ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23 червня 2025 року відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Старокостянтинів Хмельницької області, з вищою освітою, пенсіонера, одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23 червня 2025 року ОСОБА_9 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Відповідно ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_9 від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 - задовольнити частково, стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 30 000 гривень моральної шкоди та 5 400 гривень витрат на правову допомогу. В іншій частині позову відмовлено.

Цивільний позов прокурора Бабушкінського району в інтересах держави, в особі Дніпропетровського військового госпіталю в/ч НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_9 на користь Дніпропетровського військового госпіталю в/ч НОМЕР_1 - 999 гривень 35 копійок - залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом, 08 жовтня 2007 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, знаходячись на сходовому майданчику біля квартири АДРЕСА_2 , під час сварки з раніше знайомим ОСОБА_10 , що відбулась на ґрунті особистих неприязних відносин, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 численні удари руками та ногами у різні частини тіла, а також схопивши потерпілого за верхній одяг, вдарив останнього спиною та головою об вхідні двері квартири, об бетонну стіну будинку та об металеві дверцята захисного каркасу електролічильників, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забитої рани правої половини мошонки з гематомою м`яких тканин мошонки, синців правого передпліччя, садна тильної поверхні обох кистей, які за своїм характером відносяться до ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як такі, що зумовили короткочасний розлад здоров`я на термін більше ніж 6 діб, але не більше як на 21 день.

Вищезазначені умисні дії ОСОБА_9 , що виразилися в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник в апеляційній скарзі просить вирок Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23 червня 2025 року, за ч. 2 ст. 125 КК України в частині вирішення питання цивільного позову потерпілого скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог сторона захисту посилається на те, що судом першої інстанції допущена однобічність та неповнота досудового слідства, які не можуть бути усунені в судовому засіданні, внаслідок чого вирок суду підлягає скасуванню, а справа підлягає поверненню на додаткове розслідування про що свідчать наступні факти.

Зазначає, щодо наявності перелому тіла грудини у ОСОБА_10 та законності оформлення лікарняного листа для тривалості лікування. Рентгенограма від 11.10.2007 з 4-ї поліклініки свідомо хибно описана рентгенологом ОСОБА_11 , при перевірці під час досудового слідства та в суді було встановлено, що немає перелому тіла грудини. ОСОБА_12 знімок лікарю не надав, а приніс лише опис знімка. В той же час, не зважаючи на вказану обставину, лікарями було зафіксовано перелом тіла грудини.

Лікарняний відкритий 11.10.2007р. у медсанчастині Дніпроавіа, тобто три доби з 8 по 11 жовтня 2007 року ОСОБА_12 до лікарів не звертався. 11.10.2007р. ОСОБА_13 звернувся до невропатолога ОСОБА_14 , яка привела його до лікаря хірурга ОСОБА_15 , який і відкрив лікарняний із діагнозом: перелом верхньої третини тіла грудини, 3ЧМТ, струс головного мозку. З приводу лікування гематоми та царапин кожної поверхні мошонки не звертався. Рентген знімки від 11.10.2007 року ОСОБА_16 також не надав.

Також з 11.10.2007р. по 15.10.2007р. та з 15.10.2007р. по 20.10.2007 у лікарняному було 2 звільнення від ОСОБА_15 ; через 10 днів з 20.10.2007 за Законом продовжувати аркуш непрацездатності має право лише комісія у складі лікаря ОСОБА_15 та начальника медсанчастини ОСОБА_17 (як зазначено в цьому аркуші). В той же час, обидва лікарі підписи не поставили. З 20.10.2007р. ОСОБА_13 до лікарів медсанчастини не звертався, це видно з амбулаторної карти ОСОБА_13 . 20.10.2007 замість комісії лікарняний самостійно підписала лікар невропатолог ОСОБА_14 і поставила печатку.

У зв?язку з чим, на думку захисника, що діагноз ОСОБА_10 не підтверджується належними та об?єктивними доказами.

Також, з 01.11.2007р. до 06.11.2007р. ОСОБА_12 ні до кого з лікарів не звертався і ніде не лікувався.

З 07.11.2007р. по 21.11.2007р. перебував у військовому шпиталі Дніпра в/я 4615 кардіологічному відділенні з приводу вікових змін серцево-судинної системи. Повідомив лікаря що у нього струс головного мозку, перелом грудини і закрита черепно-мозкова травма для того, щоб цей діагноз увійшов в лист непрацездатності військового госпіталю.

08.11.2007р. лікар направила ОСОБА_12 на УЗД голови. У процесі інструментально проведеної діагностики фахівцем госпіталю було встановлено УЗД голови без змін. Також було направлено ОСОБА_18 08.11.2007р. до лікаря травматолога юзіна, який без рентген знімків ОСОБА_13 , без наявних законних підстав, написав свідомо хибний діагноз: консолідований перелом верхньої третини тіла грудини та направив ОСОБА_18 на рентген знімок. ОСОБА_18 рекомендацію лікаря ОСОБА_19 одразу не виконав. Лише 19.11.2007р. ОСОБА_18 зробив рентген знімок грудної клітки у шпиталі в бічній проекції, який був описаний лікарем рентгенологом ОСОБА_20 "Без кістково-травматичних змін". Рентген знімок лікаря навмисно не був наданий. Тому в листі непрацездатності військового госпіталю вказано діагноз: " ...наслідки ЗЧМТ, консолідований перелом верхньої третини грудини". Пізніше ОСОБА_18 надав ксерокопію інструментальних досліджень військового госпіталю, де прибрав приставку "БЕЗ" у графі рентгендослідження грудної клітки та вийшло "кістково-травматичних змін". Щодо лікування ушкоджень мошонки ОСОБА_13 у військовому шпиталі не звертався.

Слідчим було призначено комісійну експертизу з 23.06.09 по 15.07.2009, яка проводилась у Дніпропетровському обласному СМЕ лікарні ім. Мечнікова.

На цій висновок посилається суддя ОСОБА_1 у рішенні суду від 23.06.2025. При цьому ОСОБА_13 на огляді у лікарів медсанчастини ОСОБА_21 та ОСОБА_15 не скаржився на пошкодження мошонки, а лікарі не включили ці пошкодження до непрацездатності та не займалися лікуванням цих пошкоджень. 09.10.2007 ОСОБА_13 зняв ушкодження в обласному бюро СМЕ у експерта ОСОБА_22 , але в період з 08.10 по 11.10.2007 до лікарів з порушення розладу здоров?я через пошкодження мошонки та інших пошкоджень не звертався.

Таким чином, ні органи слідства ні суд не врахували суперечності у висновку експертизи та діагнозі від 11.102007 лікарів медсанчастини Дніпроавіа.

Звертає увагу суду, що в ході слухання справи стороною обвинувачення було змінено кваліфікацію злочину, та дії ОСОБА_9 було перекваліфіковано з ч. 1 ст. 122 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України.

Окрім того, нові методи медичного дослідження на теперішній час дозволяють встановити наявність або відсутність перелому тіла грудини у ОСОБА_10 . В той же час, останній відмовився від проведення необхідних досліджень в ході розгляду справи, які би дали можливість встановити всі факти та обставини справи, та провести повне, всебічне та об?єктивне розслідування справи.

Також в матеріалах справи наявні медичні документи які свідчать про те, що в той самий час, коли був інцидент між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_9 також було спричинено тілесні ушкодження. В той же час, будь-яких дій направлених на встановлення обставин їх спричинення, механізму їх отримання в ході досудового розслідування справи слідчим здійснено не було.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Представник потерпілого проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого заперечував, просив відмовити у апеляційній скарзі.

