Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7547/25
Номер провадження 1-кп/711/520/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0001734 від 19.05.2025 про продовження строку запобіжного заходу стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, офіційно не працевлаштованого, не має зареєстрованого місця проживання, місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

У С Т А Н О В И В :

Придніпровським районним судом м. Черкаси здійснюється розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Підставами для клопотання прокурор зазначив продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, продовження вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Так, на думку прокурора, ризик переховування від суду зумовлений суворістю покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, та обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину.

Відсутність у ОСОБА_4 офіційного працевлаштування та джерел доходу, міцних соціальних зв`язків, наявність судимостей за вчинення умисних корисливих злочинів, прокурор пов`язував з ризиком вчинення обвинуваченим аналогічних кримінальних правопорушень.

Застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, на переконання сторони обвинувачення не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Зважаючи на викладене, прокурор підтримав вказане клопотання, просив його задовольнити та продовжити ОСОБА_4 тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та зазначив, що зміст клопотання є аналогічним попередньому клопотанню про продовження строку запобіжного заходу. Адвокат вказав, що озвучені прокурором ризики не доведені будь-якими доказами. Зазначив, що ризик впливу на потерпілого та свідків нівелюється тією обставиною, що потерпілий фактично вже допитаний судом, а безпосередні свідки кримінального правопорушення відсутні, тому вплив на допитаних під час досудового розслідування свідків, які надавали побічні показання, є нелогічним. Також захисник надав ряд документів, на підставі яких просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Це, зокрема: заява ОСОБА_6 від 22.09.2025 про зобов`язання надати ОСОБА_4 місце проживання у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , разом з її дочкою ОСОБА_7 ; копія свідоцтва про право на спадщину, яким ОСОБА_6 набула у власність квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; копія витягу з Державного реєстру речових прав про власність ОСОБА_6 на квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; копія паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_4 також заперечив проти продовження запобіжного заходу тримання під вартою та підтримав позицію захисника, вважав заявлені ризики не доведеними, вказав, що став на шлях виправлення, оскільки востаннє був звільнений умовно-достроково. ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_7 це його дружина, з якою він перебуває у незареєстрованому шлюбі і проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Власником половини квартири є його теща ОСОБА_6 , яка й надала дозвіл на його проживання в цьому помешканні.

Заслухавши думку сторін, вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу або його зміну, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини відповідно до статті 178 КПК України.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.05.2025 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів та визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян.

12.08.2025 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси строк тримання ОСОБА_4 під вартою продовжено до 20.08.2025.

У подальшому тримання під вартою ОСОБА_4 продовжене ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.08.2025 по 19.10.2025 включно з визначенням застави у розмірі 70 прожиткових мінімумів доходів громадян.

Аналізуючи наведені прокурором ризики як підставу для продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_4 суд вважає, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику переховування від суду під тягарем кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому, суд враховує, що ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищує ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності. Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводить, що ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду є достатньо високим.

Також актуальним є ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки він неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, офіційно не працевлаштований, відомості про джерела його доходу та наявність міцних соціальних зв`язків відсутні.

Однак суд вважає, що ризик впливу на потерпілого наразі істотно зменшився, адже потерпілий допитаний у судовому засіданні 10.09.2025 і його показання судом заслухано безпосередньо, що фактично нівелює можливість впливу на нього обвинуваченим з метою зміни його показань чи відмови від них. Переліку конкретних свідків, імовірність ризику впливу наяких існує, прокурором не надано, як і доказів реальності загрози такої поведінки з боку обвинуваченого, хоча повністю відкинути ризик впливу на свідків на цьому етапі судового провадження не можна.

У контексті цього суд зазначає, що може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 КПК України (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, суд звертає увагу, що сутністю запобіжного заходу у виді домашнього арещту відповідно до ст. 181 КПК України є заборона обвинуваченому цілодобово або у визначений час доби залишати житло. Зареєстрованого місця проживання ОСОБА_4 не має, зі слів обвинуваченого проживав фактично за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачений власного житла не має, в офіційно зареєстрованому шлюбі не перебуває, неповнолітніх дітей на утриманні не має.

При цьому стороною захисту не надано підтвердження фактичного проживання обвинуваченого протягом певного періоду за адресою: АДРЕСА_1 , спільно із ОСОБА_7 та відомостей про те, що вказана особа не заперечує проти перебування ОСОБА_8 за цією адресою.

На переконання суду, на цей час інший менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, чи забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків, а тому вказані обставини та ризики виправдовують тримання ОСОБА_4 під вартою і підстав для зміни запобіжного заходу на цьому етапі судового провадження суд не вбачає.

Разом з тим, суд вважає за можливе при продовженні строку тримання під вартою зменшити ОСОБА_4 в передбачених ч. 5 ст. 182 КПК України межах раніше визначений розмір застави до 60 прожиткових мінімумів доходів громадян з метою реалізації ним права на внесення такої застави і можливої зміни запобіжного заходу на менш суворий, та визначити у випадку її внесення наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, тобто з м. Черкаси, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про доцільність продовження ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить його належну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим клопотання прокурора слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177-178, 181, 199, 315, 331, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 07 грудня 2025 року включно, із визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 181 200 грн, з утриманням в Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор».

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, тобто з м. Черкаси, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Наслідком невиконання покладених на обвинуваченого обов`язків може бути звернення застави в дохід держави та обрання йому більш суворого запобіжного заходу.

Ухвала підлягає негайному виконанню, однак може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження - після розгляду скарги апеляційним судом, якщо така не буде скасована.

Копії ухвали направити до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор», вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Суддя ОСОБА_1