УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі клопотання т.в.о. слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000312 від 18.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Урожайне Токмацького району Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, дітей не має, зі слів перебуває у цивільному шлюбі, офіційно не працевлаштований, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

1) 02.10.2012 Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

2) 28.08.2013 Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. ч. 1, 2 ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна. Звільнився 13.07.2018 з Вільнянської виправної колонії Запорізької області № 20 у зв`язку з відбуттям строку покарання;

3) 14.04.2020 Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років обмеження волі;

4) 17.09.2020 Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 1 місяця обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 14.04.2020, остаточно визначено покарання у вигляді 2 років 2 місяців обмеження волі. Строк відбував у Дружелюбківському виправному центрі № 1 Запорізької області, з якого 04.04.2022 вибув до Городоцького виправного центру № 131 Рівненської області,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідча звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000312 від 18.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, досудове розслідування у якому здійснюється СУ ГУНП України в Запорізькій області, в обґрунтування якого зазначено наступне.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період з 01 січня 2025 року по 20 березня 2025 року, більш точний час та дата вчинення кримінального правопорушення не встановлені, ОСОБА_5 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, нехтуючи загальнолюдськими принципами моралі, статевої недоторканості, вирішив вчинити дії сексуального характеру, що посягають на статеву недоторканість малолітньої ОСОБА_7 , пов`язані із оральним та анальним проникненням, з використанням своїх геніталій в тіло особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, при цьому, також достовірно розуміючи, що на момент вчинення злочину, потерпіла не досягла чотирнадцятирічного віку.

Так, у період з 01 січня 2025 року по 20 березня 2025 року, більш точний час та дата вчинення кримінального правопорушення в ході досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_5 , маючи умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним та анальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_7 , яка є донькою його співмешканки та проживає разом з ним, знаходячись за місцем їхнього спільного проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , з використанням геніталій, діючи з метою задоволення своєї статевої пристрасті, посягаючи на її статеву недоторканість, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є малолітньою, та, скориставшись її віком як безпорадним станом, внаслідок якого остання не могла розуміти характеру та значення вчинюваних з нею дій, довірливими стосунками, а також відсутністю сторонніх осіб, у тому числі матері малолітньої ОСОБА_7 ОСОБА_8 , передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, перебуваючи у одній з кімнат вказаного будинку, на невстановленому в ході досудового розслідування пристрої продемонстрував ОСОБА_7 відео еротичного характеру з метою змушування її добровільно вступити з ним в статеві зносини, після чого, за відсутності фізичного опору потерпілої, з використанням геніталій, умисно вчинив відносно неї дії сексуального характеру, пов`язані з оральним та анальним проникненням в її тіло, а саме проник своїм статевим органом в ротову порожнину, а також до анального отвору потерпілої ОСОБА_7 , внаслідок чого посягнув на її нормальний моральний і фізичний розвиток.

23.12.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 , з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно вливати на малолітню потерпілу; продовжити злочинну діяльність і вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі і відносно малолітньої потерпілої, зазначаючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, слідча просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні з підстав, викладених у клопотанні. Посилаючись на тяжкість та обставини кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, та дані про особу підозрюваного, наполягав на наявності ризиків, про які зазначено у клопотанні. Вважає, що більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити належну поведінку підозрюваного, тому просив застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Захисник у судовому засіданні проти клопотання заперечував, посилаючись на необґрунтованість підозри і недоведеність ризиків, про які зазначає сторона обвинувачення, та просив у задоволенні клопотання відмовити.

Підозрюваний у судовому засіданні проти клопотання заперечував, підтримав позицію захисника. Наполягав, що не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню, від слідства не переховується. Просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання, зазначаючи, що його дружина хворіє і потребує його догляду, та він має на утриманні малолітню дитину.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000312 від 18.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, у якому 23.12.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні даного клопотання, слідчий суддя бере до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України, для обрання запобіжного заходу, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи з наявних в наданих слідчому судді матеріалах даних, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Доводи сторони захисту в цій частині щодо необґрунтованості підозри слідчий суддя не бере до уваги, оскільки на даній стадії слідчий суддя не вирішує питання, які вирішуються судом під час судового розгляду, а матеріали клопотання містять достатньо даних для висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Таку ж позицію виклав Європейський суд з прав людини у рішенні „Мюррей проти Сполученого Королівства, у якому зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, а також дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , який раніше засуджений, неодружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, зі слів перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання, а також його вік.

При цьому, слідчий суддя при вирішенні даного клопотання виходить з вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Ніколова проти Болгарії» зазначає, що суд повинен врахувати наведені особою конкретні факти, здатні поставити під сумнів існування умов, які мають суттєве значення для «законності» позбавлення свободи у світлі цілей Конвенції.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини кримінального правопорушення, його тяжкість, дані про особу підозрюваного, на переконання слідчого судді, дослідженими матеріалами повністю підтверджуються ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, про які зазначено у клопотанні слідчого та наведено прокурором у судовому засіданні, які стороною захисту не спростовані.

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя враховує наведені стороною захисту обставини, які свідчать про наявність у підозрюваного ОСОБА_5 постійного місця проживання, наявність на його утриманні дружини та малолітньої дитини.

В ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 стороною захисту наведено достатньо даних, які характеризують особу підозрюваного, з урахуванням яких, на переконання слідчого судді, застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам та забезпечить його належну поведінку і виконання ним процесуальних обов`язків.

Виходячи з загальних принципів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судовим органам не надається вибору між тим, щоб «притягнути звинуваченого до суду у розумний строк або дарувати йому тимчасове звільнення до суду». До засудження звинувачений повинен вважатися невинним, і мета такого положення полягає перед усім у забезпеченні «умовного звільнення», якщо продовження його затримання більше не є обґрунтованим. Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою (рішення у справі «Ідалов проти Росії»).

Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення його явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на «розгляд судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», а й передбачає, що «звільнення може бути обумовлено гарантіями з`явитися на судове засідання».

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції», що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні протягом певного часу. За виняткових обставин цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є достатні підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для застосування відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням вищезазначених обставин, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, шляхом заборони підозрюваному залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, та покласти на нього передбачені ст. 194 КПК України наступні обов`язки: прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження; не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора, або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утриматися від спілкування з потерпілою у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Такий запобіжний захід, на переконання слідчого судді, буде достатнім та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та в суді та унеможливить настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність яких встановлено під час розгляду клопотання. Даних, які б свідчили, що застосування такого виду запобіжного заходу матиме наслідки у вигляді порушення публічного порядку, в ході розгляду клопотання не встановлено.

Виходячи з вимог ст. 219, ч. 6 ст. 181 КПК України, слідчий суддя визначає строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування до 23.02.2026 року включно.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 184, 192-194, 196, 205, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту шляхом заборони підозрюваному залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, строком до 23.02.2026 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме:

- прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматися від спілкування з потерпілою у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Встановити строк дії даної ухвали до 23.02.2026 року включно.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1