УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на рішення слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, у кримінальному провадженні № 620 231 001 200 004 72 від 21.06.2023 про відмову у визнанні потерпілим,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва звернулися ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з скаргою на рішення слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві (далі - ТУ ДБР у м. Києві), ОСОБА_7 від 06.09.2025 про відмову у визнанні їх потерпілими у кримінальному провадженні № 620 231 001 200 004 72 від 21.06.2023.

Заявники вважали вказане рішення незаконним та наполягали на тому, що слідчий був зобов`язаний визнати їх потерпілими, оскільки внаслідок кримінального правопорушення їм завдано шкоди.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 просила задовольнити скаргу з підстав, викладених у ній. Зазначила, що вимогу визнати її та інших осіб потерпілими вони виклали у клопотанні від 07.04.2025 № 154.

Слідчий ТУ ДБР у м. Києві, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи, до суду не прибув, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК не є перешкодою у розгляді скарги.

Слідчий суддя, заслухавши доводи заявника ОСОБА_3 , вивчивши скаргу та долучені до неї документи, дійшов висновку про таке.

Відповідно до змісту скарги, досудове розслідування кримінального провадження № 620 231 001 200 004 72 від 21.06.2023 здійснюється на підставі заяв про вчинення, відповідно до тверджень заявника, неправомірних дій з боку співробітників Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, які виразились у неналежному досудовому розслідуванні кримінального провадження № 420 211 020 100 000 16, та неправомірних дій слідчого ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_8 , які виразились у невиконанні судового рішення.

Заявники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися до органу досудового розслідування з клопотанням про визнання їх потерпілими.

Постановою від 06.09.2025 слідчий ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_7 відмовила у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 через відсутність доказів спричинення останнім такої шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 55 КПК потерпілим у кримінальному провадженні визнається фізична особа, якій кримінальним правопорушенням з-поміж іншого завдано моральної шкоди.

У силу ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів.

Отже, процесуальний статус потерпілого фізична особа може отримати, зокрема, коли внаслідок вчиненого кримінального правопорушення цій особі спричинена моральна шкода як результат протиправної поведінки щодо неї, членів сім?ї чи близьких родичів.

Визначальним у цьому випадку є те, що душевні страждання є наслідком саме протиправної поведінки.

З наведеного витікає, що особа, яка вважає, що внаслідок неправомірних дій їй завдана моральна шкода, має навести, у чому саме полягає така шкода та якими неправомірними діями її заподіяно.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 посилаються на те, що через неправомірні дії з боку співробітників Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, які виразились у неналежному досудовому розслідуванні кримінального провадження № 420 211 020 100 000 16, та неправомірних дій слідчого ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_8 , які виразились у невиконанні судового рішення.

Поряд із цим, доводи заявників про те, що постанова слідчого ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_7 від 06.09.2025 є незаконною та необґрунтованою не знаходять свого підтвердження, оскільки до матеріалів скарги та у судовому засіданні не надано доказів, які б свідчили, що кримінальним правопорушенням, за ознаками вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 620 231 001 200 004 72 від 21.06.2023, завдано шкоди ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Тобто у поданому до слідчого клопотанні від 07.04.2025 № 154 заявниками не наведено конкретних відомостей про те, у чому саме полягала шкода та яким чином вона була завдана.

З матеріалів скарги, а також з викладеного заявником під час судового засідання, не вбачається наявність моральної чи матеріальної шкоди ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а констатується лише їхнє бажання бути визнаними потерпілими.

Отже, слідчий суддя вважає, що рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 потерпілими ґрунтується на фактичних обставинах.

Виходячи з сукупності встановлених обставин, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення скарги.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 303, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_7 від 06.09.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 потерпілими у кримінальному провадженні № 620 231 001 200 004 72 від 21.06.2023 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1