Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/487/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 125 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, в режимі відео конференції, кримінальне провадження № 0000205 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Фортечного районного суду м. Кропивницького від 13 травня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кіровограда, українець, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, неодружений, студент 1-го курсу Кропивницького фахового коледжу харчування і торгівлі, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 20 (двадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. та ч.1 ст.126 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 20 (двадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 спричинив умисне легке тілесне ушкодження, а також завдав побоїв, які завдали фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень, за наступних обставин.

09.03.2025 року ОСОБА_9 перебував спільно з ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , де останні відпочивали спільно з товаришами. В подальшому за вищевказаною адресою прийшов ОСОБА_7 , у якого раніше виникали непорозуміння з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та у ОСОБА_7 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому потерпілому ОСОБА_9 .

Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу ОСОБА_7 покликав ОСОБА_9 під приводом розмови за ріг ТЦ «Копілка» та в ході розмови реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано, перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_7 кулаками обох рук наніс кілька ударів (близько 3-х) та 1 удар головою в область обличчя потерпілого ОСОБА_9 .

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: садна в ділянці слизової оболонки нижньої губи ліворуч, які відповідно до висновку експерта № 265 від 22.04.2025 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказаними діями, ОСОБА_7 спричинив умисне легке тілесне ушкодження, тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст.125 КК України.

Крім того, 09.03.2025 року ОСОБА_9 перебував спільно з ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , де останні відпочивали спільно з товаришами. В подальшому за вищевказаною адресою прийшов ОСОБА_7 , у якого раніше виникали непорозуміння з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та у ОСОБА_7 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин виник умисел на завдання ударів неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 .

Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу ОСОБА_7 покликав ОСОБА_10 під приводом розмови за ріг ТЦ «Копілка» та в ході розмови реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на завдання побоїв, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення фізичного болю та бажаючи його настання, діючи умисно та цілеспрямовано, перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_7 обома руками та ногами хаотично наніс близько 10-ти ударів в область обличчя та тулубу потерпілого ОСОБА_10 внаслідок чого завдав останньому фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 266 від 22.02.2025 року у неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 будь-яких видимих тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден, ран не описано.

Вказаними діями ОСОБА_7 завдав побоїв, які завдали фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125, 1 ст. 126 КК України та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 125 - штраф у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.,

- за ч. 1 ст. 126 - штраф у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначити остаточне покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що санкцією ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 126 КК України передбачено покарання - штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу та відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Таким чином, суд при винесенні вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. та за ч. 1 ст. 126 КК України у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн., припустився неправильного застосування кримінального закону, оскільки, таке покарання не передбачене санкцією ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 126 КК України та не відповідає вимогам загальної частини Кримінального кодексу України.

У статті 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачено ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора, підлягає задоволенню, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, с.1 ст.126 КК України, оскільки він в суді першої інстанції вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю та показав суду, що за часу, обставин, вказаних в обвинуваченні, наніс потерпілому ОСОБА_9 тілесне ушкодження. Також, 09.03.2025 року наніс руками і ногами тілесні удари в область обличчя і тулубу ОСОБА_10 . Вину визнає, кається.

Під час судового розгляду судом першої інстанції з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 , а також інші учасники судового провадження правильно зрозумілі суть обвинувачення та обставини кримінального провадження.

Також, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні дають показання правдиво та добровільно, оскільки повністю визнають провину у вчиненні кримінальних правопорушень.

Дослідження доказів в суді першої інстанції відбувалось на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому обвинувачений та інші учасники судового розгляду справи позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані районним судом за

- за ч.1 ст.125 КК України як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження;

- за ч.1 ст.126 КК України як завдання побоїв, які завдали фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 .

Також, не встановленого упередженого ставлення суду до ОСОБА_7 під час розгляду справи, процесуальні права обвинуваченої та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України належить до категорії кримінальні проступки, особу ОСОБА_7 , який на обліках в закладах з надання психіатричної або наркологічної допомоги не перебуває, осудний, не працює, навчається, раніше не судимий. Обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття, повне визнання вини, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Проте, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 , неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність та призначив обвинуваченому покарання, яке не передбачене санкцією Закону.

Так, доводи апеляційної скарги заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_11 , в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яка виразилась у застосуванні ст. 78 КК України при призначенні покарання ОСОБА_12 - колегія суддів вважає обґрунтованими та погоджується з ними, з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Пунктом 2 частини 1 статті 420 КПК України, визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 126 КК України передбачено покарання - штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу та відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Отже, суд при винесенні вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. та за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн., припустився неправильного застосування кримінального закону, оскільки призначив покарання, яке не передбачене санкцією ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 126 КК України та не відповідає вимогам загальної частини Кримінального кодексу України.

А тому, доводи апеляції прокурора знайшли своє повне підтвердження в ході розгляду справи.

На переконання колегії суддів, місцевий суд належно не дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України.

При призначенні нового покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів відповідно до статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є умисними, відповідно до вимог ст. 12 КК України належить до категорії кримінальних проступків, особу ОСОБА_7 , який на обліках в закладах з надання психіатричної або наркологічної допомоги не перебуває, осудний, не працює, навчається, раніше не судимий. Обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття, повне визнання вини, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Атому, на думку колегії суддів, з урахуванням обставин справи, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, врахувавши думку прокурора, з урахуванням особи обвинуваченого, колегія суддів ввадаж за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в межах мінімального розміру передбаченого санкцією ч.1 ст.125, с.1 ст.126 КК України, остаточний розмір якого визначає з дотриманням положень ч.1 ст.70 КК України.

Підстав для застосування вимог ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити - постановити новий вирок в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419-420 ч. 15 ст.615 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Фортечного районного суду м. Кропивницького від 13 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.125, с.1 ст.126 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.,

- за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань призначити остаточне покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4