Справа № 592/5204/23
Провадження № 1-кп/592/135/25
УХВАЛА

21 жовтня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0002312 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.08.2020 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України,

У С Т А Н О В И В :

У провадженні Ковпаківського районного суду м.Суми перебуває вищевказане кримінальне провадження.

16.05.2023 року ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми було оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_5 , кримінальне провадження щодо нього було зупинено.

23.11.2023 до суду надійшло клопотання прокурора про дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений у судові засідання не з`являється, за місцем свого проживання відсутній, оголошено його розшук.

23.11.2023 ухвалою суду клопотання прокурора задоволено.

06.06.2024 до суду надійшло клопотання прокурора про дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений у судові засідання не з`являється, за місцем свого проживання відсутній, оголошено його розшук.

09.06.2024 ухвалою суду клопотання прокурора задоволено.

19.06.2025 до суду надійшло клопотання прокурора про дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений у судові засідання не з`являється, за місцем свого проживання відсутній, оголошено його розшук.

19.06.2025 ухвалою суду клопотання прокурора задоволено.

25.06.2025 прокурором подано клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , оскільки він обвинувачується у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло малолітнього ОСОБА_6 з використанням руків`я зламаної парасольки, незалежно від добровільної згоди потерпілого, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України - вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням з використанням іншого предмета в тіло іншої особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди. Так, 02.07.2022 обвинувачений виїхав за межі України через угорську ділянку кордону, після чого зворотно кордон не перетинав. З метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, переховується від суду, що свідчить про неможливість запобігання вищевказаного ризику, застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Під час судового засідання прокурор своє клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Захисник адвокат ОСОБА_4 просила відмовити у клопотанні прокурора.

Суд, заслухавши думку прокурора, захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування й судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини і щоб до кожного була застосована належна правова процедура.

Згідно із змістом ст.ст.131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчинення іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності обвинуваченого лише в разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 КПК України, а також наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через 48 годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Отже, наразі, для оцінки необхідності обрання запобіжного заходу обвинуваченому достатньо встановлення судом обставини оголошення особи у міжнародний розшук.

Додатковою умовою для цього є наявність підстав, передбачених ст.177 КПК України. Вказана стаття визначає, що підставою обрання запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

Тому суд, при обранні запобіжного заходу не перевіряє висунуте ОСОБА_5 обвинувачення на предмет обґрунтованості. Крім цього, на відміну від процедури застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в очному порядку при вирішенні питання про його обрання заочно не досліджується можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, оскільки тримання під вартою - це єдиний запобіжний захід, передбачений у порядку ч.6 ст.193 КПК України.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням учасників судового провадження має право змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених главою 18 цього Кодексу.

У своєму клопотанні прокурор зазначає про наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 дій, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, та стверджує, що обвинувачений переховується від суду, оскільки знає, що стосовно нього здійснюється судовий розгляд кримінального провадження.

Про реалізацію цього ризику свідчить те, що ОСОБА_5 достовірно знаючи про проведення судового розгляду у кримінальному провадженні, виїхав з України, та на теперішній час на територію України не повертався. Крім того, судом було постановлено ухвалу про оголошення ОСОБА_5 в міжнародний розшук.

Так, про переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також обізнаність про притягнення до кримінальної відповідальності свідчить: інформація про перетин ним державного кордону України 02.07.2022 на виїзд з України через угорську ділянку кордону, без подальшого повернення до України.

Ухвалою суду від 21.10.2025 обвинуваченого ОСОБА_5 оголошено у міжнародний розшук.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КК України зазначеного у клопотанні та наведеному прокурором у судовому засіданні, у зв`язку з чим вважає можливим обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року визнано конституційною норму про те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу разом з іншими обставинами враховується тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа.

Враховуючи, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Правова позиція Європейського суду з даного питання викладена у справі «Москаленко проти України» остаточне рішення від 20 травня 2010 року п.34 передбачає: Суд вважає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Процедура, передбачена в частині 6 статті 193 КПК України є випадком, який дозволяє суду розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Такий імперативний обов`язок покладено на слідчого суддю, суд саме з метою дотримання прав та законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого на участь у судовому розгляді та реалізації відповідних прав.

