провадження №1-кп/947/1200/25
У Х В А Л А

20 жовтня 2025 року м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кримінальному провадженню №0000121 від 30.01.2025 року,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

1. Зміст клопотання.

У провадженні Київського районного суду міста Одеси знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190 КК України.

20.10.2025 року в судовому засіданні, прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування якого, прокурор зокрема зазначив, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбаченого ч.5 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 13.06.2025 стосовно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжено до 06.09.2025 року, який в подальшому було ухвалою суду від 28.08.2025 року було продовжено до 26.10.2025 року.

Вказував, що на переконання сторони обвинувачення, ризик переховування ОСОБА_3 обумовлюється можливістю притягнення його до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для підозрюваного наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки кримінальні правопорушення, передбачені ч.5 ст.190 України, у вчиненні яких обґрунтовано останній обвинувачуються, є особливо тяжкими злочинами, санкції яких, передбачають покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна.

А тому, продовжує існувати вагомий ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду(п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Крім того, прокурор посилався на існування ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Оскільки на даний час у вказаному кримінальному провадженні не встановлені всі обставини, які підлягають доказуванню, зокрема не встановлено всіх учасників вчинення правопорушення, інших можливих епізодів вчинення аналогічних злочинів, місця перебування інших речей, предметів та документів, які можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому для уникнення покарання за скоєння особливо тяжкого злочину підозрюваний, перебуваючи на волі, може самостійно, або за допомогою інших невстановлених на даний час учасників знищити, сховати або спотворити речі і документи, які можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні та які на даний час не відшукані органом досудового розслідування.

Також прокурор стверджував, що продовжує існувати ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні. Зокрема, перебуваючи на волі, підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності для себе, своїх спільників, може вчинити дії направлені на примушення до зміни наданих раніше свідчень допитаними особами.

Окрім цього, прокурор посилався на існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, так як у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою неможливо буде запобігти контактам ОСОБА_3 з іншими невстановленими співучасниками вчинення злочину, з якими останній перебуваючи на свободі зможе вільно спілкуватись та координувати їхні дії щодо приховування слідів та засобів вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, прокурор заявляв про існування ризику, передбаченого передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, адже відповідно до зібраних доказів ОСОБА_3 не збирався завершувати свою злочинну діяльність.

На думку прокурора, викладене свідчить про наявність обставин, передбачених ч.3 ст.199 КПК України, та наявність правових підстав для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На переконання прокурора, з урахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу обвинуваченого, в силу характеру інкримінованих ОСОБА_3 діянь та одночасної потереби у проведенні судового провадження, для забезпечення належного виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки інші (менш суворі заходи) не забезпечать виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених чинним КПК України і його належної поведінки.

Також прокурор заявляв, що ОСОБА_3 вчинив особливо тяжкі злочини, отже беручи до уваги раніше визначену на стадії досудового розслідування заставу у розмірі 6000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 18168000 гривень, вважав, що лише визначена застава забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків у разі її внесення.

Посилаючись на викладене, керуючись зокрема ст.ст.131, 132, 176 178, 183, 194 КПК України, просив: 1) продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, без зміни раніше визначеного розміру застави; 2) у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , строком на 60 діб, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме: не відлучатися із м.Одеса без дозволу суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до ГУ ДМС України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

2. Позиції учасників судового провадження.

Захисник проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечувала. Подала до суду заперечення, в яких зокрема зазначила, що посилання сторони обвинувачення на тяжкість злочину, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_3 та на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини, сторона захисту вважає недостатніми для доведеності наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Навпаки, ризик переховування від органу досудового розслідування або суду спростовується тим, що з дня внесення відомостей до ЄРДР до дня повідомлення ОСОБА_3 про підозру пройшов значний час, однак ОСОБА_3 будучи обізнаним до повідомлення про підозру про здійснення кримінального провадження не вчинив жодних дій переховуватися від органу досудового розслідування, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Вказувала, що стороною обвинувачення у підозрюваного були вилученні всі речі, які ймовірно мають відношення до вказаного кримінального провадження. У підозрюваного у володінні немає інших речей чи документів, грошових коштів, про які йдеться в клопотанні. Таким чином, відсутній ризик передбачений п.2 ч.1ст.177КПК України.

Стверджувала, що доказів впливу підозрюваного на інших осіб не надано та сторона обвинувачення не надала жодних конкретних свідчень або доказів, що підозрюваний намагався або має реальний намір впливати на будь-якого свідка. Наведені прокурором припущення не є доказом, а отже, не можуть бути законною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Заявляла, що підозрюваний не порушував обов`язків, покладених на нього слідчим чи прокурором. Тож, жодного об`єктивного ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, з боку підозрюваного ОСОБА_3 не існує.

Звертала увагу, що підозрюваний раніше не притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності. Згідно характеристики ОСББ «МАРШАЛ МАЛИНОВСЬКИЙ 53» від 24.07.2025 року - ОСОБА_3 зарекомендував себе як дисциплінований, врівноважений, соціально контактний сумлінний мешканець. Порушень громадського порядку, конфліктів із сусідами на мав. Виснувала, що підозрюваний ОСОБА_3 характеризується виключно з позитивної сторони, тому припущення сторони обвинувачення про можливе вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому підозрюється є хибним.

Вказувала, що у підозрюваного наявні міцні соціальні зв`язки, зокрема він постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю дружиною та малолітнім сином, є громадянином України, має вищу освіту, не судимий та до кримінальної відповідальності притягується вперше, зареєстрований та має постійне місце проживання у м.Одесі.

Крім того, наголошувала, що не враховано стан здоров`я самого обвинуваченого, який страждає на тяжкі хронічні захворювання, що вимагають постійного лікування та дотримання спеціального медичного режиму.

Виснувала, що з урахуванням наведених доказів та обставин, можливим є застосувати до ОСОБА_3 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло, який забезпечить належну поведінку підозрюваного та гарантуватиме виконання процесуальних обов`язків.

Акцентувала, що сторона обвинувачення протягом здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не змогла встановити місце знаходження грошових коштів, якими за версією слідства заволодів ОСОБА_3 , а тому не довела їх наявність взагалі як речових доказів у кримінальному провадженні. Матеріальний стан підозрюваного в сукупності вказує на непомірність запропонованого розміру застави та неможливості його внесення, що можливо дорівняти до не призначення альтернативи найбільш сурового запобіжного заходу.

Посилаючись на викладене, просила суд: 1) залишити без задоволення клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 ; 2) змінити відносно підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Обвинувачений. під час судового засідання, підтримав позицію захисника.

Потерпіли, під час судового засідання, підтримали клопотання прокурора.

3. Передумови та висновки суду.

Суд, заслухавши клопотання, дослідивши додані до нього документи та вислухавши думки учасників кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 13.06.2025 року, до обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави в сумі 18168000,00 грн., який в подальшому, було продовжено до 26.10.2025 року включно.

Під час продовження вказаного запобіжного заходу, судом були враховані ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

У зв`язку з цим, доводи та заперечення сторін кримінального провадження щодо наявності ризиків, передбачених п.п.2, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України судом не оцінюються та не розглядаються, оскільки сторона обвинувачення безпідставно, не враховуючи попередню ухвалу суду, без подання додаткових доказів, про них заявляє, а сторона захисту, також не враховуючи попередню ухвалу суду, проти них заперечує.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд погоджується, що на сьогоднішній день, ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, все ж таки продовжують існувати та не зменшилися, а саме:

-) щодо п.1 ч.1 ст.177 КПК України - переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, з конфіскацією майна. Отже, на думку суду існує ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

-) щодо п.3 ч.1 ст.177 КПК України - незаконно впливати на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що у кримінальному провадженні наявні свідки та потерпілі. Станом на сьогоднішній день, судовий розгляд не розпочато, потерпілі та свідки не допитані. Тож, на думку суду існує ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на вказаних осіб з метою зміни показань під час судового розгляду, оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст.615 цього Кодексу.

Водночас, суд критично оцінює посилання сторони захисту на міцні соціальні зв`язки у обвинуваченого, оскільки наявність сім`ї у останнього, само по собі не гарантує відсутність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, так як відсутність відомостей про офіційні джерела доходів обвинуваченого та нерухоме майно на території України, підсилює вказаний ризик через можливість безперешкодної зміни ним свого місця проживання, а питання наявності або відсутності у обвинуваченого паспорта (паспортів) для виїзду за кордон, інших документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у тому числі паспортів інших держав, для суду залишається не з`ясованим.

Також, суд критично оцінює позитивну характеристику обвинуваченого, яка була надана ОСББ «МАРШАЛ МАЛИНОВСЬКИЙ 53», оскільки, як повідомив сам обвинувачений, він фактично з 2023 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Поряд з цим, суд не погоджується зі стороною захисту щодо можливості зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскілки судом не встановлено кому саме належить житло за адресою: АДРЕСА_1 та на якій правовій підставі ОСОБА_3 може перебувати у ньому під цілодобовим домашнім арештом, та чи наявні там для цього відповідні умови.

Таким чином, суд робить висновок, що існування обвинувачення у сукупності з існуючими ризиками, передбаченими пп.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України не дозоляють суду змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого та є достатньою підставою для продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання зазначеним ризикам.

При цьому, суд вважає, що тривалість застосованого відносно обвинуваченого запобіжного заходу у співвідношенні із пред`явленим обвинуваченням та можливою мірою покарання, на даний час не виходить за межі розумного строку тримання обвинуваченого під вартою, а кореспондується з характером суспільного інтересу, який існує у випадку протидії злочинам проти власності, вчинених в особливо великих розмірах.

Крім того, що стосується стану здоров`я обвинуваченого, то суд звертає увагу, що відповідно до п.2.6. Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10.02.2012 №239/5/104 (надалі Порядок), особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Відповідно до п.2.8. Порядку, якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

При цьому, суду не надано будь яких доказів того, що обвинувачений зі скаргами на стан здоров`я чи з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця звертався до адміністрації СІЗО або йому були надані рекомендації щодо огляду чи обстеження у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, тобто поза межами медичної частини СІЗО.

При цьому, суд не знаходить підстав для зменшення застави, та вважає за необхідне залишити його у розмірі 6000 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 18168000 гривень, оскільки під час судового засідання не встановлено, що вказаний розмір застави, з урахуванням розміру нібито заподіяної шкоди потерпілим є непомірним для обвинуваченого, так як стороною захисту, суду не надано будь яких належних та допустимих доказів щодо розміру доходів обвинуваченого та його сім`ї до моменту затримання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 199, 315, 369 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

2. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 18 грудня 2025 року включно.

3. Залишити без змін обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в сумі 6000 (шість тисяч) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 18168000 (вісімнадцяти мільйонам сто шістдесят восьми тисячам) гривень.

У разі внесення застави на рахунок Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, звільнити з-під варти негайно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати останнього: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися із міста Одеси без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 4) утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні №0000121 від 30.01.2025 року.

4. Роз`яснити обвинуваченому, що у разі неявки за викликом до суду без поважних причин, або неповідомлення про причини своєї неявки, чи порушення покладених на нього обов`язків застава звертається у дохід держави.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України.

5. Ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі на неї апеляційної скарги.

6. Ця ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ця ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на цю ухвалу, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1