ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/7859/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2113/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 114-2 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16 вересня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001469 від 26.10.2023 за частиною 2 статті 114-2 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 вересня 2025 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 14.11.2025, включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт.

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на те, що прокурор не надає до суду оригіналів доказів. Вказує, що має місце проживання, родину, свідки надали показання про те, що він працює будівельником. Свідки сторони обвинувачення допитані, жоден свідок не підтвердив його причетності до злочину, перебуває під вартою вже 18 місяців. Співробітник СБУ записував його на свій телефон та потім змонтував відео, щоб повідомити про підозру. Посилається на порушення КПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просив змінити запобіжний захід, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не встановила підстав для задоволення апеляційних вимог. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановив, що ризики, передбачені пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати. При цьому, зазначив, що ризики впливу на свідків, знищення доказів вже втратили свою актуальність, оскільки свідки допитані, докази зібрані та долучені до справи. Враховуючи положення частини 6 статті 176 КПК України, наявність ризиків, встановлених судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід не встановив.

При цьому, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 114-2 КК України, санкція за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. З огляду на стадію судового провадження, тяжкість інкримінованого злочину, ухвала слідчого судді є обгрунтованою. Доводи обвинуваченого щодо наявності у нього місця проживання, роботи, цивільної дружини, не спростовують наявних ризиків. Щодо доводів обвинуваченого з приводу його непричетності до інкримінованого злочину, та процесуальних порушень при отриманні доказів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Переглядаючи ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку зібраним доказам, показанням свідків, що є завданням перш за все суду першої інстанції, який здійснює судовий розгляд відповідного кримінального провадження. На даній стадії провадження, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. Оцінку законності отримання доказів стороною обвинувачення має надати саме суд першої інстанції за результатами судового провадження, оцінивши всі докази як окремо, так і в їх сукупності. У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку доказам, на які посилається обвинувачений, та які спочатку має дослідити суд першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В той же час, відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України. У даному випадку судом першої інстанції, з огляду на фактичні обставини цього кримінального провадження, враховуючи запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, прийнято обґрунтоване рішення, не визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід, з чим погоджується колегія суддів.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали та застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Поряд з цим, колегія суддів вважає доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його тривалого перебування під вартою небезпідставними, враховуючи, що обвинувачений перебуває під вартою з 09.04.2024. У зв`язку із наведеним, необхідно звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, передбачених статтею 28 КПК України, з урахуванням тривалого перебування обвинуваченого під вартою.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16 вересня 2025 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, встановлених статтею 28 КПК України, враховуючи строк перебування обвинуваченого під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: