Провадження № 1-кс/201/4255/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2025 року м. Дніпро

Слідча суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , представника заявника адвоката ОСОБА_4 , представників ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_4 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 , про незаконне утримання особи (у порядку ст. 206 КПК України),

В С Т А Н О В И Л А:

02 жовтня 2025 року в провадження слідчої судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 , про незаконне утримання особи (у порядку ст. 206 КПК України), в якій він просить зобов`язати уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) негайно звільнити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який знаходиться на території ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування скарги зазначає, що 28 вересня 2025 ркоу, ОСОБА_3 було затримано уповноваженими особами східного територіального управління військової служби правопорядку (ВЧ НОМЕР_1 ) та доставлено на адресу розташування ІНФОРМАЦІЯ_1 : АДРЕСА_1 , де наразі він незаконно утримується четверту добу. Дії уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) є правовим свавіллям, оскільки жодним чинним нормативно-правовим актом, законом, підзаконним актом, тощо не передбачено повноважень уповноваженими особами військової служби правопорядку утримувати громадян.

До слідчої судді 03 жовтня 2025 року було доставлено ОСОБА_3 , який пояснив, що в березні 2025 року його затримали працівники ТЦК та привезли до медичної комісії, де в той же день його визнали придатним для проходження військової служби після чого направили до Житомирської області проходити навчання. Але, ураховуючи, що під час проходження військово-лікарської комісії не були враховані зауваження ОСОБА_3 щодо незадовільного стану його здоров`я, під час проходження військової підготовки в нього загострилися проблеми зі здоров`ям через що його було прооперовано, два місяці він перебував в лікарні м. Житомира, а коли після виписки з лікарні він звернувся до військового шпиталю в м. Житомирі для відновлення після операції, а йому відмовили, він повернувся додому до м. Дніпра, де і перебував до 28 вересня 2025 року, не попередивши командування військової частини. Зазначив, що висновок ВЛК щодо його придатності проходити військову службу не оскаржував, але наразі не знає чи є він ще досі військовослужбовцем. 28 вересня 2025 року його затримали працівники ВСП, доставили до ВСП в м. Дніпрі, де утримують з того часу в палатках, розташованих на території ВСП у зв`язку з тим, що він перебуває у розшуку як військовослужбовець, який самовільно залишив військову частину. За цей період йому не повідомили про підозру, але і не утримували в умовах гауптвахти, тобто він може вільно пересуватись територією ВСП, проте не має можливості її самостійно покинути, навіть вийти до магазину забороняють. Просить задовольнити скаргу захисника та звільнити його.

Захисник ОСОБА_4 підтримав свою скаргу та просив її задовольнити.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , який обіймає посаду начальника групи розшукової роботи відділу ППС, РтаД ВСП в гарнізонах військової частини НОМЕР_1 , пояснив слідчій судді, що до ВСП надійшла доповідь військової частини НОМЕР_2 від 01 травня 2025 року, згідно якої встановлено, що навчальний центр після звірки з лікарнею встановив, що курсант солдат ОСОБА_3 не з`явився до військової частини після виписки з лікарні 28 березня 2025 року, на телефонні дзвінки не відповідає, тож він рахується таким, що самовільно залишив військову частину. 28 вересня 2025 року приблизно о 20 годині 20 хвилин ОСОБА_3 було доставлено до ВСП, після чого з ним проводилась робота щодо його повернення до військової частини, пропонувались різні посади, але він відмовився повертатися до військової служби, обґрунтовуючи свою відмову станом здоров`я. Проте, щоб пройти повторно ВЛК він має повернутись до військової частини. Військова служба ОСОБА_3 наразі призупинена через самовільне залишення військової частини, його повернення можливе лише до резервного батальйону, але він продовжує мати статус військовослужбовця. Наразі направлено запити до військової частини, яку він залишив для отримання матеріалів службового розслідування за фактом самовільного залишення частини, без отримання цих матеріалів неможливо передати військовослужбовця до слідчого для проведення досудового розслідування. Жодних скарг щодо свого перебування на території ВСП ОСОБА_3 не висловлював, захисник до ВСП також не звертався.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , який обіймає посаду т.в.о. начальника відділу ППС РтаД ВСП в гарнізонах військової частини НОМЕР_1 , пояснив слідчій судді, що силою військовослужбовця ОСОБА_3 ніхто не утримує, йому запропонували почекати, на що він погодився, оскільки відмовляється продовжити військову службу. З проханням покинути ВСП ОСОБА_3 не звертався, скарги не висловлював, мав триразове харчування на території ВСП.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , який обіймає посаду начальника відділу запобігання вчиненню, виявлення та припинення правопорушень заступника начальника Східного ТУ ВСП військової частини НОМЕР_1 , пояснив слідчій судді, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, а ВСП це військова частина, на території якої він має перебувати за наказом старшого за званням до вирішення його подальшої долі, порядок залишення військової частини визначений командиром. Зауважив, що ОСОБА_3 не утримувався на гауптвахті як особа, яка затримана у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали клопотання, дослідивши надані документи слідча суддя приходить до наступного.

