Номер провадження: 11-кп/813/1702/25
Справа № 493/700/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та з використанням системи «ВКЗ» за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.01.2025 року в кримінальному провадженні №0000243 від 02.06.2019 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Іллічівськ Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого в ТДВ «СК «Капітал страхування», одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

встановив:

Оскарженою ухвалою місцевого суду задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закрито кримінальне провадження №0000243 від 02.06.2019 року.

Обґрунтовуючи прийняте рішення місцевий суд послався на те, що з моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме з 01.06.2019 року, минули строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, потерпілий ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, в іншому складі суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги потерпілий вказує, що місцевий суд не розглянув правильність кваліфікації скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, оскільки в дійсності було скоєно замах на його життя, оскільки він отримав два вогнепальні поранення.

Окрім цього потерпілий зазначає, що місцевий суд не дотримався вимог ст.314 КПК, оскільки зобов`язаний був не пізніше п`яти днів призначити підготовче судове засідання та викликати учасників провадження. Звертає увагу, що розгляд справи в суді першої інстанції невиправдано затягувався, а після зміни складу суду, в першому судовому засіданні суд не розглядав справу по суті, а безпідставно закрив кримінальне провадження.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, ухвала суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржена.

Захисник ОСОБА_9 , будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду в судове засідання не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала. Обвинувачений ОСОБА_8 не наполягав на участі захисника в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача; потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Згідно положень ч.1 ст.285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. У зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закривається судом (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК).

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частини 3 та 5 статті 288 КПК передбачають, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У даному кримінальному проваджені обвинуваченому ОСОБА_8 інкримінувалося вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Згідно ст.12 КК України кримінальне правопорушення за ч.2 ст.125 КК України відноситься до кримінальних проступків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, подія інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 кримінального проступку мала місце 01.06.2019 року, тому саме ця дата є початком перебігу строку давності в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, зокрема минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі. При цьому, вказані положення кримінального закону можуть бути застосовані у разі, якщо: протягом вказаного строку особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Передбачений ст.49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків; невчинення протягом цих строків нового кримінального правопорушення певного ступеня тяжкості; не ухилення особи від слідства або суду.

З огляду на викладене, за умови відсутності факту ухилення ОСОБА_8 від слідства або суду, строк давності для звільнення його від кримінальної відповідальності згідно з приписами п.2 ч.1 ст.49 КК України становить 3 (три) роки з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом трьох років з дня події кримінального правопорушення, ОСОБА_8 ухилявся від слідства або суду, чи був засуджений за вчинення нового кримінального правопорушення.

З огляду на вказані обставини, з часу вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення минуло 6 років, тому в даному кримінальному провадженні, на день прийняття місцевим судом оскаржуваного рішення, закінчився передбачений ст. 49 КК України строк давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, що з урахуванням п.2 ч.1 ст.49 КК України, є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 29.07.2021 (справа №552/5595/18), за змістом ст.ст. 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Апеляційний суд зауважує, що положення ст. 49 КК України, п. 1 ч.ч. 2, 8 ст. 284, ч. 3 ст. 288 КПК за своєю суттю є імперативними, не залежать від думок учасників судового провадження та від розсуду суду.

Таким чином слід констатувати, що у випадку встановлення всіх обставин, які є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, та при наявності згоди обвинуваченого на це, незалежно від визнання ним своєї вини та позиції інших учасників судового провадження, суд зобов`язаний прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закрити кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що незгода потерпілого ОСОБА_7 із застосуванням місцевим судом інституту звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК, який передбачений кримінальним законом України, тобто фактична незгода з діючими положеннями Кримінального Кодексу України та Кримінального процесуального Кодексу України, не може бути компенсована шляхом невиконання цього закону судами першої та апеляційної інстанцій.

Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ст.ст. 284-288 КПК, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Ці умови є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК, жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри, або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченої особи, а тому не визнання такою особою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, за наявності її згоди на звільнення від кримінальної відповідальності, не може бути перешкодою в реалізації цією особою свого права на таке звільнення та слугувати правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання про звільнення від кримінальної відповідності на підставі ст.49 КК України. Передбачений законом інститут звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Така позиція апеляційного суду узгоджується з правовими позиціями суду касаційної інстанції, які викладені в постановах від 26 березня 2020 року (справа №730/67/16к), 11 листопада 2020 року (справа №455/229/17), 30 червня 2021 року (справа №362/2406/17, 2 лютого 2021 року (справа №175/2118/13к).

У постанові від 06.12.2021 року (справа №521/8873/18) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що за змістом п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.ч.1,4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК, суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Враховуючи той факт, що захисником ОСОБА_9 у місцевому суді заявлено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_8 на підставі ст.49 КК України, яке підтримано обвинуваченим, суд, впевнившись в добровільності волевиявлення обвинуваченого та усвідомлення останнім наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, приймаючи до уваги, що інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, скоєно 01.06.2019 року, з урахуванням відсутності в матеріалах кримінального провадження відомостей про зупинення строку давності та вчинення обвинуваченим до спливу зазначеного строку нового кримінального правопорушення, на законних підставах задовольнив клопотання захисника, звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закрив кримінальне провадження.

За наведених обставин рішення місцевого суду відповідає вимогам закону.

Стосовно доводів потерпілого ОСОБА_7 про те, що місцевий суд не розглядав кримінальне провадження по суті обвинувачення, невірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України, оскільки його дії підлягали кваліфікації за більш тяжкою нормою кримінального закону, та в підготовчому засіданні закрив кримінальне провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Положення ст. 314 КПК регламентують порядок та мету проведення підготовчого судового засідання.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Положення п.1 ч.2 ст.284 КПК регламентують, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З огляду на наведені положення процесуального закону, у підготовчому судовому засіданні суд вправі, за наявності законних підстав, враховуючи положення ст.49 КК України, прийняти рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

При цьому, встановлення обставин справи по суті обвинувачення під час підготовчого судового засідання не відповідає меті вказаної стадії судового процесу.

У даному кримінальному проваджені рішення суду про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, ухвалено в підготовчому судовому засіданні, що відповідає приписам закону.

У мотивувальній частині оскарженої ухвали місцевий суд виклав фактичні обставини справи, встановлені за результатами досудового розслідування відповідно до обвинувального акта, яким ОСОБА_8 було висунуто обвинувачення у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

За наведених обставин доводи потерпілого ОСОБА_7 про те, що місцевий суд не розглянув кримінальне провадження по суті колегія суддів визнає безпідставними, оскільки розглядаючи в підготовчому судовому засіданні клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, місцевий суд зобов`язаний лише перевірити наявність чи відсутність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, зокрема перевірити чи дійсно закінчились строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, за кримінальним правопорушенням, яке інкриміновано такий особі, а також дослідити питання чи зупинявся або переривався строк давності.

Доводи потерпілого ОСОБА_7 щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів також визнає безпідставними, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Колегія судді звертає увагу потерпілого, що суд, при вирішенні клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, зобов`язаний враховувати лише обвинувачення відповідно до обвинуваченого акта.

З аналогічних підстав колегія суддів визнає необґрунтованими вимоги потерпілого ОСОБА_7 «визначити правильну правову кваліфікацію» під час апеляційного розгляду.

Доводи потерпілого стосовно неналежного проведення досудового розслідування кримінального провадження, «фабрикування» показів свідків під час досудового розслідування, безпідставну перекваліфікацію дій ОСОБА_8 органом досудового розслідування, невиправдано тривалий судовий розгляд кримінального провадження, також не можуть бути підставою для скасування оскарженої ухвали місцевого суду, з огляду на визначену процесуальним законом процедуру апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, ухваленого за результатами підготовчого провадження в суді першої інстанції.

Колегія суддів не може не погодитись з доводами потерпілого стосовно тривалого судового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції, а також недотримання місцевим судом строку призначення підготовчого судового засідання, однак вказані обставини не є законною підставою для скасування оскарженої ухвали, оскільки таке недотримання місцевим судом процесуального закону, не спростовує законності судового рішення, ухваленого за результатами підготовчого судового засідання.

З урахуванням наведених обставин, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено, тому апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.01.2025 року, якою обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження №0000243 від 02.06.2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4