печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2025 у справі за № 757/12723/25-к, у рамках кримінального провадження № 0001696,

ВСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 в порядку ст. 174 КПК України, у вимогах якого просить скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2025 року у справі №757/12723/25-к, на грошові кошти у сумі 50 0000 доларів США та 4 750 євро, що належать ОСОБА_4 .

Мотивуючи зазначене клопотання, заявник вказує, що арешт майна накладено необґрунтовано, без всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин по справі, накладений арешт порушує право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. До того ж, при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для його арешту.

07 березня 2025 року, у кримінальному провадженні № 0001696 від 08.07.2024 було проведено обшук у кімнаті гуртожитку АДРЕСА_1 під час проведення якого були вилучені грошові кошти в сумі 50 000 доларів США і 4750 євро, які перебували на зберіганні у ОСОБА_5 , яка є сусідкою ОСОБА_4 , яка в свою чергу постійне живе в кімнаті № 6 за тією ж адресою.

Вказані грошові кошти були упаковані в паперову коробку від телефону «ОРРО А 72» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , S/N НОМЕР_3 , яким з 2020 року орієнтовно користується ОСОБА_4 .

На вказані грошові кошти в сумі 50 000 доларів США і 4750 євро було накладено арешт ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2025 року у справі № 757/12723/25-к з метою збереження речових доказів.

Вилучені грошові кошти не є речовими доказами у кримінальному провадженні, не були здобуті незаконним шляхом жодного відношення до кримінального провадження не мають, є заощадження сім`ї ОСОБА_6 , задекларовані в передбаченому законом прядку, фактично в більшій частині вихідною допомогою ОСОБА_4 при звільненні з військової служби.

Щодо походження грошових коштів при вирішені клопотання прошу прийняти до уваги, що задекларовані грошові активи згідно щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або органу місцевого самоврядування ОСОБА_4 , за 2022 рік складали 30 500 USD, за 2023 рік - 31 500 USD.

Згідно з декларацією при звільненні, поданою ОСОБА_4 21.10.202 року при звільнені зі служби,- задекларовані грошові активи за період з 01.01.2024-11.10.2024 складали 51 500 USD; згідно з декларацією за 2024 рік задекларовані грошові активи після отримання виплат з грошового забезпечення складали 56 500 USD.

Самі ці грошові кошти були передані на зберігання сусідці ОСОБА_7 , дружині підозрюваного у справі, - ОСОБА_4 та були вилучені під час проведення обшуку 07.03.2025 року.

Аналогічні відомості про джерела та суми нарахованого доходу містяться в відомостях Державного реєстру фізичних осіб - платників податку.

Так, сума доходу ОСОБА_4 за 2022 рік складала 632 747,77 грн.; за 2023 рік - 756 793,85 грн. Грошові кошти були отримано від МО України та соціальні виплати в певній частині. З урахування виплат при звільненні в запас згідно з Наказом МО від 03.10.2024 № 406 та виплат відповідно до Наказу начальника Головного управління соціальної підтримки № 172 від 11.10.2024 сума нарахованого доходу за 2024 рік склала 1 826 312,50 грн. Частина з цих грошових коштів була відповідно до квитанцій від 01.11.2024 про купівлю 1600 євро, 06.11.2024 про купівлю 1750 євро, 08.11.2024 про купівлю 2200 євро була переведена в євро, адже саме тоді планувалась поїздка за кордон з дитиною, разом 5500 євро.

Всі ці відомості в сукупності підтверджують належність вилучених грошових коштів саме ОСОБА_4 .

Аналогічні відомості щодо належності грошових коштів ОСОБА_4 , ОСОБА_8 повідомляла під час обшуку

Окрім того вказує, що слідчим не було наведено жодних доказів необхідності в накладенні арешту на майно, не обґрунтовано зв`язок арештованого майна з кримінальним провадженням, а посилання слідчого на те, що грошові кошти підпадають під ознаки речових доказів як майно, здобуте злочинним шляхом, не відповідає дійсності.

Вказує заявник, що грошові кошти належні заявнику не відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 та власник майна ОСОБА_4 вимоги визначені у клопотанні підтримали, просять задовольнити.

У судове засідання прокурор не з`явився, про розгляд клопотання повідомлені належним чином, причини неявки не відомі.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Третім слідчим відділом ТУ ДБР розташованого в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001696 від 08.07.2024 за ч. 4 ст. 410 КК України.

Так, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05.04.2025 року у справі №757/12723/25-к, накладено арешт на грошові кошти у сумі 50 0000 доларів США та 4 750 євро.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, метою арешту майна, є визначеною в п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин, відсутні відомості вважати, що арештоване майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України і є безпосередньо предметом кримінального правопорушення що розслідується.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Поряд з цим, слідчому судді не надано доказів та не доведено існування правових підстав для подальшого збереження арешту майна, та відсутніми ризиками які слугували підставами для накладення арешту на майно'

Окрім цього, є слушними доводи заявника про те, що слідчим необґрунтовано зв`язок арештованого майна з кримінальним провадженням, а посилання на те, що грошові кошти підпадають під ознаки речових доказів як майно, здобуте злочинним шляхом не знаходить свого підтвердження.

За таких обставин, слідчий суддя знаходить обґрунтованими доводи заявника, що лягли в основу підстав для скасування арешту майна.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права, законність та недоторканність права власності.

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Враховуючи вказане, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.174, 309 КК України,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2025 у справі за № 757/12723/25-к, у рамках кримінального провадження № 0001696 - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2025 року у справі №757/12723/25-к, на грошові кошти у сумі 50 0000 доларів США та 4 750 євро, що належать ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1