладижинського міського суду від 08.09.2025 в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України скасувати та закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. Судові витрати за проведення експертизи покласти на рахунок держави.

Вважає, що засудження ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України порушує принцип справедливості, судом допущено невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що як на момент вчинення інкримінованих дій обвинувачений перебував у статусі діючого військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , так і під час апеляційного розгляду несе службу у Збройних Силах України в умовах збройної агресії проти України, має низку державних та відомчих нагород, зокрема: нагрудний знак «За оборону Донецького аеропорту», медалі «Ніхто крім нас», «За вірність народу України», «Захисникам вітчизни», почесний нагрудний знак «За взірцевість у військовій службі». Також має статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, що підтверджує наявність поранень, отриманих під час бойових дій.

Звертає увагу на те, що в умовах бойових дій у військових підрозділах поширеною є практика заволодіння трофейною зброєю, що зумовлено недостатнім матеріально-технічним забезпеченням Збройних Сил України.

Вважає, що вилучена у ОСОБА_8 зброя має трофейне походження, була зібрана з позицій, на яких велися активні бойові дії, та призначалася для подальшої передачі до військової частини для її використання за цільовим призначенням.

Вказане підтверджується показами свідка ОСОБА_10 , який на той час був безпосереднім командиром ОСОБА_8 , та підтвердив, що ОСОБА_8 неодноразово заявляв про намір передати зібрану зброю до підрозділу Збройних Сил України для її подальшого використання за цільовим призначенням, але не зробив це з об?єктивних причин.

Крім того, вказане також підтвердив свідок сторони обвинувачення ОСОБА_11 , який був присутній під час обшуку та підтвердив про намір ОСОБА_8 передати зібрану та виявлену під час обшуку зброю, до ЗСУ.

Посилається на те, що сторона обвинувачення не забезпечила явку в судове засідання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , показання яких були підставою для відкриття кримінального провадження та проведення обшуку, і які на думку ОСОБА_8 давали завідомо неправдиві покази, оскільки відповідно до копії іменного списку для проведення вечірньої перевірки у пункті табірного збору в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_8 у вечірній час 29.08 та 31.08. 2024 знаходився в розташуванні в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 і не міг зустрічатися із ОСОБА_12 . ОСОБА_13 за обставин, які вони зазначали в протоколах допиту свідків.

Під час обшуку, окрім вогнепальної зброї, виявлено інше військове спорядження приціли, магазини, рукавиці, оптичні пристрої, яке не було вилучено, що, на думку сторони захисту, додатково підтверджує не кримінальну, а військову мету зберігання зброї, а саме забезпечення обороноздатності країни.

Зрештою захисник вважає, що дії обвинуваченого, які поставлені йому в провину, були вчинені ним в умовах воєнного стану та спрямовані виключно на відсіч та стримування збройної агресії рф, тобто вчинені як мінімум в умовах крайньої необхідності без перевищення її меж, що відповідно до ч. 1 ст. 39 КК України виключає кримінальну протиправність діяння.

На обґрунтування своєї позиції посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові у справі № 760/6265/22, а також на ухвалу Київського апеляційного суду в справі № 759/6084/22.

Також посилається на можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 43-1 КК України.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити, заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, просили її задовольнити, заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Згідно з апеляційної скарги прокурора із поданими до неї доповненнями, сторона обвинувачення фактично не погоджується із, застосуванням до ОСОБА_8 правового інституту звільнення від покарання на підставі ст.75 КК України.

У силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено положеннями ст. 65 України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбаченихч.2 ст.53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Як убачається із оскаржуваного вироку, місцевий суд при призначені ОСОБА_8 покарання у повному обсязі врахував: ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 КК України, які класифікується як тяжке та нетяжке, конкретні обставини справи, дані про особу винного, який раніше не судимий, не перебуває на психіатричному чи наркологічному обліках, є діючим військовослужбовцем, має низку державних та відомчих нагород, зокрема: нагрудний знак «За оборону Донецького аеропорту», медалі «Ніхто крім нас», «За вірність народу України», «Захисникам вітчизни», почесний нагрудний знак «За взірцевість у військовій службі», має статус особи з інвалідністю внаслідок війни II групи, що підтверджує наявність поранень, отриманих під час бойових дій.

Також судом ураховано, що обвинувачений не уникав судового розгляду, не перешкоджав установленню істини. За час після вчинення інкримінованих дій ОСОБА_8 проявив стійку позитивну посткримінальну поведінку, не вчиняв інших протиправних дій.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено.