У даному випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного хоча й не призводить до негайного взяття особи під варту, однак виступає правовою підставою для затримання і доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є одним із обов`язкових документів, на підставі якого уповноважений орган запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну (Інструкція про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерпол, затверджена спільним наказом МВС України, ОГП, НАБ України, СБ України, ДБР, Мінфіну України, Мін`юсту України від 17.08.2020 № 613/380/93/228/414/510/2801/5).

Після затримання особи за межами України, слідчий, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок, готує клопотання про видачу особи в Україну, до якого серед інших документів обов`язково додається засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності (частина 1, пункт 1 частини 2 статті 575 КПК України).

Тобто, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є документом, на підставі якого здійснюється затримання особи за межами України, ухвалюється рішення про застосування екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності та здійснюється доставка особи на території України до місця кримінального провадження. Особа на підставі ухвали слідчого судді, постановленої в порядку частини 6 статті 193 КПК України, може бути затриманою і утримуватись під вартою протягом усього часу, необхідного для екстрадиції та доставки її до місця кримінального провадження.

Аналогічні висновки містяться у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 991/3440/20 (провадження № 51-5359 кмо21).

Згідно ч.4 ст.197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Згідно із положеннями ч.4 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, згідно з якою стосовно неповнолітніх процес повинен бути таким, щоб враховувались їх вік і бажаність сприяння їх перевихованню.

Відповідно до абз.II і ІІІ п.«b» ч.2 ст.40 Конвенції про права дитини Держави-учасниці, зокрема, забезпечують, щоб кожна дитина, яка, як вважається, порушила кримінальне законодавство чи звинувачується в його порушенні, мала принаймні такі гарантії: негайне і безпосереднє інформування її про звинувачення проти неї, а у випадку необхідності, через її батьків чи законних опікунів, та одержання правової й іншої необхідної допомоги при підготовці та здійсненні свого захисту; невідкладне прийняття рішення з розглядуваного питання компетентним, незалежним і безстороннім органом чи судовим органом у ході справедливого слухання згідно із законом у присутності адвоката чи іншої відповідної особи і, якщо це не вважається таким, що суперечить найкращим інтересам дитини, зокрема, з урахуванням її віку чи становища її батьків або законних опікунів. Згідно з Конвенцією про права дитини дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

Мінімальні стандартні правила ООН щодо відправлення правосуддя стосовно неповнолітніх (Пекінські правила, 1985 р.) спрямовують на те, щоб кримінальні провадження щодо неповнолітніх здійснювались швидко і без будь-яких затримок; вимагають, щоб особи, які ведуть ці провадження, мали відповідну кваліфікацію; наказують поважати право неповнолітнього на конфіденційність, щоб уникнути заподіяння шкоди через непотрібну гласність; передбачають можливість закриття провадження за нереабілітуючими підставами для того, щоб обмежити негативні наслідки судового розгляду і вироку; рекомендують при виборі запобіжних заходів враховувати тяжкість, мотиви, причини вчинення злочину та особливості підлітка і виходити при цьому з принципу мінімальної достатності. Правила рекомендують створення спеціалізованих судів у справах неповнолітніх.

Крім того, ст.492 КПК України передбачає специфіку застосування таких запобіжних заходів, як затримання та тримання під вартою. Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

З урахуванням наведеного, суд має підстави для задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002312 від 01.08.2020 у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. 2, 176-178, 183-184, 193, 194, 197, 370-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити клопотання прокурора.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно із положеннями ч.6 ст.193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження, суд за участю обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Зобов`язати посадову особу органу, уповноваженого на затримання, після затримання обвинуваченого ОСОБА_5 , доставити його до Ковпаківського районного суду м.Суми для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його заміну на більш м`який запобіжний захід.

Контроль за організацією виконання ухвали покласти на прокурора Окружної прокуратури м.Суми ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Судове провадження у справі зупинити до розшуку обвинуваченого ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, протягом п`яти днів з дня вручення їй копії такого судового рішення.

Суддя ОСОБА_1