ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0001964 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2025 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Каховка Херсонської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючий, раніше судимий, востаннє:

1) 02.10.2023 Соснівським районним судом м. Черкаси за ст.190 ч.2 КК України до 2-х років позбавлення волі

2) 09.11.2023 Франківським районним судом м. Львова за ст.190 ч.2, 70 ч.4 КК України, з врахуванням вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.11.2023 призначено покарання у виді 2-х років 1 місяць позбавлення волі;

3) 10.12.2024 Вінницьким міським судом Вінницької області за ст.190 ч.2, 70 ч.4 КК України до 2-х років 6 місяців позбавлення волі,

засуджений за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців;

за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2024, більш суворим, що призначено за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання до відбуття у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 02.07.2023.

Також цим вироком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Маріуполь Донецької області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючий, раніше судимий, востаннє 23.03.2017 Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ст.185 ч.3, 71 КК України до 3 років 8 днів позбавлення волі, 07.08.2020 звільнений по відбуттю покарання;

засуджений за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців;

за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_11 у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_11 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 02.07.2023.

Вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат, арештованого майна та цивільний позов.

За вироком суду невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи умисно, за попередньою змовою з обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , усвідомлюючи злочинність своїх дій та їх правові наслідки, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, вирішили шляхом обману незаконно заволодіти грошовими коштами незнайомої їм людини, а саме з використанням засобів зв`язку телефонувати випадковій особі, ввійти до неї в довіру, представившись працівниками закладу охорони здоров`я, після чого повідомити про неіснуючий факт потрапляння в дорожньо-транспортну пригоду близької особи потерпілого, що спричинило тілесні ушкодження, які потребують негайного хірургічного втручання, на що терміново потрібні грошові кошти, та відповідно висловити прохання надати їм ці грошові кошти для передачі їх працівникам закладу охорони здоров`я для проведення операції.

В подальшому, вищевказана невстановлена досудовим розслідуванням особа жіночої статі, керуючись попередньо узгодженим злочинним планом, 02.07.2023, близько 12:00 год. зателефонувала на стаціонарний номер телефону НОМЕР_1 потерпілої ОСОБА_13 та представилась лікарем. В ході телефонної розмови, жінка повідомила, що донька потерпілої, ОСОБА_14 , потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого їй було завдано тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим потрібно терміново провести операцію, вартість якої становить 2000 доларів США. В подальшому, в ході телефонної розмови, невстановлена особа, повідомила потерпілій, що грошові кошти потрібно буде передати іншій особі чоловічої статі, який прийде за адресою проживання, забере грошові кошти та, в свою чергу, передасть їх за призначенням до Волинської обласної лікарні, що у м. Луцьку.

ОСОБА_13 вважаючи, що її доньці терміново потрібна допомога, погодилась на такі вимоги останньої.

Після цього, 02.017.2023, близько 12:30 год., обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи умисно, повторно, згідно попередньо узгодженого злочинного плану між ними та невстановленою досудовим розслідуванням особою, відведену роль обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , шляхом обману, під приводом необхідності здійснення операції доньці потерпілої, розуміючи, що останню насправді ніхто не буде проводити, прибули за адресою: АДРЕСА_3 , де представившись колегами доньки потерпілої, отримали від потерпілої ОСОБА_13 грошові кошти готівкою в сумі 2000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 02.07.2023 становить 73 137,20 грн., які остання передала особисто з рук в руки обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , внаслідок чого останні незаконно заволоділи вказаними коштами та спричинили потерпілій ОСОБА_13 майнової шкоди на вищевказану суму.

Також, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , 02.07.2023, близько 14:42 год., перебуваючи в приміщенні пункту обміну валют ТОВ «ФК Магнат», що за адресою: м. Луцьк, вул. Конякіна, 39 Волинської області, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою, у час, коли обвинувачений ОСОБА_11 із полиці віконечка касира вказаного пункту обміну валют таємно викрав належний ОСОБА_15 мобільний телефон марки «ОРРО», моделі «А53 СРН2127», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/103-23/8745-ТВ від 04.08.2023 на момент вчинення злочину складала 3830 грн., у той час, як обвинувачений ОСОБА_10 , відповідно до узгодженого плану слідкував за відсутністю сторонніх осіб поблизу обмінного пункту та перекривав собою вигляд ОСОБА_11 , коли той ховав мобільний телефон у власну сумку через плече у момент виходу із приміщення вказаного вище пункту обміну валют, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_15 спричинено майнової шкоду на вищевказану суму.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним, оскільки вирок суду фактично ґрунтується на припущеннях. Посилається на те, що відповідно до досліджених доказів в ОСОБА_11 відсутній прямий умисел на шахрайське заволодіння грошовими коштами потерпілої, оскільки в обвинувачений не був обізнаний про походження коштів які він отримав у потерпілої. Вказує на те, що мобільний телефон, у викраденні якого ставиться в провину обвинуваченому, він знайшов, і вживав активні дії для встановлення місцезнаходження власника. Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 не оспорюючи вину та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.2 ст.190 КК України, вважає вирок суду в частині засудження ОСОБА_10 за ч.4 ст.185 КК України необґрунтованим, оскільки вирок суду в цій частині будується на припущеннях. Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за ч.4 ст.185 КК України. Просить вирок суду в частині засудження ОСОБА_10 за ч.4 ст.185 КК України скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду в частині призначеного покарання обвинуваченим необґрунтованим. Вказує на те, що ОСОБА_10 раніше неодноразово судимий у тому числі за вчинення аналогічних злочинів. Крім того, судом не враховано ту обставину, що збитки потерпілій обвинувачені не відшкодували. Також зазначає, що суд неправильно визначив обвинуваченим початок строку відбування покарання за даним вироком, зробивши посилання на необхідність рахувати початок такого строку з моменту фактичного затримання, оскільки строк відбування покарання за вироком суду необхідно рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Посилається на те, що при ухвалені вироку суд неправильно визначив долю речового доказу, а саме мобільного телефону марки «OPPO», помилково ухваливши про його повернення обвинуваченому ОСОБА_11 , однак вказаний телефон був предметом злочину, оскільки саме його було викрадено у потерпілого, а тому даний пристрій необхідно повернути потерпілому. Також вказує, що місцевий суд безпідставно в резолютивній частині вироку визнав обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченому ч.4 ст.185 КК України. Крім того, місцевий суд необґрунтовано не вказав у вироку про наявність усіх судимостей обвинуваченого ОСОБА_10 .. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнати винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання за ч.2 ст.190 КК України три роки позбавлення волі, за ч.4 ст.185 КК України шість років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі на строк шість років. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2024, більш суворим за даним вироком, остаточно визначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк шість років. Початок строку відбування покарання обвинуваченим рахувати з моменту приведення вироку до виконання, і на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 02.07.2023 по день набрання вироком законної сили. У вступній частині вироку вказати про всі судимості ОСОБА_10 . На підставі ст.100 КПК України, речовий доказ мобільний телефон марки «ОРРО», повернути за належністю ОСОБА_15 ..

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, обвинувачених та їх захисників, які апеляційні скарги сторони захисту підтримували, а апеляційну скаргу прокурора заперечували, думку прокурора та представника потерпілої, які апеляційну скаргу прокурора підтримували, при цьому заперечували апеляційні скарги захисників, просили скасувати вирок суду та ухвалити новий, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до задоволення не підлягають, а апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити часткового з таких підстав.

Згідно правил ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, які ставляться їм у провину, судом першої інстанції були дотримані.