З огляду на викладене, місцевий суд обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначивши ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається із оскаржуваного вироку, вирішуючи питання доцільності застосування до ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, місцевий суд правильно врахував не лише обставини вчинення кримінальних правопорушень, але й дані про особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення правопорушення.

Зокрема, судом ураховано, що ОСОБА_8 продовжує проходити військову службу у складі відповідної військової частини Збройних Сил України, що свідчить про його високий рівень відповідальності, відданості присязі та готовності до самопожертви в ім`я захисту державного суверенітету і територіальної цілісності України. Його подальше залучення до виконання службових обов`язків в умовах воєнного стану є реальним внеском у зміцнення обороноздатності держави. Продовження проходження служби дозволить йому ефективно реалізувати свій громадянський обов`язок, визначений у ст. 65 Конституції України, відповідно до якої захист Вітчизни є справою всього українського народу.

Також місцевий суд правильно врахував, що вчинені обвинуваченим діяння не спричинили тяжких наслідків, не були пов`язані з корисливими мотивами чи спрямованістю на заподіяння шкоди конкретним особам, а сам обвинувачений за час після вчинення правопорушень не вчинив нових злочинів, не демонстрував антисоціальної поведінки. Навпаки, він зберіг сталу позитивну репутацію, продовжує нести службу, дотримується дисципліни, не виявляє ознак криміногенного ризику у майбутньому,

Викладене, усупереч апеляційним доводам прокурора, дозволяло суду дійти до обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе без реального відбування покарання, шляхом його соціально-правової орієнтації у відкритому суспільстві, під контролем уповноважених органів. У той час, коли покарання, запропоноване прокурором, матиме лише елемент кари.

На переконання колегії суддів, застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 правового інституту звільнення від відбування покарання повинно вплинути на обвинуваченого позитивним шляхом, навести його на роздуми про недоречність його поведінки, а також навести на роздуми про недопустимість вчинення нових кримінальних правопорушень не лише під час іспитового строку, а й у майбутньому.

Отже, за наведених обставин, колегія суддів переконана, що на даний час ОСОБА_8 не становить такої суспільної небезпеки, яка б вимагала реального відбування покарання у місцях позбавлення волі, та вважає, що, будучи військовослужбовцем, на час дії в Україні правового режиму воєнного стану, обвинувачений, зважаючи на кількість отриманих ним нагород та відзнак за несення військової служби, буде корисним у забезпеченні оборони держави.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного вироку в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробовуванням.

Разом з тим, що стосується доводів прокурора про те, що поза увагою суду залишилися вимоги ч. 5 ст.72 КК України, якою визначено, що попереднє ув?язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовуються щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 затримано 10.09.2024 та ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.09.2024 стосовно нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 гривень.

Так, 16.09.2024 на виконання ухвали слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області внесено заставу та 16.09.2024 ОСОБА_8 звільнено з державної установи «Вінницька установа відбування покарань (№1)»

Таким чином, місцевим судом безпідставно не застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України та в строк відбування покарання ОСОБА_8 не зараховано строк попереднього ув`язнення з дня його затримання 10.09.2024 до дня внесення застави 16.09.2024.

Вказане свідчить про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, що відповідно до п.4. ч.1 ст.409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України є підставою для зміни вироку та часткового задоволення апеляційної скарги прокурора.

Стосовно вимог та доводів апеляційної скарги сторони захисту, то колегія суддів зауважує наступне.

Висновки про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Суд першої інстанції, дослідивши всі обставини справи, правильно встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 зберігав зброю, бойові припаси та вибухові речовини тривалий час після стабілізації воєнної ситуації в регіоні, не здійснив жодних спроб повернути зброю державним органам, що свідчить про відсутність стану крайньої необхідності в його діях.

Так, не дивлячись на те, що обвинувачений не визнав себе винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, його вина у вчиненні цього кримінального правопорушення, повністю підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених та проаналізованих судом першої інстанції доказів.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Захист у своїй апеляційній скарзі посилається на положення ст. 39 КК України, яка виключає кримінальну відповідальність у разі вчинення діяння у стані крайньої необхідності.

Захисник обвинуваченого аргументував такі доводи тим, що зберігання зброї, ОСОБА_8 в умовах воєнного стану спрямовано виключно на відсіч та стримування збройної агресії рф.

Однак, колегія суддів визнає ці доводи необґрунтованими.

Згідно з визначенням, наданим у частині першій ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до норми частини першої ст. 39 КК України, не є кримінальним правопорушенням заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Не є кримінальним правопорушенням заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 розумів, що набув право володіння на вогнепальну зброю, бойові припаси та вибухові речовини, у спосіб, який не передбачений чинним законодавством. Також, дослідженими доказами підтверджено, що їх він зберігав тривалий час, у місці не пристосованому до цього навіть після того, які лінія бойового зіткнення стабілізувалася і удалося зупинити просування збройних сил рф у бік Вінницької області.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутня загроза, яка могла б виправдати зберігання такого арсеналу зброї, особливо після того, як лінія фронту стабілізувалася і ризик прямого нападу на Вінницьку область значно зменшився.

Разом з тим, обвинувачений продовжував зберігати зброю далеко від безпосередньої лінії фронту, не намагаючись її здати. Це свідчить про те, що умови крайньої необхідності вже не існували, і ОСОБА_8 мав можливість усунути небезпеку іншими засобами, зокрема, передавши зброю правоохоронним органам.

Однак, жодних дій, спрямованих на повернення зброї до державних органів, ОСОБА_8 не здійснював, що свідчить про його свідоме рішення продовжувати незаконне зберігання зброї.

Окрім того, доводи про стан крайньої необхідності також були предметом перевірки місцевого суду.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що обвинувачений протягом майже трьох років систематично, неодноразово, окремо у різних місцях, незаконно придбавав озброєння, яке тривалий час зберігав, а згодом перевіз до свого місця проживання, що також знаходиться на значній відстані від місць придбання.

Жодних об`єктивних причин або непереборних перешкод, які б заважали обвинуваченому передати вилучені речі уповноваженим особам військових частин, територіальним центрам комплектування або правоохоронним органам, суду не наведено. Так само не встановлено жодної нагальної необхідності в зберіганні зазначених предметів тривалий час, тим більше з поступовим нарощуванням їх кількості.

При цьому місцевим судом обґрунтовано взято до уваги як кількість, так і різновид вилученої зброї, бойових припасів і вибухових речовин, що свідчить про системний характер дій обвинуваченого, які не можна розглядати як реакцію на єдиний екстремальний випадок або спробу усунення безпосередньої загрози.

З огляду на викладене, колегія суддів не може погодитися, що обвинувачений діяв у стані крайньої необхідності, оскільки у час вчинення кримінального правопорушення, із плином часу коли він продовжував зберігати зброю, загроза перестала бути безпосередньою, крім того, сам характер загрози суттєво змінився.

Твердження захисника, що суд першої інстанції не врахував висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 4 травня 2023 року у справі № 760/6265/22 (провадження № 51-4309км32) є також необґрунтованими, оскільки відповідно згаданої постанови Суд, скасовуючи рішення першої та другої інстанції, вказав на необхідність перевірки доводів сторони захисту з приводу того, що обвинувачений діяв в стані крайньої необхідності, в той час як в суді першої інстанції провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Також Верховий Суд звернув увагу на те, що до обсягу обвинувачення, визнаного судом доведеним, увійшов факт зберігання обвинуваченим мисливської рушниці, яка не є предметом злочину, передбаченого ст. 263 КК України.

На відміну від обставин, встановлених у наведеному вище провадженні, в даному кримінальному провадженні суд першої інстанції дослідив всі надані стороною обвинувачення докази та належним чином обґрунтував свої висновки щодо відсутності передбаченої ст. 39 КК України обставини, яка виключає кримінальну відповідальність. Зброя, боєприпаси та вибухові речовини, вилучені під час проведення обшуку житла обвинуваченого, згідно з досліджених судом висновків експертів є предметами злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Крім того, місцевий суд обґрунтовано зазначив про те, що в даному кримінальному провадженні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 упродовж тривалого періоду з 2022 по 2024 рік неодноразово, в різних районах, віддалених один від одного, придбавав вогнепальну зброю, бойові припаси та вибухові речовини, які систематично перевозив і зберігав у місцях, не передбачених для цього законом. Жодної нагальної небезпеки, яка б безпосередньо загрожувала охоронюваним законом інтересам, і яку не можна було усунути іншим способом, на момент вилучення вказаних предметів не існувало.

Більше того, обвинувачений не навів обґрунтованих причин, які б об`єктивно унеможливлювали своєчасну передачу зазначених предметів до уповноважених органів чи військових частин. Його дії, що полягали у накопиченні та переміщенні зброї, припасів і вибухівки, свідчать про усвідомлення протиправності такого поводження, а не про дії, вчинені в умовах крайньої необхідності.

Також не є релевантними посилання сторони захисту на ухвалу Київського апеляційного суду в справі № 759/6084/22, оскільки вказана ухвала стосувалася застосування ст.39 КК України до Особи у кримінальному провадженні за фактом виявлення незаконного зберігання вогнепальної зброї 14 квітня 2022 року, тобто після закінчення активних бойових дій на Київщині.

Безпідставними вважає колегія суддів посилання сторони захисту на покази свідка ОСОБА_10 , як на обставину, яка доводить намір обвинуваченого передати зброю до військової частини.

Так, вказаний свідок у місцевому суді повідомив, що в липні-серпні 2024 року обвинувачений дійсно звертався до нього з цього питання. Однак, свідок зазначив, що з вересня 2022 року, після отриманого поранення, він був переведений із посади командира роти на посаду заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи, тому не вважав себе уповноваженим вирішувати питання щодо приймання або обліку зброї. У зв`язку з цим він порадив обвинуваченому звернутися безпосередньо до командира військової частини або до старшини, який відповідає за зберігання зброї.

Разом із тим, доказів того, що обвинувачений після цієї розмови вчинив будь-які дієві дії, спрямовані на передачу зброї до військової частини, зокрема звертався до уповноважених осіб командування або іншим способом намагався здійснити передачу зброї у законний спосіб, матеріали провадження не містять. Жодних офіційних звернень, рапортів, повідомлень чи заяв з боку обвинуваченого не було надано, як і не виявлено інших об`єктивних підтверджень вчинення ним таких дій.

Не спростовують винуватість обвинуваченого і покази свідка ОСОБА_11 , який був залучений до проведення слідчої дії як понятий та підтвердив про намір ОСОБА_8 передати зібрану та виявлену під час обшуку зброю, до ЗСУ, оскільки обвинувачений жодних дій для реалізації таких намірів до моменту проведення обшуку не вчиняв.

Також не є підставою для скасування оскаржуваного вироку доводи сторони захисту про те, що сторона обвинувачення не забезпечила явку в судове засідання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , показання яких були підставою для відкриття кримінального провадження та проведення обшуку, і які на думку ОСОБА_8 , давали завідомо неправдиві покази, оскільки відповідно до копії іменного списку для проведення вечірньої перевірки у пункті табірного збору в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_8 у вечірній час 29.08 та 31.08. 2024 знаходився в розташуванні в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 і не міг зустрічатися із ОСОБА_12 ОСОБА_13 за обставин, які вони зазначали в протоколах допиту свідків.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості про кримінальний проступок внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.09.2024 за № 0000077 за ч. 1 ст. 309 КК України та розпочато досудове розслідування.

Під час проведення досудового розслідування 03.09.2024 оперуповноваженим СКП відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_14 надано рапорт згідно якого встановлено, що громадянином під умовною літерою ОСОБА_15 являється ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , який являється військовослужбовцем військової частини НОМЕР_10 та за оперативною інформацію з оперативних джерел за місцем проживання зберігає наркотичний засіб канабіс.

Ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 09.09.2024 надано начальнику СД відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітану поліції ОСОБА_16 , дізнавачу сектору дізнання відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанту поліції ОСОБА_17 дозвіл на проведення обшуку будинку АДРЕСА_1 , власником якої являється ОСОБА_18 , а користувачем є ОСОБА_8 , з метою виявлення та вилучення наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів та їх аналогів.

10.09.2024 працівниками відділення поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області в період часу з 10:17 по 15:38 проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено два фольгованих згортки з вмістом у них психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою, 2,187 г, яка відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України 01.08.2000 №188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» належать до великих розмірів.

Таким чином, та обставина, що сторона обвинувачення не забезпечила явку в судове засідання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , показання яких були підставою для відкриття кримінального провадження та проведення обшуку, на переконання колегії суддів, не свідчить, що вони повідомляли неправдиві відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 КК України, як і не підтверджує штучне створення обстановки для подальшого викриття обвинуваченого, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 ні під час виявлення психотропної речовини під час обшуку, ні під час судового розгляду не заперечував та не оспорював факту її виявлення у його домоволодінні.

Стосовно доводів про застосування положень ст.43 -1 КК України, то колегія суддів зауважує наступне.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах дії воєнного стану» № 2124-IX від 15 березня 2022 року, яким доповнила інститут обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння статтею 43-1 «Виконання обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України», що передбачає перелік діянь, які в умовах дії воєнного стану або в період збройного конфлікту не є кримінально протиправними.

Відповідно до ч.1 ст.43-1 КК України не є кримінальним правопорушенням діяння (дія або бездіяльність), вчинене в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту та спрямоване на відсіч та стримування збройної агресії російської федерації або агресії іншої країни, якщо це заподіяло шкоду життю або здоров`ю особи, яка здійснює таку агресію, або заподіяло шкоду правоохоронюваним інтересам, за відсутності ознак катування чи застосування засобів ведення війни, заборонених міжнародним правом, інших порушень законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Системний аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що законодавцем визначено критерії оцінки дій особи та відповідні умови, за яких діяння, передбачене КК України не визнається кримінальним правопорушенням.

Однією з таких умов є те, що дії особи в такому випадку повинні бути безпосередньо спрямовані на відсіч та стримування збройної агресії з метою усунення конкретної існуючої загрози.

У той же час, у м. Ладижин Вінницької області з часу введення воєнного стану не велися і не ведуться активні бойові дії під час яких є необхідність у застосуванні автоматної зброї, боєприпасів та вибухових речовин, для того щоб стверджувати, вони необхідні для підтримання обороноздатності держави та стримування збройної агресії російської федерації.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що КК України доповнений статтею 43-1 відповідно до Закону України Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах дії воєнного стану № 2124-IX від 15.03.2022 (надалі Закон № 2124-IX від 15.03.2022).

Виходячи зі змісту Закону № 2124-ХІІ від 15.03.2022, ним визначено обставини, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах дії воєнного стану. Тобто, обставини, які виключають кримінальну протиправність діяння, це фактично обставини, які забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану.

Також Законом № 2124-ХІІ від 15.03.2022 доповнено статтю 1 Закону України Про оборону України визначенням терміну бойовий імунітет.

Згідно з ст.1 Закону України Про оборону України бойовий імунітет звільнення військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України», від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення правил ведення війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З цього визначення слідує, що змістом бойового імунітету є звільнення від відповідальності, у т. ч. кримінальної, вказаних вище суб`єктів; за обставин відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України; із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); за такі наслідки як втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили.

Тому, у даному випадку, за обставин кримінального провадження, яке є предметом розгляду апеляційного суду, колегія суддів вважає, що придбання та зберігання ОСОБА_8 автомата АК-74 № НОМЕР_9 ; автомата АКС-74 № НОМЕР_7 ; автомата АКСУ-74 № НОМЕР_2 ; автомата АКС-74 № НОМЕР_4 ; автомата АКСУ-74 № НОМЕР_6 ; автомата АКС-74 (зі знищеним номерним позначенням); підствольного гранатомета № НОМЕР_11 ; одноразового ручного протитанкового гранатомета RPG-76 Komar; пластичної сумішевої вибухової речовини на основі гексогену; 40-мм гранатометний постріл AZ-Z DM451 з трасуючою осколково-фугасною гранатою; 30-мм постріл ВОГ-17 «RHV-HEF», який споряджений вибуховою речовиною гексогеном; 8 (вісім) кулеметних патронів калібру 12,7x108 мм та 3444 (три тисячі чотириста сорок чотири) автоматні патрони калібру 5,45 мм; за місцем його проживання в АДРЕСА_1 до 10.09.2024, у даній конкретній ситуації не відповідали обстановці відсічі та стримування агресії, не охоплювались виправданим ризиком та бойовим імунітетом, у зв`язку з чим відсутні підстави стверджувати, що обвинувачений ОСОБА_8 діяв у розумінні положень ч.1 ст.43-1 КК України.

Інші доводи, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності і необґрунтованості вироку суду першої інстанції та наявності підстав для закриття кримінального провадження не встановлені, а доводи апелянта зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що істотних порушень закону про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, а також підстав для закриття кримінального провадження за доводами апеляційної скарги захисника під час апеляційного перегляду не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.337, 405, 409, 413, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 309 КК України - змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з 10.09.2024 по 16.09.2024 день за день.

У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4