Згідно із п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 18 ч. 1 вказаної статті слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, зокрема, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які беруть участь у кримінальному процесі, та забезпечення законності провадження у справі на досудових стадіях. Це зумовлює специфічний характер виконуваної ним кримінальної функції, яка полягає у забезпеченні законності та обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на досудовому провадженні.

Відповідно до ст. 206 КПК України загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, зокрема: Кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави дійти висновку, що слідчий суддя здійснює повноваження, зокрема і передбачені ст. 206 КПК України, за умови, що існує кримінальне провадження на стадії досудового розслідування.

Таким чином розгляду в порядку ст.206 КПК України підлягають клопотання/скарги, які виникають із кримінально-правових відносин, та обов`язки щодо захисту прав людини у слідчого судді виникають в ході досудового розслідування.

Як вбачається з матеріалів провадження, адвокат звернувся до слідчого судді зі скаргою, в порядку ст. 206 КПК України, в якій просив негайно звільнити ОСОБА_3 , який знаходиться в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із змісту поданої скарги та отриманих слідчою суддею пояснень слідує, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку із застосованим стосовно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України, та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Згідно до ч. 5 ст. 206 КПК України, незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що вказана стаття регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме - запобіжні заходи, затримання особи, а слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

З доповіді військової частини НОМЕР_2 від 01 травня 2025 року по факту неповернення з лікувального закладу (без зброї) військовослужбовцем призваним під час мобілізації військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_3 вбачається, що 30 квітня 2025 року після звірки з лікувальним закладом КНП «Черняхівський ТМО» Житомирської області встановлено факт неповернення з лікувального закладу військовослужбовця, призваного під час мобілізації курсанта 3 навчальної роти 2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_3 , який перебував на стаціонарному лікуванні вищевказаної лікарні та був виписаний 28 березня 2025 року, однак до місця розташування підрозділу не прибув, пошукові заходи не дали результатів, на телефонні дзвінки не відповідає. Про вказаний факт повідомлено оперативного чергового ВСП Житомирського гарнізону, оперативного чергового військової частини НОМЕР_3 , призначене службове розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 30 квітня 2025 року № 5188.

Згідно акту передачі військового, відносно якого є відомості про самовільне залишення військової частини або місця несення служби 28 вересня 2025 року о 20 годині 20 хвилин поліцейський СРПП ВПЧ ДРУП 2 передав ГОР в/ч НОМЕР_1 військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до ст. 8 Розділу ІІ Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» на Службу правопорядку покладається здійснення таких функцій:

1) попереджувати, виявляти, припиняти кримінальні та інші правопорушення, вчинені у військових частинах, а також в інших місцях військовослужбовцями, військовозобов`язаними під час проходження ними зборів та працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків;

5) виявляти причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та інших правопорушень у Збройних Силах України, вживати заходів щодо їх усунення, брати участь у правовому вихованні військовослужбовців, працівників Збройних Сил України;

6) розшукувати і затримувати військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, які самовільно залишили військові частини чи місця служби або не з`явилися в строк без поважних причин на військову службу, а також тих, які переховуються від органів досудового розслідування або суду, чи засуджених, які ухиляються від виконання кримінального покарання.

Відповідно до абзацу 4 статті 6 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що військовослужбовець солдат ОСОБА_3 посадовими особами ТУ ВСП не затримувався, в місця несвободи не поміщався, заходи примусу, фізична сила чи спеціальні засоби до нього не застосовувались.

По прибуттю до Східного ТУ ВСП, з солдатом ОСОБА_3 було проведено роз`яснювальну роботу щодо алгоритмів повернення на військову службу та стосовно кримінальної відповідальності за вчинення самовільного залишення військової частини, на що військовослужбовець ОСОБА_3 пояснив що не бажає продовжити військову службу, що він особисто підтвердив і в судовому засіданні.

На даний час ОСОБА_3 є військовослужбовцем, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії воєнного стану військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертирували, не призупиняється.

Військовослужбовці, які прибувають до Військової служби правопорядку, перебувають на території управління на загальних підставах, з урахуванням вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

На вказаних військовослужбовців розповсюджуються загальні обмеження встановлені для військовослужбовців, зокрема щодо правил перебування на військових об`єктах та дотримання військової дисципліни, а також відповідні права, зокрема щодо отримання медичної допомоги, харчування, побутових умов для їх розміщення.

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ, отже, в даному випадку за наказом старшого за званням військовослужбовець ОСОБА_3 зобов`язаний перебувати на території визначеної у наказі військової частини НОМЕР_1 , до складу якої входить ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За таких обставин, слідча суддя вважає, що у задоволенні скарги належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 206, 309 КПК України, слідча суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 , про незаконне утримання особи (у порядку ст. 206 КПК України).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде складено та проголошено 10 жовтня 2025 року о 09 годині 15 хвилин.

Слідча суддя ОСОБА_1