Приписами статті 392 КПК України регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Перевіривши та дослідивши під час апеляційного розгляду обставини даного кримінального провадження, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, а також у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, в поданих апеляційних скаргах не заперечується, тому виро в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Положення п.2 ч.3 ст.374 КПК України регламентують, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Спростовуючи доводи обвинувачених та їх захисників, в частині встановлених фактичних обставин кримінального провадження, суд навів в своєму вироку докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.

За матеріалами кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень зроблено з дотриманням вимог ст.23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Незгода обвинувачених та їх захисника з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, з метою уникнення останніми відповідальності за скоєне. Суд погоджується з такими висновками суду першої інстанцій і вважає, що за встановлених судом обставин, дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кваліфіковано правильно.

Доводи апеляційних скарг захисників про те, щодо непричетності ОСОБА_10 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та ОСОБА_11 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України, є необґрунтованими та були предметом перевірки місцевого суду. В ході судового розгляду суд першої інстанції належним чином обґрунтував та мотивував своє рішення в цій частині.

Тому твердження захисників про те, що стороною обвинувачення не надано беззаперечних і достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_10 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та ОСОБА_11 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України, на переконання апеляційного суду, є необґрунтованими і спростовуються сукупністю наявних у матеріалах провадження доказів.

Так, винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень підтверджується дослідженими в ході судового розгляду.

Допитаний місцевим судом обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.190 КК України визнав повністю та зазначив, що дійсно у вказаний в обвинувальному акті дату, час, місці та спосіб вчинив зазначене кримінальне правопорушення, при цьому частково відшкодував завдані збитки потерпілій, разом з тим, про те, що ОСОБА_10 буде вчиняти шахрайські дії щодо потерпілої ОСОБА_13 , ОСОБА_10 не розповідав та не попереджав обвинуваченого ОСОБА_11 , хоча ОСОБА_10 знав, що ніякого ДТП не було, а домовлялась знайома ОСОБА_10 з ОСОБА_13 про отримання грошових коштів, після чого по телефону повідомила ОСОБА_10 адресу за якою потрібно було забрати 2000 доларів США. В подальшому необхідно було поміняти долари США на українські гривні та перерахувати на банківський рахунок «Монобанку» грошовим переказом на картку знайомої кількома платежами, які вказала знайома дівчина за допомогою телеграмканалу. Крім того, ОСОБА_10 відшкодував завдані збитки у розмірі 5000 грн. шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок потерпілої, який йому був відомий. Щодо обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України не визнав та суду пояснив, що він не вчиняв крадіжки мобільного телефону, і не бачив мобільного телефону в пункті обміну валют, а чи ОСОБА_11 бачив цей телефон, ОСОБА_10 не відомо, а стало відомо лише тоді, як вони вийшли з пункту обміну валют і рухались по території автостанції, і саме тоді ОСОБА_11 показав мобільний телефон і сказав, що він його знайшов і хоче повернути мобільний телефон власнику. Також, ОСОБА_11 намагався додзвонитись до власника мобільного телефону, з метою його повернути. ОСОБА_10 особисто не здійснював дзвінки з вказаного мобільного телефону та не користувався ним.

Таким чином, обвинувачений підтвердив той факт, що ОСОБА_11 було відомо, що ніякої ДТП не було і грошові кошти він отримав від потерпілої шляхом обману.

Будучи допитаним судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав та суду показав, що йому не було відомо про те, що ОСОБА_10 вчинятиме шахрайські дії щодо потерпілої ОСОБА_13 , так як пішов з ОСОБА_10 на прохання останнього забрати в потерпілої грошові кошти. Коли ОСОБА_11 прийшов до ОСОБА_13 , то остання дала грошові кошти в сумі 1000 доларів США, а коли ОСОБА_11 повернувся до ОСОБА_10 та передав вказані грошові кошти, то останній сказав, що має бути 2000 доларів США, після чого вони разом повернулись до потерпілої та остання дала ще 1000 доларів США. Що це були за грошові кошти та чому потерпіла їх давала, ОСОБА_11 не відомо. В подальшому ОСОБА_10 мав обміняти 2000 доларів США на українську гривню та перерахувати на якийсь рахунок. Попередньої домовленості з ОСОБА_10 про те, що потрібно було забрати грошові кошти в потерпілої не було. Щодо обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_11 пояснив, що після отримання грошових коштів від потерпілої ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пішли до обмінного пункту валют, з метою обміняти долари США на гривню, то ОСОБА_11 побачив біля віконця пункту обміну валют, лежав мобільний телефон, взяв його та хотів повернути власнику та намагався додзвонитись власнику по номерах, що були записані в телефонній книжці мобільного телефону, а також на останні номери, що були в набраних. В подальшому вказаний мобільний телефон розрядився і ОСОБА_11 купив зарядний пристрій до телефону за власні кошти, з метою повернення мобільного телефону власнику, однак був затриманий працівниками поліції. Крім того, ОСОБА_11 зазначив, що грошові кошти, які були конвертовані з доларів США в гривні, частину яких в сумі 4000 грн. ОСОБА_10 передав ОСОБА_11 щоб останній перерахував їх на певний банківський рахунок, а решта грошових коштів в сумі орієнтовно 10 000 грн. належать ОСОБА_11 .. Мета приїзду в м. Луцьк Волинської області була влаштування на роботу по будівництву.

Будучи допитаним під час розгляду кримінального провадження місцевим судом потерпіла ОСОБА_13 суду показала, що 02.07.2023, близько 12:00 год. до неї на мобільний телефон зателефонувала невідома особа жіночої статі та повідомила, що дитина потерпілої попала в ДТП біля Волинської обласної лікарні, був п`яний водій та збив її дитину і потрібна термінова операція, при цьому сказала, що на операцію потрібно 2000 доларів США, на що потерпіла сказала, що немає такої суми коштів, на що особа сказала, що операція складна, а тому потрібні щоб провести таку операцію саме 2000 доларів США. Коли потерпіла запитала хто їй телефонує, то особа представилась лікарем Волинської обласної лікарні та сказала, що вона працює на 2-му поверсі вказаної лікарні в хірургії, на що потерпіла повірила та погодилась надати грошові кошти на операцію. В подальшому невідома особа сказала, що до потерпілої приїде співробітник її дочки чоловічої статі по грошові кошти, при цьому запитала в потерпілої де працює її дочка і який в неї номер мобільного телефону, на що потерпіла відповіла, що не знає. ОСОБА_13 зрозуміла, що її хочуть обманути. Того ж дня, орієнтовно через 10-15 хв. у вхідні двері почула дзвінок та запитала хто це, на що з іншої сторони дверей чоловічий голос відповів, що він прийшов по гроші на операцію, бо операцію потрібно робити терміново і дану операцію буде проводити його брат, який працює хірургом і потрібно 2000 доларів США. Потерпіла відрахувала 1000 доларів США та передала чоловікові, що прийшов, після чого він пішов. В подальшому потерпіла підійшла до вікна та побачила, що той чоловік повертається назад, при цьому веде за собою ще одного чоловіка, на що потерпіла подумала, що це дійсно лікар, оскільки чоловік, що приходив перший раз представив іншого чоловіка, як його брата, який буде проводити операцію, оскільки він працює хірургом. Вже двоє чоловіків прийшли до ОСОБА_13 додому і один з них сказав, що ОСОБА_13 дала лише 1000 доларів США, а потрібно на операцію 2000 доларів США, на що потерпіла передала їм ще 1000 доларів США, після чого пішли. Потерпіла повірила, оскільки її чоловік теж лежить тяжко хворий, її інша дочка, яка перебуває у м. Вінниці теж тяжко хвора, і ще одна дочка може померти, тому потерпіла злякалась за їх життя, а також за своє подальше існування, оскільки залишиться сама та повірила незнайомим людям їх брехні. Перший раз приходив ОСОБА_11 , а другий раз приходили ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .. Через орієнтовно 30 хв. того ж дня потерпілій зателефонувала її дочка ОСОБА_14 та повідомила, що вона їде з дачі, при цьому потерпіла розповіла, що до неї телефонували та повідомили, що ОСОБА_14 попала в ДТП і потрібні гроші на термінову операцію в сумі 2000 доларів США, при цьому в подальшому приходили двоє чоловіків, один з яких представився лікарем-хірургом, який має робити операцію та потерпіла передала їм грошові кошти в сумі 2000 доларів США на операцію, на що ОСОБА_14 відразу поїхала до потерпілої додому і в подальшому зателефонувала працівникам поліції та повідомила про вчинення кримінального правопорушення. Щодо міри та розміру покарання обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , потерпіла ОСОБА_13 поклалась на розсуд суду. Заявлений цивільний позов до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підтримала та просила задовольнити, оскільки завдані збитки взагалі не відшкодовані;

Таким чином, потерпіла ОСОБА_13 підтвердила, що вперше до неї прийшов саме ОСОБА_11 який повідомив, що він прийшов по гроші в сумі 2 000 доларів США на операцію, яку потрібно робити терміново і яку буде проводити його брат, чим надав неправдиву інформацію та заволодів коштами потерпілої шляхом обману.

Допитаний місцевим судом потерпілий ОСОБА_15 суду показав, що в липні 2023 року він приїхав на автостанцію по вул. Конякіна в м. Луцьк передати передачу в село. Попередньо зайшов в пункт обміну валют поміняти 50 Євро на гривні та поклав свій мобільний телефон на прилавок біля віконечка пункту обміну валют, однак в даному пункті сказали, що обміну на гривні немає, тому пішов, при цьому там і забув свій мобільний телефон. Через 10 хв. ОСОБА_15 повернувся в даний обмінний пункт, однак мобільного телефону вже не було. Після чого потерпілий попросив дівчину, яка працювала в обмінному пункті подивитись через камери відеоспостереження, де виявилось, що після ОСОБА_15 зайшов один чоловік, однак він не взяв мобільний телефон, а після того в обмінний пункт зайшли ще двоє чоловіків, які забрали мобільний телефон ОСОБА_15 . В подальшому, на прохання ОСОБА_15 , працівниця обмінного пункту викликала працівників поліції. Крім того, потерпілий зазначив, що під час огляду його мобільного телефону працівниками поліції в його присутності, в телефоні не було сім-карток та флешки, а вставлені були інші сім-картки, а також були в телефонній книжці мобільного телефону записані невідомі потерпілому телефонні номери. Також, потерпілий додав, що в його телефоні записаний номер його дружини « ОСОБА_16 », при цьому будь-які телефонні дзвінки на її номер, а також на номера його знайомих, що були записані в телефоні не здійснювались. Крім того, пароль для доступу до даних мобільного телефону, потерпілий не встановлював, тобто можна було відразу зайти у всі дані телефону без проблем, а пароль був лише на першу сім-картку, при цьому пароль був стандартний, який встановлений оператором мобільного зв`язку. Також, потерпілий додав, що просив працівницю обмінного пункту зателефонували на його мобільний телефон, вона це зробила, але мобільний телефон потерпілого був вимкнений.

Отже потерпілий повідомив, що до його знайомих ніхто не телефонував з приводу втрати та повернення мобільного телефону, однак були й добавлені нові мобільні номери абонентів. Крім того, в телефоні не було сім-карток та флешки, а вставлені були інші сім-картки.

Вказані дії обвинувачених після заволодіння мобільним телефоном свідчать про їх умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), за попередньою змовою групою осіб.

