УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на постанову дізнавача СД ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 25.09.2025 про закриття кримінального провадження №0000228 від 25.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою на постанову дізнавача СД ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 25.09.2025 про закриття кримінального провадження №0000228.

Скарга мотивована тим, що під час досудового розслідування дізнавачем не було вжито всіх заходів для здійснення всебічного, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження.

Враховуючи викладене, адвокат просила скасувати вищевказану постанову про закриття кримінального провадження.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримала.

Дізнавач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, однак направила на адресу суду матеріали кримінального провадження.

Вислухавши пояснення адвоката, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст. 94 КПК України, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При дослідженні матеріалів кримінального провадження №0000228 встановлено, що СД ВРУП ГУНП у Вінницькій області проводилось досудове розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

За результатами проведення слідчих дій дізнавачем ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, яким дізнавач керувалась під час винесення оскаржуваної постанови, кримінальне провадження закривається у разі, якщо в діянні встановлено відсутність складу кримінального правопорушення.

При цьому, виходячи зі змісту положень ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках,- на потерпілого.

Разом з тим, при дослідженні матеріалів кримінального провадження судом встановлено, що дізнавачем за період досудового розслідування не було проведено усіх необхідних дій для встановлення дійсних обставин справи, розгляд справи проведено поверхнево.

Зокрема, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.07.2025 (справа №127/23298/25) було скасовано попередню постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчим суддею в ухвалі вказано, що відповідно до рапорту дізнавача від 10.07.2025, в телефонній розмові ОСОБА_6 повідомила, що має кілька мобільних телефонів і не пам`ятає з яким саме вона перебувала в м. Вінниці. Однак, дана інформація дізнавачем не перевірялась, місце фіксування у той день номерів мобільних телефонів, належних ОСОБА_6 , не встановлювалось.

Також у матеріалах кримінального провадження міститься відповідь Департаменту охорони здоров`я від 09.07.2025 №16/00/011/43108 на запит дізнавача СД ВРУП ОСОБА_7 від 05.06.2025. За змістом даного повідомлення для проведення оцінки якості надання медичної допомоги та ведення медичної документації лікарем ОСОБА_8 відносно пацієнтки ОСОБА_6 було створено клініко-експертну комісію, якою встановлено серед іншого, ряд порушень ведення медичної документації, невідповідності призначеного лікування поставленому діагнозу, недеталізацію діагнозів, необґрунтоване призначення медичних препаратів, невиконання вимог Порядку надання первинної медичної допомоги, відсутність контролю за виконанням рекомендацій при призначенні обстежень та відсутність результатів таких обстежень.

Разом з тим, дізнавачем не взято до уваги приписи вказаної ухвали та винесено аналогічну постанову про закриття кримінального провадження не провівши жодних із вказаних в ухвалі та інших слідчих дій.

Враховуючи вищевикладене, слідчим суддею встановлено, що при винесенні оскаржуваної постанови, дізнавачем в порушення вимог ч.2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не надано належної правової оцінки обставинам кримінального правопорушення, не досліджені усі обставини справи та прийнято рішення про закриття кримінального провадження за відсутності складу кримінального правопорушення, яке не ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа "Ассенов та інші проти Болгарії" (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі "Танрікулу проти Туреччини" (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, "Ґюль проти Туреччини" (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Виходячи з ч. 4 ст. 40-1 КПК України, слідчий суддя, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) дізнавачу у вказаному кримінальному провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування і не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, про неналежне та неповне дослідження обставин кримінального провадження.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч. 1 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляє ухвалу згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищевказане, слідчий суддя приходить до висновку, що постанова дізнавача ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000228 була винесена передчасно, а тому не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову дізнавача СД ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 25.09.2025 про закриття кримінального провадження №0000228 від 25.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України- скасувати.

Ухвалу суду направити до СД ВРУП ГУНП у Вінницькій області для виконання та організації проведення подальшого досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя