Номер провадження: 11-сс/813/2164/25
Справа № 946/8150/25 1-кс/946/2069/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.10.2025 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна в кримінальному провадженні № 0001006 від 14.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України,

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання начальника відділення № 1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про арешт майна та автомобіль «Toyota Саmrу» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , ключ від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 14.11.2023 року.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, слідчий та прокурор не надали достатніх доказів, які вказують на обґрунтованість накладення арешту на вказане майно.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого суддіпрокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання про арешт майна.

Прокурор посилається на те, що вилучені в ході проведення обшуку автомобіль, ключ до нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, містять інформацію, яка органом досудового розслідування в подальшому буде використана, як доказ щодо вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, у якому автомобіль виступає як знаряддя вчинення злочину, тому він потребує детального огляду та дослідження.

Прокурор та представник власника майна в судове засідання апеляційного суду не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання буди повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України (далі - КПК) неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи положення ч.4 ст.405, ст.422 КПК апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 зазначеної норми права встановлено, що метою накладення арешту на майно є:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Із матеріалів судової справи вбачається, що відділенням №1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001006 від 14.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Згідно клопотання про арешт майна, 14.07.2025 року до чергової частини відділення поліції № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшов рапорт слідчого відділення №1 про те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000049 за ч.3 ст.309 КК України встановлено причетність невстановленої досудовим розслідуванням особи до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

14.07.2025 року за даним фактом до ЄРДР за № 0001006 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.307 КК України.

За результатом проведення слідчих та негласних слідчих (розшукових) дії 28.08.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Також, в ході досудового розслідування в кримінальному провадженні №0001006 надійшов рапорт оперуповноваженого ЗС №1 ВКП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області про те, що в ході виконання доручення проведено ряд заходів та отримано інформацію про те, що ОСОБА_8 займається незаконним збутом наркотичного засобу - метадону.

Під час допиту свідка ОСОБА_9 , остання повідомила, що їй відомо про те, що мешканець м.Кілія, громадянин ОСОБА_10 спільно з його знайомим ОСОБА_11 , займаються незаконним збутом наркотиків, а саме збувають наркотики на автомобілі марки «Toyota Camrу», чорного кольору з реєстраційним номером НОМЕР_3 . Саме ОСОБА_12 підвозить ОСОБА_13 по місцях, де їх очікують наркозалежні особи, які хочуть придбати в них наркотичні засоби, та які з автомобіля і збувають.

У ході додаткового допиту свідка ОСОБА_14 , остання повідомила, що 19.08.2025 року приймала участь з працівниками поліції в оперативній закупці наркотичного засобу метадону у ОСОБА_7 . Під час оперативної закупки до неї під`їхав автомобіль марки «Toyota Cаmrу» чорного кольору державний номер НОМЕР_3 , з якого до неї вийшов ОСОБА_7 , в той час коли за кермом вказаного автомобіля перебував ОСОБА_8 , який є мешканцем м.Кілія, та який мешкає спільно з ОСОБА_7 . Також, свідок повідомила, що ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 займаються незаконним збутом психотропних речовин та наркотичних засобів таких як метадон, солі - PVP та канабіс. За кермом вищевказаного автомобіля постійно перебував ОСОБА_12 .

Згідно інформаційного порталу національної поліції «Цунамі» автомобіль марки «Toyota Саmrу» чорного кольору з державним номером НОМЕР_1 належить ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно розсекречених протоколів про результати аудіо-відео контролю особи встановлено, що ОСОБА_7 , якому повідомлено про підозру, прибув 19.08.2025 року для збуту ОСОБА_14 наркотичного засобу на автомобілі «Toyota Саmrу». чорного кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 .

13.10.2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, за участю ОСОБА_8 проведено обшук автомобіля «Toyota Саmrу» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився навпроти будинку за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м.Кілія, вул.Захисників Зміїного, 38, за результатами якого вказаний автомобіль був вилучений. Також були вилучені свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вказаний автомобіль серії НОМЕР_2 від 14.11.2023 та ключ від нього.

У клопотанні слідчий, посилаючись на положення ст.170 КПК, просив накласти арешт на автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, оскільки вони містять інформацію, яка органом досудового розслідування в подальшому буде використана, як доказ щодо вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, у якому автомобіль виступає як знаряддя вчинення злочину та має значення для подальшого здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчим та прокурором, як ініціаторами клопотання, не доведено відповідними та належними доказами необхідність накладення арешту на автомобіль, зокрема не доведено мету та завдання арешту.

Із матеріалів судової справи вбачається, що власником транспортного засобу «Toyota Саmrу» з державним номером НОМЕР_1 є ОСОБА_15 , яка не має статусу в даному кримінальному проваджені, про підозру їй повідомлено не було.

Зі змісту клопотання про арешт майна не вбачається причетність власниці майна до протиправних дій інших осіб, які досліджуються в даному кримінальному провадженні.

До клопотання про арешт майна слідчий не долучено доказів про те, що автомобіль Toyota Саmrу» державний номер НОМЕР_1 використовувався для зберігання або транспортування наркотичних засобів, а також про те, що водій вказаного автомобіля був обізнаний щодо можливих незаконних дій особи, які в даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру.

Так, із матеріалів судової справи вбачається, що під час проведення обшуку автомобілю, яким керував ОСОБА_8 , правоохоронним органом не було виявлено та вилучено наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, або інших заборонених речей.

Матеріали судової справи не містять відомостей про те, що особі, яка керувала автомобілем - ОСОБА_8 повідомлено про підозру.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що стороною обвинувачення на теперішній час не доведений факт того, що автомобіль використовувався для вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, містить на собі його сліди та може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що прокурор не з`явившись в судове засідання апеляційного суду, чим позбавив себе можливості надати пояснення на підтвердження доводів своєї апеляційної скарги та представити суду докази, якими він обґрунтовує доводи апеляційної скарги щодо існування підстав та потреби накладення арешту на автомобіль.

Колегія суддів звертає увагу, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та може бути застосований лише в порядку та на підставах визначених кримінальним процесуальним законодавством, та є не допустимим формальне посилання прокурора на необхідність накладення арешту на майно, без зазначення на те належних підстав та без долучення відповідних підтверджуючих документів.

Посилання прокурора на положення ст.ст.98, 170 КПК не може розцінюватися як відповідне обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи внаслідок накладення арешту на належне такій особі майно.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

ЄСПЛ, в рішенні по справі «Волохи проти України», наголошував на тому, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Відповідно до ст.ст. 7, 16 КПК, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.173 КПК, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про відсутність на даний час достатніх та законних підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, оскаржену ухвалу слідчого судді- без змін.

Керуючись ст.ст.170-173, 309, 376, 406, 407, 409, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.10.2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання начальника відділення № 1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про арешт майна в кримінальному провадженні №0001006 від 14.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3