Захисник обвинуваченого та обвинувачений підтримали скаргу та просили її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 282 КПК України (в редакції 1960 року), якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підставі для закриття справи, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 і статтями 7, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя - постановою, закриває справу.

Відповідно до ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року), суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Згідно ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі і до набрання вироком законної сили, минуло три роки.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Апеляційний суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що 08 жовтня 2007 року, перебуваючи вдома, він побачив, що сусідці ОСОБА_23 доставили духову шафу, та вирішив допомогти занести її до квартири. Під час підйому сходами на третьому поверсі вони зустріли ОСОБА_10 , який словесно його образив. На ці слова він не реагував і продовжив рух. Після доставки духової шафи на п`ятий поверх він почав спускатися вниз. На третьому поверсі біля квартири АДРЕСА_3 на нього чекали ОСОБА_10 із сином. ОСОБА_10 накинувся на нього з погрозами, внаслідок чого він вдарився головою та спиною об двері квартири ОСОБА_24 . Захищаючись, він утримував ОСОБА_10 за руки, не завдаючи йому ударів, тоді як останній бив його пакетом із невідомим предметом. Конфлікт припинився після втручання сусіда ОСОБА_24 . Після цього він пішов вниз, а ОСОБА_10 залишився на поверсі та висловлював погрози.

Наступного дня ОСОБА_10 звернувся до бюро СМЕ та подав заяву до міліції. Він вважає справу сфабрикованою, оскільки потерпілий звернувся за медичною допомогою лише на третій день, а зазначені тілесні ушкодження не відповідають дійсності.

Цивільний позов не визнав та заперечував проти закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Тобто, обвинувачений визнав факт його перебування на місці вчинення злочину, а також конфлікту з потерпілим ОСОБА_10 .

Незважаючи на позицію обвинуваченого, який у суді першої інстанції не визнав себе винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції версія сторони захисту була належним чином перевірена, надана належна оцінка та було відхилена, оскільки її визнано, як формою захисту обвинуваченого, оскільки наведені вище показання обвинуваченого суперечать іншим доказам по справі, які ретельно досліджені, перевірені та оцінені судом першої інстанції, як окремо так і у сукупності, і яким суд першої інстанції дав відповідну оцінку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно, як на докази винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, послався на показання потерпілого та свідків, які докладно виклав у вироку.

Потерпілий ОСОБА_10 , під час судового розгляду у суді першої інстанції пояснив, що знайомий з ОСОБА_9 з 1993 року. Між ними склалися неприязні стосунки через переконання ОСОБА_9 про нібито викрадення бетонної плити, однак зазначив, що підстав для обмови останнього у нього немає.

Пояснив, що проживав із дружиною та сином у АДРЕСА_4 . Квартира доньки за адресою АДРЕСА_5 на той час використовувалася родиною, оскільки донька перебувала за кордоном.

08 жовтня 2007 року близько 19:40 він разом із сином перебував у квартирі доньки. Під час виходу з під`їзду між третім і четвертим поверхами почув грубе звернення з боку ОСОБА_9 , на яке відповів та пішов далі. Повернувшись до квартири з матрацом, у під`їзді будинку АДРЕСА_6 син залишився між другим і третім поверхами, а він піднявся до квартири АДРЕСА_3 на третьому поверсі.

Під час відкривання дверей несподівано отримав удар у пах, від якого впав та відчув ще 2-3 удари в живіт, пах та ще відчув серію ударів в область грудної клітини та серця. Зазначив, що коли він падав, то бачив біля себе ОСОБА_9 , який також бив його об вхідні двері квартири, металевий каркас лічильника та наніс ще удари в область грудної клітини та серця, а після вдарив ще в плече та область статевого органу.

Конфлікт припинився після виходу сусіда ОСОБА_24 , після чого ОСОБА_9 пішов униз. Син повернув ОСОБА_9 окуляри.

Після події він виявив пошкодження одягу та численні тілесні ушкодження, у тому числі рвану рану в області мошонки, та повідомив про подію чергову частину.

Надалі звертався за медичною допомогою до лікарні ім. Мечникова, поліклініки за місцем проживання, медичної частини аеропорту та військового госпіталю. Йому було встановлено, зокрема, діагнози: черепно-мозкова травма, струс головного мозку та перелом грудини. Перебував на лікуванні, у тому числі стаціонарному, та був тимчасово непрацездатним.

29 листопада 2007 року повторно пройшов судово-медичну експертизу, за результатами якої складено відповідний висновок.

Цивільний позов просив задовольнити у повному обсязі.

Покази свідка ОСОБА_25 , оголошені в судовому засіданні, неявка якого судом визнана поважною, в зв`язку зі смертю, про те що він ОСОБА_9 знає, однак, йому відомо, що у його батька ОСОБА_12 з останнім є тривалий конфлікт.

08 жовтня 2007 року десь о 19.00-20.00 годині, точного часу вже не пам`ятає, він разом із батьком ОСОБА_10 прийшли до квартири сестри за адресою: АДРЕСА_5 , оскільки там вони тимчасово мешкали, у зв`язку із ремонтними роботами у батьківській квартирі у АДРЕСА_4 , принесли матрац. Батько став відчиняти двері квартири і в цей час з четвертого поверху будинку спускався ОСОБА_9 та став нецензурно ображати батька, після підбіг до нього сзаду та став наносити йому руками та ногами тілесні ушкодження, а далі схватив батька за голову та став бити головою об вхідні двері. При цьому, весь час нецензурно виражався в бік батька. Він дуже розгубився, що навіть не зміг когось покликати на допомогу. Втім, на шум вийшов сусід ОСОБА_24 , який відштовхнув ОСОБА_9 від батька та попросив їх заспокоїтися. Після дій ОСОБА_24 , ОСОБА_9 пішов додому, а він з батьком зайшли також до квартири. Після даних подій батько себе погано почував.

Свідок ОСОБА_26 , під час судового розгляду пояснила, що 08 жовтня 2007 року близько 19:30 вона прийшла до квартири доньки, де родина тимчасово проживала. Чоловік разом із сином пішли до квартири по АДРЕСА_7 , щоб забрати матрац. Перебуваючи на кухні, вона почула глухі звуки зі сходового майданчика та намагалася вийти з квартири, однак двері не відчинялися, оскільки, ймовірно, їх хтось утримував.

Після відкриття дверей вона побачила чоловіка ОСОБА_10 , який був у крові, з порваним одягом. Вона надала йому першу допомогу, а чоловік повідомив, що під час підйому сходами на нього напав ОСОБА_9 та завдав тілесних ушкоджень. У зв`язку з поганим самопочуттям чоловіка та нудотою вони зателефонували до лікарні, а згодом до поліції.

11 жовтня 2007 року чоловік звернувся до невропатолога, який направив його до хірурга та на рентген, де було встановлено перелом грудної клітини. У зв`язку з цим він перебував на лікарняному до 31.10.2007 року, після чого проходив лікування у військовому госпіталі ще близько двох тижнів.

Свідок ОСОБА_24 , у присутності захисника ОСОБА_27 , під час судового розгляду пояснив, що він знайомий з ОСОБА_9 з 1991 року, а з потерпілим ОСОБА_10 з 1990 року, однак дружніх чи інших стосунків з ними не підтримує.

Свідок пояснив, що проживає у АДРЕСА_8 на третьому поверсі. Навпроти мешкає донька потерпілого ОСОБА_10 , а ОСОБА_9 проживає на першому поверсі.

08 жовтня 2007 року близько 20:00, перебуваючи вдома, він почув стукіт у двері та, відчинивши їх, побачив на сходовому майданчику двох чоловіків. Через відсутність освітлення одразу не розпізнав їх, однак згодом встановив, що це були ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які перебували у сутичці.

Свідок попросив їх припинити конфлікт, а згодом розборонив. Після цього ОСОБА_9 пішов униз сходами, висловивши погрози потерпілому, а свідок повернувся до квартири.

Через декілька днів ОСОБА_9 розповідав свідку про тривалий конфлікт із ОСОБА_10 , однак свідок не надав цьому значення. Також зазначив, що після події куртка ОСОБА_10 була забруднена побілкою.

Свідок ОСОБА_28 , під час судового розгляду пояснив, що ОСОБА_9 знає з листопада 2001 року, відносини з ним не підтримує, а тому відсутні підстави казати неправду відносно останнього. Потерпілого ОСОБА_10 знає приблизно з 2008-2010 року, стосунки з ним дружні.

Стосовно обставин нанесення ОСОБА_10 ОСОБА_9 тілесних ушкоджень 08.10.2007 року, він пояснити нічого не може, оскільки свідком подій особисто не був. Про дані події йому відомо лише зі слів ОСОБА_10 , що ОСОБА_9 його побив.

Вказав, що ОСОБА_10 не агресивна людина, він ніколи нікого не ображав, військовий, майор.

Апеляційний суд констатує, що показання потерпілого та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_25 , ОСОБА_24 узгоджуються між собою та письмовими доказами, зокрема, висновком фахівця №4768 від 09.10.2007 року відповідно до якого у ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців, саден, рани, набряку, які спричинені від дії тупих твердих предметів, в термін та можливо при обставинах, вказаних потерпілим (т. 1 а.п 11).

У свою чергу, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано поставився критично до невизнання провини ОСОБА_9 , бо це спростовується, як показами потерпілого, свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_26 , ОСОБА_24 та показами експертів, які підтримали висновки судово-медичних експертиз в їх сукупності.

Таким чином, сукупність доказів дають обґрунтовані підстави поза розумним сумнівом вважати доведеною вину ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України за ознаками: умисне легке тілесне ушкодження.

Доводи сторони захисту щодо однобічності та неповноти досудового слідства, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Логічний аналіз вищевикладеної ч. 1 ст. 94 КПК України дає підстави дійти висновку про те, що оцінка доказів судом здійснюється за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, при цьому, сукупність зібраних доказів оцінюється з точки зору достатності та взаємозв`язку, необхідних для прийняття відповідного процесуального, в даному випадку, судового рішення.

Внутрішнє переконання це такий стан свідомості суб`єкта оцінки, коли він вважає, що зібрані й перевірені у справі докази є достатніми для вирішення питання щодо наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування, або інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і впевнений у правильності свого висновку та готовий до практичних дій у відповідності з отриманими знаннями. Закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

У справі «Кобець проти України» ЄСПЛ повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Система зібраних в кримінальному провадженні доказів повинна давати можливість зробити однозначний висновок як за кожним елементом предмета доказування, так і у справі загалом та усунути будь-які сумніви. Всі сумніви у справі підлягають об`єктивному вивченню, а якщо вичерпано можливості їх усунути, повинні тлумачитися та розв`язуватися на користь обвинуваченого.

В цьому контексті колегія суддів керується правовою позицією, викладеною в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі ККС ВС) від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к (провадження №51-597км17), відповідно до якої поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, доходить переконання про те, що висунута стороною обвинувачення версія подій знайшла своє підтвердження у ході судового розгляду кримінального провадження, сукупності зібраних по справі доказів достатньо для стійкого висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Захисник також наголошує на тому, що ні органи слідства, ні суд не врахували суперечності у висновку експертизи та діагнозі від 11.10.2007 року лікарів медсанчастини Дніпроавіа.

Колегія суддів не погоджується з вказаними доводами захисника та визнає їх необґрунтованими, оскільки висновком комісійної судово-медичною експертизою №101 від 15.07.2009 року встановлений факт спричинення 08.10.2007 року ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 з короткочасним розладом здоров`я.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23 червня 2025 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4