ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 295/6150/22 Номер провадження 11-кп/814/1384/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського (Октябрського) районного суду м. Полтави від 31 березня 2025 року,

встановила:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 в інтересах

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, засудженого:

14.06.2001 Харківським обласним судом, зміненого 25.12.2001 Верховним Судом України, за п.п. «а», «і», «ж», «з» ст. 93, ч.1 ст. 222, ст. 208 КК України 1960 року, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 358 КК України 2001 року, ст. 42 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,

про перегляд вироку Харківського обласного суду від 14 червня 2001 року за нововиявленими обставинами.

Таке рішення суд мотивував тим, що доводи заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами зводяться виключно до переоцінки доказів по кримінальній справі № 2797015, шляхом надання їм власної оцінки, констатування несправедливості призначеного покарання. Однак названі обставини не є нововиявленими відповідно до положень ст.459 КПК України, а полягають у спробі повторно оскаржити вирок Харківського обласного суду від 14.06.2001, який набрав законної сили та залишений без зміни вищою судовою інстанцією. Процедура ж перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією та не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження.

На ухвалу суду засуджений подав апеляційну скаргу, у якій просив ухвалу суду скасувати, заяву захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_9 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Харківського обласного суду від 14.06.2001 задовольнити, вирок Харківського обласного суду від 14.06.2001 скасувати з ухваленням виправдувального вироку щодо ОСОБА_9 .

Свою апеляційну скаргу мотивував тим, що місцевий суд не з`ясував суті питання, що вирішується ухвалою, всі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. При наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності. Тому вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

Вказує, що стороною захисту були наданні суду для безпосереднього дослідження докази, які підтверджують невинуватість засудженого ОСОБА_9 .

Вважає, що Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду своєю постановою від 27 вересня 2023 року надав суду першої інстанції чіткі вказівки стосовно безпосереднього дослідження доказів, які відносяться до нововиявлених обставин, що надала сторона захисту суду, котрим потрібно надати належну правову оцінку.

Зазначає, що процесуальне підтвердження обставин (фактів), що підтверджують наявність нововиявлених обставин сторона захисту отримала 10 жовтня 2005 року із постанови Червонозаводського районного суду м. Харків, якою було розглянуто у відкритому судовому засіданні скаргу сторони захисту на неправомірні дії прокуратури Харківської області по кримінальній справі №2797015, в якій судом були досліджені копії документів отримані від закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» (юридична адреса: 61052, м. Харків, вул. Дмитрівська, буд. 14), а саме:

1) протоколу огляду місця події від 13.02.1997;

2) висновку судово-медичної експертизи №228-с від 14.03.1997;

3) висновку судово-медичної експертизи №227-с від 30.05.1997,

4) протоколу відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_9 ;

5) протоколу відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_10 ;

6) постанов про проведення додаткових судово-медичних експертиз по кримінальній справі №2797015;

7) висновку додаткової судово-медичної експертизи №83/228-с від 12.11.1997,

8) висновку додаткової судово-медичної експертизи №85/227-с від 14.11.1997.

Тобто, вирок судової колегії з кримінальних справ Харківського обласного суду від 14 червня 2001 року був ухвалений без дотримання роз`яснень постанови Верховного суду України від 29.06.1990 №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку»,

Вважає, що є всі правові підстави для винесення виправдувального вироку за недоведеністю участі ОСОБА_9 , у вчиненні тяжкого правопорушення, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні за нововиявленими обставинами, виключають та не підтверджують його участі у вчиненні тяжкого правопорушення, оскільки в ході судового слідства слідчим органом прокуратури не надано належних, допустимих і достатніх доказів винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому тяжкому правопорушенні, не доведено, що його діями було вчинено протиправне діяння, а надані докази не доводять вини ОСОБА_9 у вчиненому поза розумним сумнівом.

Стверджує, що мотивувальна частина рішення суду викладена у суперечливих письмових тезах без комплексного процесуального часового узгодження між собою, без відповідних посилань на документи справи по нововиявленим обставинам, які безпосередньо досліджувалися в судових засіданнях, яким потрібно було суду надати правову оцінку.

Вказує, що зі змісту постанови Червонозаводського районного суду м. Харків від 10 жовтня 2005 року, процесуально встановлено і зафіксовано, що в кримінальній справі №2797015 в наявності є два фальсифікованих варіанта протоколів огляду місця події, два фальсифікованих варіанта протоколів відтворення обставин події, два фальсифікованих варіанта постанов про призначення додаткових судово-медичних експертиз, та всіх інших матеріалів справи з різними варіантами виконання дій по фальсифікації цих матеріалів слідчим органом прокуратури Харківської області при здійсненні провадження по справі.

Зазначені обставини і факти встановлені та процесуально зафіксовані розслідуванням нововиявлених обставин згідно Постанови від 06 грудня 2006 року про призначення розслідування нововиявлених обставин начальником Головного управління підтримання державного обвинувачення в судах Генеральної прокуратури України державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_11 у кримінальній справі №2797015. Вказані обставини на яких ґрунтується вирок, суттєво вплинули на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду.

Обвинувальний висновок слідчого органу прокуратури Харківської області по кримінальній справі №2797015 від 13.02.1997 та обвинувальний вирок Харківського обласного суду від 14.06.2001, є відображенням штучно створених обставин події правопорушення, які створили спільними незаконними діями з експертами, що склали завідомо неправдиві висновки експертиз №83/228-с від 12.11.1997 i №85/227-с від 14.11.1997. Цими висновками експертиз встановлювались обставини події правопорушення, всі інші обставини, що підлягають доказуванню в кримінальній справі є похідними від цієї головної обставини події правопорушення, від якої створюється вся решта сукупність взаємо пов`язаних доказів. Тобто, найголовніший доказовий матеріал, яким встановлювались обставини події правопорушення, при розслідуванні кримінальної справи №2797015 за нововиявленими обставинами, виявилися: завідомо неправдивими висновками експертів №85/227-сі №83/228-с. тому що для таких висновків не було необхідних фактичних даних; матеріали справи складені не на стадії кримінального процесу під час попереднього розслідування, а на стадії віддання обвинувачених до суду, на якій суворо заборонено законом здійснювати такі дії; процесуально недопустимим та не достовірним доказовим матеріалом, що не відповідає дійсним обставинам справи; невідповідним за своїми процесуальними ознаками, тому що додаткова експертиза згідно з вимогами положень ст.203 КПК 1960 року може тільки уточнювати і доповнювати зміст висновку первинної експертизи не змінюючи його істотно, як це зроблено висновками експертиз №85/227-c i № 83/228-с, якими істотно змінили у великій розбіжності на інший період часу вчинення правопорушення, який раніше вже був встановлений зовсім інший згідно висновків первинних експертиз №227-с від 30.05.1997 і № 228-с від 14.03.1997.

Сторона захисту наголошує, що під час розслідування нововиявлених обставин (кримінальна справа № 279015) прокуратурою були істотно порушені права та свободи ОСОБА_9 , гарантовані Конституцією та законами України.

Не звернуто увагу, що Головним бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України при вивченні зазначених документів: висновків експерта №227-с від 30.05.1997, №228-с від 14.02.1997, №83/228-с від 12.11.1997 (додаткова експертиза), №85/227-с від 14.11.1997 (додаткова експертиза), протоколів відтворення обстановки та обставин події від 19.02.1997, протоколу огляду місця події від 13.02.1997, встановило, що маються суттєві невідповідності висновків.

Під час розслідування нововиявлених обставин слідством при дослідженні матеріалів кримінальної справи №2797015 та завірених копій судово-медичних експертиз по кримінальній справі №2797015 та документів на основі яких вони проводились встановлено, що протокол огляду від 22.11.2007 предметів (журнала реєстрації додаткових експертиз філії №2 ХОБСМЕ) зазначено достовірні фактичні дані, що додаткові судово-медичні експертизи №83/228-с від 12.11.1997, №85/227-с від 14.11.1997 були проведені в листопаді 1997 року, на стадії виконання вимог ст.218 КПК України, яке розпочато 15 серпня 1997 року, і закінчено 20 січня 1998 року без винесення слідчим постанови про припинення ознайомлення звинувачених із матеріалами кримінальної справи та винесення постанови про поновлення слідства, яке повинне санкціонуватись Генеральною прокуратурою України.

Надані протоколи відтворення обстановки та обставин події представлені суду ХОБСМЕ не є копіями аналогічних протоколів кримінальної справи № 2797015. Маються їх суттєві відмінності щодо учасників, підписів тощо. Протоколи не відповідають вимогам статті 85 КПК України 1960 р. і не можуть бути визнані протоколами слідчої дії.

Зазначає, що орган досудового слідства і суд обґрунтували свої висновки і рішення, в першу чергу, на фактичних даних, які знаходились у протоколі огляду з місця події 13.02.1997, який є фальсифікованим органами слідства документом, що процесуально встановлено судом, та в подальшому виключає законність та допустимість усіх інших доказів, які є похідними від нього і знаходяться в матеріалах справи.

Розслідуванням нововиявлених обставин процесуально і достовірно встановлено факт наявності на стадії попереднього слідства двох варіантів протоколів огляду місця подій та наявності в них завідомо неправдивої інформації, відсутність в них обставин стосовно наявності в квартирі сучасної системи відео спостереження за внутрішніми приміщеннями, обставин знайдення та огляду гільзи, неналежний опис вилучених речових доказів, дозволяє категорично стверджувати, що первинний протокол огляду місця події від 13.02.1997 був вилучений із матеріалів справи, а в замін долучений переписаний, що свідчить про умисні дії по створенню штучних доказів обвинувачення. Встановленні факти підробки всіх підписів в протоколі огляду місця події без жодного винятку, що є беззаперечним доказом фальсифікації протоколу огляду місця події.

Показання свідка - очевидця ОСОБА_12 повністю протирічать версії слідства по обставинам злочину, та співпадають з відеоматеріалом з місця події злочину, та всіма іншими обставинами, які з`ясувались під час розслідування нововиявлених обставин.

На основі матеріалів перевірки нововиявлених обставин прокуратури області (матеріали перевірки) встановлено, що понятий ОСОБА_13 за вказаною протоколі адресою не значиться, а судмедексперт ОСОБА_14 протокол огляду місця події не підписувала. Стверджує про відмінність підписів експертів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 відмінні від їх підписів на інших документах. Відсутня інформація про відео фото зйомку.

В матеріалах ХОБСМЕ в наданій копії протоколу відсутні підписи від імені понятої ОСОБА_17 та інших учасників огляду місця події, в тому числі судмедексперта ОСОБА_14 . Мають місце підписи від імені слідчого ОСОБА_18 та прокурора ОСОБА_19 .

Вважає, що в постанові Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.10.2002 встановлено, що ОСОБА_20 будучи старшим слідчим Харківської обласної прокуратури допустив посадову халатність, тобто неналежне виконання своїх службових обов`язків внаслідок недобросовісного ставлення до них, тим самим спричинив суттєву шкоду державним інтересам в особі правосуддя, оскільки значно ускладнив доказування в суді і в ході досудового розслідування причетності притягнутих осіб до відповідальності осіб, тобто вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 367 КК України.

Також вказує, що з матеріалів к/с №2797015 27.04.1999 постановою про виділення матеріалів кримінальної справи в окреме провадження за фактом підробки підписів понятих ОСОБА_21 і ОСОБА_22 у протоколах відтворення обставин та обстановки події за участю підозрюваних.

Окрім цього зазначає, що висновок суду не відповідає дійсності, так як у справі немає жодних процесуально допустимих, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують висунете обвинувачення ОСОБА_9 .

Під час вже другого судового розгляду кримінальної справи №2797015 від 13.02.1997, виявленні чисельні нові чергові факти грубої фальсифікації матеріалів справи органами слідства прокуратури Харківської області, які виходять за всі межі нормальної свідомості.

Звертає увагу на постановлені судом окремі ухвали щодо допущених порушень органом досудового розслідування в результаті чого було звільнено прокурора.

Вказує, що суд також повертав справу на досудове розслідування, вказуючи про наявність грубих порушень норм КПК України 1960 року. Встановлені судом порушення вважає не усунутими та ухвалив обвинувальний вирок.

Отже вважає, що вказане не було враховано судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 виправдати у визнаному вироком Харківського обласного суду від 14.06.2001 обвинуваченні за п.п. «а», «и», «і», «ж», «з» ст.93 КК України (в ред.1960 року), в решті обвинувачення за вироком Харківського обласного суду від 14.06.2001 - кримінальну справу №2797015 закрити.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд в ухвалі послався на постанову в.о. прокурора Дніпропетровської області, повторні комісійні судово-медичні експертизи трупів ОСОБА_23 та ОСОБА_24 № 104 та №105 від 04.04.2007, судово-фоноскопічну експертизу, додаткові повторні комісійні судово-медичні експертизи трупів ОСОБА_23 та ОСОБА_24 в Харківському обласному бюро вже під час додаткового розслідування за ново виявленими обставинами, допит в ході розслідування нововиявлених обставин потерпілого ОСОБА_25 та інші, з подальшим аналізом змісту цих документів. Проте перелічені документи судом не були дослідженими під час судового розгляду, про їх дослідження жодна сторона кримінального провадження не заявляла, а отже ухвала є необґрунтованою та постановленою з грубим порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Вважає, що суд дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для перегляду вироку суду, що свідчить про невмотивованість ухвали суду.

Судом встановлено, що судово-медичні експертизи № 83/228-с від 12.07.1997 та № 85/227-с від 12.08.1997 проведено поза межами досудового слідства, що не відповідає принципу допустимості доказів за їх формою. Однак, не застосував наслідки визнання цих доказів недопустимими.

Харківський обласний суд при винесенні вироку щодо ОСОБА_9 врахував вказані експертизи як джерело доказів і посилався на висновки зазначених експертиз як на докази підтвердження часу і способу вбивства ОСОБА_24 та ОСОБА_23 , викладених в обвинувальному висновку.

При виключенні недопустимого доказу з ланцюжка доказів в справі, в якій винесено вирок щодо ОСОБА_9 , призводить до недоведеності вини останнього у вчиненні інкримінованого злочину, кваліфікованого за п.п.«а», «и», «і», «ж», «3» ст.93 КК України (в ред. 1960 року), оскільки судово-медичні експертизи (розтин) за №228-с - ОСОБА_23 та за №227-с ОСОБА_24 , на які також посилається Харківський обласний суд, встановлюють інтервал смерті вказаних осіб з 13 годин до 19 годин 20 хвилин 13 лютого 1997 року (т.3 а.с.9:27) - тобто відмінний від інкримінованого за вироком.

Інші докази, покладені в основу вироку Харківського обласного суду від 14.06.2001 складаються з показань підсудних та свідків, що вказують на наявність у ОСОБА_9 та його брата ОСОБА_10 відношення до квартири потерпілих у визначений в обвинувальному висновку час в ніч з 12.02.1997 на 13.02.1997.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисників в підтримку апеляційних скарг, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Порядок здійснення провадження за нововиявленими та виключними обставинами регламентований главою 34 КПК України, у якій наведено вичерпний перелік нововиявлених та виключних обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.

Положеннями ст. 459 КПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Судом встановлено, що 14.06.2001 вироком Харківського обласного суду ОСОБА_9 засуджений за п.п. «а», «и», «і», «ж», «з» ст. 93 КК України в редакції 1960 року, ч. 2 ст. 143 КК України в редакції 1960 року, ч. 1 ст. 194 КК України, ч. 1 ст. 222 КК України в редакції 1960 року, ст. 208 КК України в редакції 1960 року та з урахуванням ст.42 КК України в редакції 1960 року йому призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна в дохід держави.

Ухвалою колегії суддів судової палати Верховного Суду України з кримінальних справ від 25.12.2001 касаційні скарги ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисників задоволено частково. Вирок Харківського обласного суду від 14.06.2001 щодо ОСОБА_9 та іншого засудженого ОСОБА_10 змінено, виключено з обвинувачення обох кваліфікуючу ознаку, передбачену п. «й» ст. 93 КК України в редакції 1960 року, - вчинення умисного вбивства на замовлення.

Цей же вирок щодо ОСОБА_9 приведено у відповідність з Кримінальним кодексом України 2001 року. Його дії перекваліфіковано із ч. 2 ст. 143 КК України в редакції 1960 року на ч. 2 ст.190 КК України і призначено за цим законом 3 роки позбавлення волі; із ч. 1 ст. 194 КК України в редакції 1960 року на ч. 1 ст. 358 КК України і призначено покарання за цим законом 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 42 КК України в редакції 1960 року ОСОБА_9 визначено остаточне покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Вирок стосовно ОСОБА_9 набрав законної сили.