Будучи допитаним під час розгляду кримінального провадження місцевим судом свідок ОСОБА_17 суду показала, що вона працювала касиром в пункті обміну валют ФК «Магнат», що розташований біля автостанції по вул. Конякіна в м. Луцьк Волинської області. В літку 2023 року вона працювала у вищевказаному пункті обміну валют. Прийшов чоловік обміняти гроші, вона здійснила обмін і він пішов. Ще через 15 хв. в той же день той самий чоловік повернувся, був стурбований та запитав чи вона не бачила його мобільного телефону, так як він його забув біля віконечка в пункті обміну валют, на що свідок відповіла, що не бачила і ніхто не повертав його мобільного телефону, після чого чоловік попросив переглянути камери відеоспостереження. Після перегляду відеозаписів з камер відеоспостереження побачила, що приходили двоє чоловіків, які й забрали мобільний телефон, що лежав біля віконечка каси пункту обміну валют. Дане відео свідок записала відео на свій мобільний телефон та показала власнику викраденого мобільного телефону, після чого даний чоловік попросив викликати працівників поліції, на що свідок погодилася і викликала працівників поліції з власного мобільного телефону. Крім того, свідок додала, що на відеозаписах було видно як два чоловіка, які перед тим як забрати мобільний телефон накрили його серветками, після чого забрали мобільний телефон і пішли.

Таким чином свідок ОСОБА_17 підтвердила, що до неї ніхто не звертався з приводу знахідки мобільного телефону,

Також місцевий суд в основу обвинувального вироку поклав дослідженні письмові докази.

Так, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 08.08.2023, потерпіла ОСОБА_13 вказала на особу під №1 ( ОСОБА_11 ) як на одну з осіб, які заволоділи її коштами шляхом обману (т.1 а.к.п.74-78).

Згідно висновку експерта № СЕ-19/103-23/8575-Д від 31.07.2023, виявлені та відкопійовані на відрізки липкої стрічки, вилучені 02.07.2023 під час ОМП в приміщенні квартири по АДРЕСА_3 залишені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (т.1 а.к.п.84-96).

Також місцевим судом досліджено шляхом перегляду відеозапис відеозапису від 03.07.2023, на якому зафіксовано момент заволодіння обвинуваченим ОСОБА_11 мобільним телефоном (т.1 а.к.п.206-209).

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 після виявлення в приміщенні обміну валют мобільного телефону, а саме те, що він забрав телефон який лежав біля вікна касира, а також перед тим як забрати мобільний телефон обвинувачений ОСОБА_11 накрив його серветками і залишив місце події, не звернувся до працівника обміну валют, а також не повідомив про знахідку правоохоронні органи, свідчить про умисел ОСОБА_11 на таємне викрадення чужого майна (крадіжку). Також на таємне викрадення вказаного телефону за попередньою змовою між собою свідчить поведінка обвинуваченого ОСОБА_10 , який відповідно до узгодженого плану слідкував за відсутністю сторонніх осіб поблизу обмінного пункту та перекривав собою вигляд ОСОБА_11 , коли той ховав мобільний телефон у власну сумку через плече у момент виходу із приміщення вказаного вище пункту обміну валют.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги захисників, суд апеляційної інстанції показання потерпілих та вище зазначеного свідка вважає логічними, послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та узгоджуються з письмовими доказами та які місцевий суд обґрунтовано прийняв до уваги, та визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст.185 КК України.

Наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими.

Правильність висновків місцевого суду щодо наведених доказів у суду апеляційної інстанції сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційних скарг захисників щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційний суд не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_11 та ОСОБА_10 та правильність кваліфікації їх дій.

Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, дані про їх особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_10 місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , судом не встановлено.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , судом правильно віднесено вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку (по епізоду злочинної діяльності відносно потерпілої ОСОБА_13 ), рецидив.

Також місцевим судом враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, свою вину визнав частково, не розкаявся у вчиненому, до затримання не працював, не мав постійного джерела доходу.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_10 правильно призначено на підставі положень ч.ч.1, 40 ст.70 КК України, із застосуванням принципу поглинення меншу суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Призначаючи покарання ОСОБА_11 місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , судом не встановлено.

