Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/462/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1 ,
Категорія ст. 186 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 ,,яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голованівського районного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2025 року, якою до підозрюваної

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Синюхин Брід, Первомайського району, Миколаївської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, непрацюючої, одруженої, має малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , щодо яких рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 14.04.2025 позбавлена батьківських прав, зареєстрованої по АДРЕСА_1 , проживаючої по АДРЕСА_2 , раніше судима:

- 08.06.2015 Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 1, 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 10.05.2016 Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08.06.2015 та призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі, 12.12.2019 звільнена з ДУ «Мелітопольська УВК (№ 144)» по відбуттю строку покарання;

- 18.08.2025 до Голованівського районного суду з обвинувальним актом направлено кримінальне провадження №0000264 за ч.4 ст. 185 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000470 від 15.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, строком на шістдесят днів, а саме з 21:43 год. 15вересня 2025 року до 21:43 год. 13 листопада 2025 року, з визначенням застави у сумі 121 120 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий відділення Голованівського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_12 , за погодженням з прокурором Голованівської окружної прокуратури ОСОБА_13 звернулась до слідчого судді Голованівського районного суду Кіровоградської області із клопотанням у даному кримінальному провадженні про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят діб.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_7 15.09.2025 року близько 18 год. 45 хв., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території двору багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 , спілкуючись при цьому із ОСОБА_14 , діючи відкрито для сторонніх осіб, ігноруючи волю потерпілого, повторно, умисно, в період військового стану з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого збагачення злочинним шляхом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, схопила обома руками жіночу сумку належній ОСОБА_14 , яку остання тримала в своїх руках та шляхом ривка, відкрито викрала зазначену сумку з її рук та відразу почала втікати в зворотному напрямку.

На закону вимогу потерпілої повернути належне їй майно проігнорувала та з місця події зникла, внаслідок чого відкрито викрала належну ОСОБА_15 , жіночу сумку чорно бежевого кольору виготовлену з еко шкіри, вартість якої згідно висновку експерта від 16.09.2025 року складає 346 гривень 67 копійок з вмістом в ній мобільного телефона марки EASYPHONE T-180 в корпусі чорного кольору у справному увімкненому стані на два серійних номери - ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку експерта від 16.06.2025 року складає 440 грн., в якому знаходилась сім картка мобільного оператора «Київстар» за № НОМЕР_3 , вартість якої згідно висновку експерта від 16.09.2025 року складає 300 грн .

Внаслідок чого ОСОБА_7 завдала потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 1086 грн. 67 коп., отримавши при цьому реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд. 15.09.2025 року о 21 год. 43 хв.

ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 16.09.2025 року її повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_7 тяжкого злочину, яка підтверджена вагомими доказами, відомості про особу підозрюваної, яка раніше судима, одружена, утриманців і сталих соціальних зв`язків не має, а також наявність ризиків, що перебуваючи на волі вона зможе - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Заслухавши прокурора, яка підтримала клопотання з зазначених у ньому підстав, підозрювану та її захисника, які просили обрати менш суворий запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчим суддею встановлено такі обставини.

Ухвалою слідчого судді Голованівського районного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2025 року задоволено вказане клопотання.

Застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у розмірі сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 ( сто двадцять одна тисяча сто двадцять ) гривень.

Судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, раніше судима, сталих соціальних зв`язків не має, а тому існують ризики, що перебуваючи на волі вона може переховуватись від органів досудового розслідування, а в подальшому і суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а також продовжити вчиняти кримінальні правопорушення (п.п. 1, 5 ст. 177 КПК України), з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 та запобігання цим ризикам, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до останньої запобіжний захід у виді тримання під вартою, адже жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 ,,яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати відносно її підзахисної більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою фактичного проживання АДРЕСА_2 .

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що запобіжний захід є занадто суворим та до підозрюваного слід було б застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В клопотанні про обрання запобіжного заходу вказано, що підозрювана намагатиметься уникнути притягнення до кримінальної відповідальності та може переховуватись від органів досудового розслідування, продовжувати злочинну діяльність, що підозрюваний був раніше судимий. Водночас, на думку підозрюваної, яка вважає, що не намагатиметься переховуватись, має проблеми зі здоров`ям та потребує лікування, постійне місце проживання за адресою співмешканця, а ризики, як обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заявлені прокурором надуманими.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали клопотання старшого слідчого про обрання запобіжного заходу, які надішли на електронну адресу, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

Причетність ОСОБА_7 до повідомленої підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 15.09.2025 року, в ході огляду місця події, за адресою: Кіровоградська область, Голованівський район, с-ще Побузьке вулиця Центральна, 33, на відкритій місцевості виявлено та вилучено жіночу сумку з екошкіри в бежево чорному кольорі належну потерпілій ОСОБА_14 ;

- протоколом огляду місця події від 15.09.2025 року, в ході огляду місця події, за адресою: Кіровоградська область, Голованівський район, с-ще Побузьке на відкритій місцевості відрізку дороги вулиці Шкільна будинок 8 навпроти центрального входу воріт до приміщення Побузького ліцею, було виявлено та вилучено мобільний телефон марки EASYPHONE T-180 в корпусі чорного кольору у справному увімкненому стані з вставленою сім карткою оператора «Київстар» за № НОМЕР_3 на два серійних номери, а саме - ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 без чохла;

- висновком судово-товарознавчої експертизи № 2462/25 від 16.09.2025, відповідно до якого завдала потерпілій ОСОБА_14 матеріальна шкода становить на загальну суму 1086 грн. 67 коп.;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_14 , яка пояснила, що знаходячись на території двору багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 , спілкуючись із ОСОБА_7 , остання схопила обома руками її жіночу сумку, яку потерпіла тримала в своїх руках та шляхом ривка, відкрито викрала зазначену сумку з її рук та відразу почала втікати в зворотному напрямку. На закону вимогу потерпілої повернути належне їй майно проігнорувала та з місця події зникла;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , який зазначив, що на його камері відеоспостереження було зафіксовано відео фіксацію відкритого викрадення майна в той час як ОСОБА_7 тримаючи жіночу сумку в руках втікала від потерпілої ОСОБА_14 , яка її наздоганяла;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 , яка зазначила, що бачила як перебуваючи на лавці ОСОБА_7 здійснила відкрите викрадення майна, схопивши рукою сумку належну ОСОБА_14 втекла та на зауваження й прохання потерпілої повернути сумку не звертала уваги й з місця вчинення втекла.

Отже, описані у клопотанні фактичні обставини кримінального правопорушення, у сукупності дають підстави дійти висновку про можливу причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що виправдовує застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність

ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, що пред`явлені в підозрі, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:

- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Доводи про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 колегією суддів не можуть бути враховані.

Не визнання вини та тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_7 в сукупності з мірою покарання, яка їй загрожує у разі визнання його винуватою, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування підозрюваного ОСОБА_7 від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні у вчиненні особливо тяжкого правопорушення.

А тому, на думку колегії судді ризик переховування ОСОБА_7 від суду є реальним.

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Так, ОСОБА_7 усвідомлюючи тяжкість кримінальних правопорушень та розуміючи міру покарання, яка може бути застосована у разі ухвалення обвинувального вироку, може переховуватись суду з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, на території України триває військова агресія з боку російської федерації, що часто створює невизначеність на кордонах України та позбавляє насамперед прикордонну службу України можливості здійснювати належний контроль за всією ділянкою державного кордону, отже, і пропуск громадян через кордон із дотриманням відповідних порядку та правил. Зазначена обставина не виключає можливості здійснення підозрюваним спроб перетину межі військового зіткнення та залишитися на окупованій території України, що фактично виключить можливість розшуку та притягнення до кримінальної відповідальності або взагалі надасть можливість виїхати до російської федерації.

Також, ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки остання раніше неодноразова судима та на шлях виправлення не стала, не працює, а тому через відсутність грошових коштів з високою імовірність може вчинити нове кримінальне правопорушення.

Окрім того, ОСОБА_7 не має достатнього рівня репутації, яка б змогла гарантувати виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а тому у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу може вчинити спроби переховування від суду та вчинити нові кримінальні правопорушення.

Крім того, стороною захисту не надано доказів на наявність у ОСОБА_7 достатніх стримуючих факторів в поведінці, та які гарантуватимуть її виправлення під час застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченої

ОСОБА_7 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинила остання є тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_7 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених пп. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

А тому, у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою останній з високою імовірністю може вчинити спроби направлені як на ухилення від явки до суду та і на вчинення нових кримінальних правопорушень.

В той же час, доводи про зміну запобіжного заходу не можуть бути враховані оскільки вказане жодним чином не зможуть гарантувати виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків.

Отже, у справі наявна реальна можливість ОСОБА_7 ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від суду шляхом залишення тимчасового місця проживання.

З цих же підстав, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, слідчим суддею правильно встановлено наявність ризиків передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченої, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава.

А тому, належна поведінка ОСОБА_7 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду та вчиняти нові кримінальні правопорушення.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 ,,яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голованівського районного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2025 року, якою до підозрюваної ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000470 від 15.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, строком на шістдесят днів, а саме з 21:43 год. 15вересня 2025 року до 21:43 год. 13 листопада 2025 року, з визначенням застави у сумі 121 120 грн.,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4