Судом встановлено, що за зверненням адвоката ОСОБА_26 в інтересах ОСОБА_27 , щодо факту фальсифікації протоколу огляду місця події, висновків судових експертиз щодо часу настання смерті потерпілих, втрату речових доказів, не відображення в протоколі огляді наявності на місці події системи відеоспостереження тощо, вважаючи такі доводи нововиявленими обставинами для перегляду вироку суду 14.06.2001, слідчим прокуратури м.Харкова 20.12.2003 було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами прокуратури, міліції та судово медичних експертів Харківської області за відсутністю в їхніх діях складу злочинів, у мотивувальній частині якої слідчим надано оцінку доводам про фальсифікацію протоколу огляду місця події, висновків судових експертиз щодо часу настання смерті потерпілих, втраті речових доказів тощо. Тобто зазначені у заяві захисника обставини не знайшли свого підтвердження.

Також при проведенні перевірки за нововиявленими обставинами у кримінальному провадженні № 2797015 було повторно встановлено час смерті ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , а саме призначені повторні комісійні судово-медичні експертизи трупів іншими експертами. За результатами проведення експертиз комісією експертів ХОБСМЕ було надано висновки № 104 та №105 від 04.04.2007, згідно з якими смерть ОСОБА_23 настала в період часу з 16-00 год. 12.02.1997 по 00-40 год. 13.02.1997, а смерть ОСОБА_24 настала в період часу з 18-35 год. 12.02.1997 до 02-35 год. 13.02.1997, що відповідає показанням засуджених, які ними давалися на стадії досудового слідства. Показання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які вони дали під час проведення відтворення обстановки та обставин події злочину від 23.02.1997 та 24.02.1997, не суперечать судово-медичним даним, які отримано при огляді місця події та судово-медичному дослідженні трупів ОСОБА_23 та ОСОБА_24 у морзі.

Відмінність у періоді настання смерті ОСОБА_23 та ОСОБА_24 пояснювалася експертами об?єктивною різницею у часі відновлення трупних плям у дорослих і дітей, а також відсутністю на цей час офіційних спеціальних судово-медичних методик досліджень строків відновлення трупних плям у дітей, особливими умовами перебування трупа ОСОБА_24 на місці події, а саме під ковдрою.

Таким чином, висновки проведених у Харківському обласному бюро СМЕ повторних комісійних судово-медичних експертиз не спростовували відомості, викладені у вироці. Висновки цих експертиз трупів ОСОБА_23 та ОСОБА_24 підтвердили обставини злочину, встановлені вироком суду і спростували висновок фахівця в галузі судової медицини Київського міського бюро СМЕ № 53 від 25.03.2003, який було надано ОСОБА_27 для порушення розслідування нововиявлених обставин, при цьому слідством враховано, що вказаний висновок видавався на замовлення зацікавленої сторони.

Крім цього за відеозаписами слідчих дій, в тому числі під час огляду місця події та в ході відтворень обстановки та обставин події злочину з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , проведено судово-фоноскопічну експертизу, в ході якої виготовлено фотознімки місця події та показань підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час проведення відтворень обстановки та обставин події злочину щодо механізму його скоєння. Під час проведення судово-фоноскопічної експертизи здійснено повну роздруківку тексту відеозаписів відтворень обстановки та обставин події злочину з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Згідно з висновками судово-фоноскопічної експертизи, встановлено відсутність монтажу наданих відеозаписів слідчих дій. Слідчим проведено порівняння тексту відеозаписів з текстами протоколів відтворень обстановки та обставин події злочину із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які знаходяться в матеріалах досудового слідства, при цьому розбіжностей у судово-медичних даних не встановлено.

Висновки додаткових повторних комісійних судово-медичних експертиз трупів ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , з урахуванням фоноскопічних досліджень, не спростували висновків експертиз, які проводилися під час досудового слідства кримінальної справи.

Під час розслідування нововиявлених обставин не було встановлено фактів викривлення по суті фактичних даних, що безпосередньо стосувалися події та обставин злочину, які відображено в протоколі огляду місця події від 13.02.1997 року, протоколах відтворень обстановки та обставин події злочину із підозрюваними ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у висновках судово-медичних експертиз № 228-с від 14.02.1997 року, № 227-с від 30.05.1997 року, № 83/228-с від 12.07.1997 року та № 85/227-с від 12.08.1997 року.

З огляду на вказане місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність умисного викривлення фактичних даних, що безпосередньо стосуються події та обставин злочину в протоколах слідчих дій та висновках експертиз.

Крім цього суд звернув увагу, що під час розслідування проведено судово-медичні експертизи № 83/228-с від 12.07.1997 та № 85/227-с від 12.08.1997 поза межами досудового слідства, що не відповідає принципу допустимості доказів за їх формою. У висновках зазначених експертиз зафіксовано факт відсутності протиріч між показаннями підозрюваних ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та об`єктивними судово-медичними даними. Про цей факт не було відомо суду при винесенні вироку, і суд врахував вказані експертизи як джерело доказів і посилався на висновки зазначених експертиз як на докази. Але на час перегляду вироку за нововиявленими обставинами, з урахуванням проведених під час розслідування нововиявлених обставин повторних судово-медичних експертиз, факт відсутності протиріч між показаннями підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та об`єктивними судово-медичними даними, тобто факт, який суд врахував як доказ, знайшов своє підтвердження. Здобуття інших доказів у разі поновлення судового або досудового слідства на теперішній час неможливе.

Тобто, під час перегляду вироку суду за нововиявленими місцевим судом не встановлені факти, які б вказували на штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

У своїх апеляційних скаргах засуджений та його захисник не спростовують висновків місцевого суду, які викладені в ухвалі суду, не зазначають обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Фактично зазначені у заяві захисника ОСОБА_7 про перегляд вироку суду щодо ОСОБА_9 за нововиявленими обставинами, як і в апеляційних скаргах вимоги зводяться до переоцінки доказів, які стали підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_9 , що є недопустимим.

Постановою від 12.05.2020 у справі № 51-517ск18 Верховний Суд визначив нововиявлені обставини як юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду при прийнятті судового рішення, а також спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайною (екстраординарною) процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним (Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду справа № 522/14170/18 від 03.02.2020).

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п. 40) та від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (п. 46) неодноразово акцентував увагу на тому, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу «res judicata» принципу остаточності рішення суду, згідно з яким жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами.

За змістом п.1 ч.2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами, зокрема, визнається штучне створення або підроблення доказів, неправильність пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, на яких ґрунтується вирок. Належним засобом доказування цих обставин в якості нововиявлених, зважаючи на встановлення кримінальної відповідальності за зазначені діяння, слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти (на цьому наголошував Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у справі № 315/793/16-к).

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами у разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час здійснення провадження, не допускається (ч. 5 ст. 459 КПК України).

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. За змістом наведених норм процесуального закону, роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, оцінки їх з точки зору істотності для даної конкретної справи, їх дослідження та прийняття відповідного рішення (справа № 51-517ск18 від 12.05.2020 Верховний Суд).

В своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, згідно з якою перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є ревізійною стадією, в ході якої суд не розглядає обвинувачення по суті, а лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, що не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути. Тобто, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті. Процедура скасування остаточного рішення передбачає виникнення суттєвих для справи обставин, які раніше не були відомі. Особа, яка порушує питання про скасування, має довести, що не було можливості надати зазначені докази на остаточному розгляді і що вони є суттєвими.

На відміну від перегляду судового вироку в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість вироку, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення вироку суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на прийняття обвинувального вироку, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення».

Отже, системне тлумачення положень ст. 459, пунктів 4, 5 ст. 462, ст. 91 КПК України указує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи у звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки:

1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду й особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;

2) вони перебувають в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;

3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути. Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як: їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку у зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку в законну силу».

Таким чином, процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Вказаних обставин, що не були відомі суду на час розгляду справи, та могли вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути, засуджений та його захисники не зазначили ні під час перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами в суді першої інстанції, ні під час апеляційного провадження. Місцевим судом повно та об`єктивно оцінено наявні в матеріалах докази з урахуванням доводів сторони захисту та правильно ухвалено рішення.

З огляду на вказане, підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційних скарг щодо ОСОБА_9 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського (Октябрського) районного суду м. Полтави від 31 березня 2025 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4