А до обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , судом правильно віднесено вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку (по епізоду злочинної діяльності відносно потерпілої ОСОБА_13 ).

Також місцевим судом враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності, свою вину не визнав, не розкаявся у вчиненому, до затримання не працював, не мав постійного джерела доходу.

А остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_11 призначено на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Таким чином, призначене обвинуваченим покарання, на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто м`яким.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та попередження вчиненню ними нових кримінальних правопорушень.

Враховуючі вказані обставини, підстав призначення обвинуваченим більш суворого покарання, про що просить в своїй апеляційній скарзі прокурор, апеляційний суд не вбачає.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора в частині доповнення вступної частини вироку вказівкою про наявність всіх не знятих та не погашених судимостей ОСОБА_10 , оскільки апелянтом не доведено, яким чином вказана обставина впливає на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

Крім того, у вступній частині оскаржуваного вироку місцевий суд зазначив, що ОСОБА_10 раніше судимий і вказав коли востаннє, зокрема зазначив 4 останні судимості обвинуваченого, при цьому в матеріалах кримінального провадження знаходиться довідка про притягнення до кримінальної відповідальності та судимостей обвинуваченого ОСОБА_10 .

Разом з тим, є частково слушними доводи прокурора про те, що при постановленні вироку місцевим судом допущено певні помилки, які підлягають виправленню.

Так, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції визнав обвинувачених винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і в мотивувальній, і в резолютивній частинах вироку суд призначив покарання обвинуваченим саме за ч.4 ст.185 КК України, однак у резолютивній частині вироку визнав обвинувачених винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, чим допустив фактично описку, а тому апеляційний суд вважає за можливе виправити вказаний недолік.

Крім того, оскаржуваним вироком ОСОБА_10 призначено покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, з врахуванням вироку Вінницького міського суду Вінницької області 10.12.2024, разом з тим в порушення даної норми закону, місцевий суд не зарахував у строк покарання ОСОБА_10 частково відбуте ним покарання за цим вироком, а тому вирок суду в цій частині слід змінити.

Також заслуговують на увагу доводи прокурора щодо неправильного визначення обвинуваченим початку строку відбування покарання.

Так, оскаржуваним вироком ухвалено строк відбуття покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 02.07.2023, при цьому запобіжний захід ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , залишено попередній тримання під вартою до вступу даного вироку в законну силу.

Таким чином, місцевий суд в порушення вимог ч.5 ст.72 КК України не зарахував обвинувачений попереднє ув`язнення у строк покарання, тому вирок суду в цій частині також підлягає зміні.

Є обґрунтованими і доводи прокурора щодо неправильного визначення долі речового доказу, а саме мобільного телефону марки «OPPO».

Так, оскаржуваним вироком мобільний телефон марки «OPPO S/N b0482в58 imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 » із сім-карткою НОМЕР_4 , який поміщено до спецпакету №WAR1165688; ухвалено повернути ОСОБА_11 за належністю.

Відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Як вбачається з обвинувального акту та вироку суду, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 таємно викрали мобільний телефон марки «ОРРО», моделі «А53 СРН2127», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 який належний ОСОБА_15 , тобто вказаний телефон є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Таким чином, вказаний телефон безпідставно повернуто обвинуваченому ОСОБА_11 , а тому вирок суду в частині вирішення вказаного речового доказу слід змінити, повернувши телефон потерпілому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2025 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_10 змінити.

Вважати ОСОБА_11 та ОСОБА_10 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, і на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 02.07.2023 по день набрання вироком законної сили включно.

На підставі ч.4 ст.70 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, частково відбуте ним покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2024.

На підставі ст.100 КПК України, речовий доказ мобільний телефон марки «OPPO S/N b0482в58 imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 » із сім-карткою НОМЕР_4 , повернути за належністю потерпілому ОСОБА_15 ..

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: