СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 1-кс/759/408/26
ун. № 759/1173/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000808 від 19.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 361, ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

у січні 2026 р. до суду надійшло вищезазначене клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що за попередньою змовою група осіб, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 в період часу з 2021 року по 2024 рік вчиняли кримінальні правопорушення направлені на незаконні реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на території України, з метою подальшого заволодіння об`єктами нерухомого майна.

У ході проведення досудового розслідування встановлено, що за організацією ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_6 07.10.2024 здійснила несанкціоноване втручання в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно використовуючи ключ доступу державного реєстратора Лозуватської сільської ради Дніпропетровської області ОСОБА_5 за сприянням працівника Лозуватської сільської ради Дніпропетровської області ОСОБА_7 , що спричинило підробку інформації, а саме здійснили незаконне відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :01:012:0040 по фіктивному (завідомо підробленому) договорі купівлі-продажу № 567 від 22.08.2017 виданого приватним нотаріусом Запорізької міського нотаріального округу ОСОБА_8 на гр. ОСОБА_9 .

Дана земельна ділянка належала ОСОБА_10 , яка по заповіту передала дану земельну ділянку своєму чоловікові ОСОБА_11 та сину ОСОБА_12

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , так відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.2020 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримали у спадок земельну ділянку з кадастровим номером :01:012:0040 площею 0,1266 га, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , реєстрацію проводила державний нотаріус ОСОБА_13 .

Виходячи з вищевикладеного, у 2017 році договір купівлі-продажу № 567 не міг бути укладений у зв`язку з відсутністю власника на той момент.

Також встановлено, що вищезазначені особи 17.09.2024 року, вчинили незаконну перереєстрацію квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_14 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідно до заповіту від 05.06.2012 квартира мала перейти у приватну власність дружині ОСОБА_15 . Однак, нібито на підставі договору купівлі-продажу № 5229 від 09.12.2021 виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_16 здійснено незаконне відчуження на користь ОСОБА_17 . Даний договір купівлі-продажу як повідомила ОСОБА_15 не міг укластись її чоловіком, так як останній Харківської області не відвідував та постійно перебував на лікувані у м. Одеса.

Продовжуючи реалізацію спільного умислу направленого на незаконне заволодіння нерухомим майно, за організацією та контролем ОСОБА_4 , надавши вказівки ОСОБА_18 з ключа доступу державного реєстратора ОСОБА_5 04.10.2024 здійснено незаконну реєстрацію по зміні права власності на частину будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Даний будинок належав на праві власності ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які отримали дану частину будинку у спадок по заповіту 04.11.2020 році. Підставою для державної реєстрації є рішення суду серія та номер: 235/5053/21 виданий 03.11.2021 Констянтинівським міськрайонним судом Донецької області, який відповідно до реєстру судових рішень не містить інформації щодо відчуження частини житлового будинку на користь ОСОБА_21 .

Окрім цього, вищезазначеними особами 07.10.2024 здійснено незаконне відчуження, шляхом внесення неправдивої інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало на праві приватної власності ОСОБА_22 . Однак, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для державної перереєстрації став договір купівлі-продажу № 658 від 14.11.2019 та заява № 68 від 20.01.2020, який останньою не укладався. Реєстрація вчинена на користь ОСОБА_9 .

Таким чином, встановлено, що вищезазначені особи здійснили ряд незаконних реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, чим завдали майнової шкоди власникам нерухомого майна.

Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 став власністю ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні будинок АДРЕСА_4 в порядку ст. 98 КПК України визнано речовим доказів, оскільки об`єкт нерухомого майна містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Під час досудового розслідування по кримінальному провадженні здобуто докази про те, що гр. ОСОБА_9 , набула право власності на житловий будинок, який розміщений за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом здійснення несанкціонованого доступу до реєстру речових прав на нерухоме майно, а також шляхом використання завідомо підробених документів, що підтверджується сукупністю здобутих доказів, зокрема і в тому числі показаннями потерпілої ОСОБА_22 , яка у своїх показаннях зазначила, що договір відчуження житлового будинку на користь ОСОБА_9 вона не підписувала, та приватного нотаріуса, який посвідчував договір купівлі - продажу житлового будинку не відвідувала, а також протоколом огляду реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого у реєстрі відсутні правовстановлюючі документи, щодо набуття права власності на житловий будинок гр. ОСОБА_9 ..

Таким чином, вище зазначене свідчить, про набуття у власність житлового будинку, який розміщений за адресою: АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_9 у кримінально - протиправний спосіб.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні та необхідність застосування заходів забезпечення кримінального провадження, про які він просить суд.

Заслухавши пояснення прокурора, вивчивши зміст та мотиви клопотання і надані суду письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України з якої вбачається, що підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено, що існують передбачені законом підстави для арешту майна; надано достатньо доказів, які вказують на те, що майно на яке було спрямоване вказане правопорушення, тобто є предметом кримінального правопорушення; враховано розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення; відсутність негативних наслідків арешту майна для інших осіб.

Таким чином, у вказаному клопотанні зазначено, що підставами, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, що передбачено ч. 1-3 ст. 170 КПК України, є збереження речових доказів.

Підставою заборони на використання майна з метою збереження речових доказів, що передбачено ч. 4 ст. 170 КПК України, є запобігання відчуження майна, а також інші наслідки, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, якими є: неможливість проводити слідчі дії.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя, розглянувши дане клопотання та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, прийшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 167, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000808 від 19.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 361, ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розміщений за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224) та який на даний час на праві власності належить гр. ОСОБА_9 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1