КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/127/26 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 405/6583/25 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі :

адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду м. Кропивницького від 18.12.2025 про продовження стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з 18 грудня 2025 року по 15 лютого 2026 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Подільського районного суду м. Кропивницького перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 187 КК України/ЄУН 405/6583/25, кримінальне провадження №0001929 від 25.07.2025/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора ОСОБА_9 , судом першої інстанції у порядку ст. 331 КПК України, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати і не зменшились у тому обсязі, як їх раніше встановлено: можливість обвинувачених переховуватись від суду, вчинити нове кримінальне правопорушення.

Враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, умисним, корисливим, проти власності, поєднаного із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, вчинена в умовах воєнного стану.

Також зважено й на особи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які безробітні, наявність у ОСОБА_7 непогашених та не знятих у встановленому законом порядку судимостей, в тому числі за розбійний напад, що вказує на його схильність до вчинення злочинів.

Отже, суд прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, можливість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі і додатку до неї просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, змінити йому міру запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків.

Вважає постановлене рішення суду неумотивованим та необґрунтованим, а ризики передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні, оскільки жодними доказами не підтверджено, тяжкість можливого покарання не може слугувати підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не враховано наявність у нього міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, відсутність негативних характеристик, а також наявність місця роботи, а саме станції техобслуговування, яка допомагає у ремонті особисто та службового автотранспорту військовим.

Обвинувачений ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, змінити йому міру запобіжного заходу на домашній арешт.

Вважає заявлені прокурором ризики недоведеними доказами, клопотання прокурора шаблонним, постановлене рішення суду незаконним, а ризики передбачені ч.1 ст. 177КПК України відсутні. Вказує, що судом не розглянута можливість застосування щодо нього більш м`якого, альтернативного запобіжного заходу, тим самим судом виявлена упередженість.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (справи «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів, судом першої інстанції здійснюється судове слідство у межах кримінального провадження №0001929 від 25.07.2025 про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 187 КК України.

ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тобто у вчиненні вчинені нападу із застосуванням насильства небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тобто у вчиненні вчинені нападу із застосуванням насильства небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисного легкого тілесного ушкодження.

У межах даного кримінального провадження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 26.07.2025 та з 11.09.2025 відповідно.

Загальний строк тримання обвинувачених під вартою не перевищує меж розумного. У кримінальному провадженні триває судове слідство, призначаються і проводяться судові засідання.

Як вимагається положеннями ст. 178 КПК України, враховуються наступні обставини.

Обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, однак, будучи особою працездатного віку, не навчається і не працює, суспільно-корисною працею не займається, законного сталого джерела доходу до існування не має, неодружений, без утриманців, а тому має слабкі соціальні зв`язки.

Крім того, зауважується й на таке: ОСОБА_7 також обвинувачується у вчиненні аналогічних злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, однак, будучи особою працездатного віку, не навчається і не працює, суспільно-корисною працею не займається, законного сталого джерела доходу до існування не має, розлучений, тож, не має міцних соціальних зв`язків.

Беручи до уваги наведені обставини, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

З огляду на тяжкість інкримінованого злочину, суворість можливого покарання, про що обізнані обвинувачені, враховуючи відсутність міцних соціальних зв`язків, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можуть вчинити спроби переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину, в тому числі на тимчасово окупованих територіях держави, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Зважаючи на наявність обвинувачень за аналогічні злочини щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутність стабільного джерела доходу до існування у обох обвинувачених, є об`єктивні підстави вважати наявним ризику вчинення обвинуваченими нового (аналогічного, проти власності) кримінального правопорушення у разі застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції достатньою мірою взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

З огляду на зазначене вище, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скаргиобвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Кропивницького від 18.12.2025 про продовження стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з 18 грудня 2025 року по 15 лютого 2026 року включно, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4