ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року

м. Київ

справа № 953/6271/22

провадження № 51-3533км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданнікасаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 20 травня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 15 липня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001010 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жилгородок Ломоносівського району Ленінградської області РФ, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.272 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 20 травня 2025 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 272 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, в установах, підприємствах та організаціях усіх форм власності, й займатися діяльністю, пов`язаною із проведенням робіт із підвищеною небезпекою, строком на 2 роки.

На підставі положень ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно з вироком ОСОБА_7 , будучи зареєстрований як фізична особа-підприємець з основним видом підприємницької діяльності у виді роздрібної торгівлі меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах, здійснював свою підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до наказу ФОП ОСОБА_7 відповідальною особою за стан охорони праці у ФОП ОСОБА_7 є ОСОБА_7 , в обов`язки якого входить дотримання правил безпеки під час експлуатації об`єкту підвищеної небезпеки та виконання на ньому робіт з підвищеною небезпекою; зобов`язаний відповідати за виконання заходів безпеки, що забезпечують захист тих, хто працює, від ураження електричним струмом робочої і наведеної напруги, в електроустановках якого провадяться роботи відрядженими працівниками; дає дозвіл на підготовку робочих місць і на допуск до роботи, несе відповідальність за достатність передбачених для безпечного виконання робіт заходів по вимкненню та заземленню устаткування і можливість їх здійснення, а також за координацію часу і місця роботи бригад, що допускаються.

12 липня 2021 року приблизно о 15:00 ОСОБА_7 , перебуваючи на робочому місці у виробничому приміщенні за адресою: м. Харків, АДРЕСА_3, на усне прохання ОСОБА_8 , будучи відповідальною особою за охорону праці на виробництві, будучи обізнаним про місце та характер виконання робіт, в порушення пункту 3.1.2. Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики від 09.08.1998 № 4 (далі - Правила), не виконавши жодних заходів безпеки, допустив до свого приміщення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 для виконання робіт у діючій електроустановці, а саме демонтажу електричного кабелю, який проходив від приміщення, яке орендує ФОП ОСОБА_7 , до приміщення, яке орендує ФОП ОСОБА_8 .

Також ОСОБА_7 відповідно до пункту 3.2.1. указаних Правил, будучи відповідальним за безпеку робіт, що виконуються в електроустановках, у порушення вимог пункту 6.10.9. Правил не здійснив заходів щодо підготовки робочого місця та у порушення пункту 3.5.4. Правил не перевірив виконання технічних заходів з підготовки робочого місця.

Крім того, ОСОБА_7 проігнорував вимоги пункту 6.10.2. Правил, згідно з якими допуск відряджених працівників до робіт в електроустановках провадиться відповідно до цих Правил. Відряджені працівники в цьому разі повинні мати з собою іменні посвідчення про перевірку знань встановленої форми згідно з додатком 2 до цих Правил.

Також ОСОБА_7 в порушення пункту 6.10.4. та пункту 6.10.6. Правил не провів з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 інструктаж з електробезпеки з урахуванням особливостей електроустановок, в яких їм доведеться працювати.

У порушення пункту 3.5.6. Правил ОСОБА_7 не перевірив у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 наявності посвідчень про перевірку їх знань, не провів з останніми інструктаж, не визначив межі робочого місця і підходи до нього, не показав найближче до робочого місця устаткування та струмовідні частини приєднань, що ремонтуються, та суміжних, до яких забороняється наближатися незалежно від того, перебувають вони під напругою чи ні, й не довів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що напруга відсутня показом встановлених заземлень та перевіркою відсутності напруги.

У подальшому ОСОБА_7 проігнорував вимоги пункту 3.5.7. Правил, згідно з яким без проведення інструктажу допуск бригади забороняється, й допустив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до проведення робіт.

Крім того, ОСОБА_7 у порушення пункту 6.10.10. Правил, маючи обов`язок заборонити подальше виконання робіт відрядженими працівниками у разі порушення ними Правил, за відсутності нагляду зі свого боку не виконав свій обов`язок й не зупинив роботи, які проводили ОСОБА_9 та ОСОБА_10

13 липня 2021 року, приблизно о 09:00, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи у виробничому приміщенні, яке орендує ОСОБА_7 , будучи по відношенню до останнього відрядженими працівниками, за відсутності ОСОБА_7 , який, будучи відповідальною особою, в порушення вимог статті 13 Закону України «Про охорону праці», пункту 3.1.2. Правил не здійснив підготовку робочого місця, не забезпечив нагляд під час проведення робіт з підвищеною небезпекою та незаконно допустив ОСОБА_9 і ОСОБА_10 до роботи; в порушення пункту 6.10.8. Правил не виконав жодних заходів безпеки, що забезпечують захист тих, хто працює, від ураження електричним струмом робочої і наведеної напруги, продовжили виконання вказаних робіт у діючій електроустановці, а саме демонтаж електричного кабелю в зоні розташування світильників та проходження кабелів живлення до них.

З метою виконання робіт з демонтажу кабелю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 принесли із собою металеву драбину, яку встановили біля стіни, де проходив електричний кабель. Після цього ОСОБА_9 , який був одягнутий у спеціальний одяг, однак не маючи засобів індивідуального захисту, заліз на драбину, яка мала безпосередній контакт з ґрунтом, й, не будучи при цьому обізнаним про наявність елементів електроустановки під напругою у його робочій зоні, доторкнувся рукою до металевого елементу конструкції системи освітлення цеху ФОП ОСОБА_7 , внаслідок чого останнього уразило електричним струмом, від чого він впав на підлогу і помер на місці.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-09/2025 від 27.01.2025 причиною смерті ОСОБА_9 є комбінована електрична та механічна травма внаслідок дії технічного струму й тупих предметів через падіння з висоти.

Відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності № СЕ 19/121-21/25510-БЖ від 20.04.2022 роботи, які проводив 13 липня 2021 року ОСОБА_9 у виробничому приміщенні, орендованому ФОП ОСОБА_7 , а саме демонтаж електричного кабелю, є роботами з підвищеною небезпекою.

З технічної точки зору дії керівника ФОП ОСОБА_7 ОСОБА_7 перебувають у причинно-умовному зв`язку з нещасним випадком, що стався 13 липня 2022 року з ОСОБА_9 , а саме смертю останнього.

Незважаючи, що вимоги з охорони праці ОСОБА_7 були достовірно відомі, він, будучи відповідальною особою за охорону праці на виробництві, не виконав покладені на нього обов`язки відповідно до вимог пункту 6.10.8. Правил, а саме не вжив заходів безпеки, що забезпечують захист тих, хто працює, від ураження електричним струмом робочої і наведеної напруги.

Внаслідок неналежної організації робіт з підвищеною небезпекою ОСОБА_7 , грубо порушуючи правила техніки безпеки, не передбачив можливість настання суспільно небезпечних наслідків у виді смерті ОСОБА_9 у результаті свого діяння (дії та бездіяльності), хоча міг і зобов`язаний був їх передбачити, що призвело до загибелі ОСОБА_9 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 липня 2025 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

Вказує, що викладені у вироку фактичні обставини скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення не узгоджуються з описом подій кримінального правопорушення, наведених в обвинувальному акті в редакції від 13.05.2025, а тому суд першої інстанції в порушення вимог ст.337 КПК України вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, визнав ОСОБА_7 винним в тому, що не ставилось йому в провину, що призвело до порушення права на захист обвинуваченого.

Не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що загиблий по відношенню до обвинуваченого був відрядженим працівником, й саме статус відрядженого працівника створив трудовий зв`язок між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , через що останній і мав виконати вимоги приписів ЗУ «Про охорону праці» та наказу Міністерства праці та соціальної політики «Про затвердження правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів» від 09.08.1998 року, оскільки між обвинуваченим та загиблим не існувало ні юридичних, ні трудових взаємовідносин, й тому ОСОБА_9 не був відрядженим працівником, а був сторонньою особою по відношенню до ОСОБА_7 . Він не був залучений до процесу виробничої діяльності на підприємстві останнього і не виконував для нього жодних завдань.

Висновок судово інженерно-технічної експертизи в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності № СЕ 19/121-21/25510-БЖ від 20.04.2022, в якій вказано, що ОСОБА_9 по відношенню до ОСОБА_7 був фактично відрядженим працівником, також вважає необґрунтованим, оскільки докази, дослідженні в судах, вказують на те, що ОСОБА_9 знаходився в приміщенні цеху виключно тому, що його запросив його товариш ОСОБА_11 , якому потрібна була допомога для звільнення приміщення, орендованого підприємцем ОСОБА_12 . Роботи щодо демонтажу електричного кабелю погоджувались між ФОП ОСОБА_12 та директором ТОВ «Тарекс» ОСОБА_13 , й обвинувачений ОСОБА_7 не брав участі у обговорюванні цих робіт і жодних дозволів від нього ніхто не вимагав.

Стверджує, що висновки суду про те, що ОСОБА_7 відповідає за безпечну експлуатацію лінії освітлення цеху орендованого ним приміщення не є правильними, оскільки ОСОБА_7 не є особою, яка відповідає за безпечну експлуатацію електромережі приміщення цеху (лінії освітлення), яка належить орендодавцю. Електромережа не була передана ФОП ОСОБА_7 за договором оренди, власник приміщення (орендодавець) не визначив останнього як особу, відповідальну за безпечну експлуатацію електромережі цеху, а причина технічної несправності лінії освітлення не була визначена, що не виключає її несправність через неналежну експлуатацію саме власником приміщення ТОВ «Тарекс».

На думку сторони захисту, ОСОБА_7 не порушував вимог ЗУ «Про охорону праці» та наказу Міністерства праці та соціальної політики «Про затвердження правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів» від 09.08.1998, а тому в діях його відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України.

Позиції учасників судового провадження

Захисник підтримав подану касаційну скаргу.

Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника.

Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

За приписами ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Виходячи з наведених положень процесуального закону, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку.

Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить з фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.

Як убачається з матеріалів провадження, апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, належно перевірив доводи апеляційної скарги захисника, які здебільшого аналогічні за змістом доводам його касаційної скарги, надав на них вичерпні відповіді, належним чином мотивувавши своє рішення.

За приписами ст. 94 КПК України суд під час ухвалення відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Згідно зі змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

У поданій касаційній скарзі захисник посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.337 КПК України вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, щоє достатньою підставою для скасування оскаржених рішень.

Як вказує захисник, в обвинувальному акті сторона обвинувачення сформулювала об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч.2. ст.272 КК України, вказавши, що об`єктом робіт був демонтаж електричного кабелю, але суд зробив висновок, що роботи, які виконував ОСОБА_9 , відносяться до робіт в діючій електроустановці саме за критерієм виконання робіт в безпосередній близькості до лінії освітлення приміщення (світильники та проводи живлення), яка була розташована на металевій конструкції під стелею й не була знеструмлена, а не за критерієм роботи безпосередньо з електричним кабелем, який у цьому випадку був знеструмлений та від`єднаний від електричних конструкцій й тому не був частиною діючої електроустановки.

На думку сторони захисту, в цьому й полягає вихід за межі пред`явленого обвинувачення, оскільки ОСОБА_14 не обвинувачувався в тому, що він не здійснив заходи безпеки з охорони праці, надавши доступ загиблому до робіт поблизу лінії освітлення цеху. Не лінія освітлення цеху, а саме електричний кабель та його демонтаж, утворювали роботи з підвищеною небезпекою.

Верховний Суд вважає, що наведені в касаційній скарзі доводи захисника про допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог КПК України є такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального й кримінального процесуального законів.

У первинному обвинувальному акті від 02 листопада 2022 року ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він, будучи особою, яка зобов`язана дотримуватися правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, а саме у приміщенні за адресою м. Харків, АДРЕСА_3, в порушення вимог п.п. 6.10.8., 3.1.2 наказу Міністерства праці та соціальної політики № 4 «Про затвердження правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів» від 09.08.1998 не виконав будь-яких заходів безпеки, що забезпечують захист тих, хто працює, від ураження електричним струмом робочої і наведеної напруги та допустив до свого приміщення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були по відношенню до нього відрядженими працівниками, для виконання робіт з підвищеною небезпекою у діючій електроустановці, тобто демонтажу електричного кабелю у зоні розташування світильників та проходження кабелів живлення до них (т. 1 а.п. 3-8).

У зміненому обвинувальному акті від 13.05.2025 було розширено перелік положень нормативно-правових актів, які не були дотриманні ОСОБА_7 , й він обвинувачуся у тому, що, будучи особою, яка зобов`язана дотримуватися правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, а саме у приміщенні за адресою м. Харків, АДРЕСА_3, в порушення вимог ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», п.п. 6.10.8., 3.1.2, 3.2.1, 3.2.4, 3.2.5, 3.5.4, 3.5.6, 3.5.7, 6.10.4, 6.10.6, 6.10.9, 6.10.10 наказу Міністерства праці та соціальної політики № 4 «Про затвердження правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів» від 09.08.1998 не виконав будь-яких заходів безпеки, що забезпечують захист тих, хто працює, від ураження електричним струмом робочої і наведеної напруги та допустив до свого приміщення ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які були по відношенню до нього відрядженими працівниками, для виконання робіт з підвищеною небезпекою у діючій електроустановці, тобто демонтажу електричного кабелю у зоні розташування світильників та проходження кабелів живлення до них (т. 2 а.п. 60-70).

Згідно з наявним у змісті оскаржуваного вироку місцевого суду формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, вбачається, що ОСОБА_7 , будучи особою, яка зобов`язана дотримуватися правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, а саме у приміщенні за адресою м. Харків, АДРЕСА_3, в порушення вимог ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», п.п. 6.10.8, 3.1.2, 3.2.1, 3.2.4, 3.2.5, 3.5.4, 3.5.6, 3.5.7, 6.10.4, 6.10.6, 6.10.9, 6.10.10 наказу Міністерства праці та соціальної політики № 4 «Про затвердження правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів» від 09.08.1998 не виконав будь-яких заходів безпеки, що забезпечують захист тих, хто працює, від ураження електричним струмом робочої і наведеної напруги та допустив до свого приміщення відряджених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які були по відношенню до нього відрядженими працівниками, для виконання робіт з підвищеною небезпекою у діючій електроустановці, тобто демонтажу електричного кабелю у зоні розташування світильників та проходження кабелів живлення до них (т. 2 а.п. 92-94).

За таких обставин, суд розглянув кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, з якого вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачувався не просто у допуску працівників до демонтажу знеструмленого кабелю, а саме до демонтажу такого кабелю в зоні розташування світильників та проходження кабелів живлення до них.

Окрім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції під час судового розгляду було всебічно та ретельно досліджені всі здобуті та надані суду докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Зокрема, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, обґрунтовано послався на висновок судового експерта-вибухотехніка від 20.04.2022 № СЕ 19/121-21/25510-БЖ за результатами проведення інженерно-технічної експертизи в області охорони праці та безпеки життєдіяльності, відповідно до якого:

1) роботи, які 13 липня 2021 року проводив ОСОБА_15 , відносяться до робіт з підвищеною небезпекою;

2) при організації і проведенні робіт, за яких настало травмування ОСОБА_9 , не було дотримано вимог Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів (ДНАОП 0.00-1.21-98);

3) безпосередньою причиною нещасного випадку є вплив на постраждалого ОСОБА_9 напруги електричного струму, а першопричиною - виконання робіт у діючій електроустановці з недотриманням вимог п. 3.1.2. ДНАОП 0.00-1.21-98;

4) у причинно-умовному зв`язку з настанням нещасного випадку з ОСОБА_9 знаходяться дії керівника ФОП ОСОБА_7 ОСОБА_7 ; дії (бездіяльність) посадових осіб ФОП ОСОБА_8 та ТОВ «ВКП Тарекс» у причинному зв`язку із нещасним випадком, який стався 13 липня 2021 року, не перебувають.

У судовому засіданні експерт ОСОБА_16 підтвердив висновки та зазначив, що потерпілий ОСОБА_9 у цьому випадку проводив роботи з демонтажу відключеного від електроживлення з обох боків електричного кабелю в зоні дії діючої електроустановки приміщення цеху, до якої належить система освітлення цеху (прилади освітлення, проводи живлення до них та елементи металевої конструкції, на якій розташовані світильники та проводи живлення), а тому такі роботи є роботами з підвищеною небезпекою, оскільки загиблий працював в зоні дії лінії освітлення цеху, яка знеструмлена не була, тобто в зоні дії фактору великої електричної напруги.

Самі по собі роботи в зоні дії небезпечного фактору у вигляді підвищеної напруги є роботами з підвищеною небезпекою, а тому у цьому випадку не має значення той факт, що електричний кабель, який демонтував ОСОБА_9 , був знеструмлений та від`єднаний від електричних конструкцій.

Експерт також вказав, що вважає, що загиблий ОСОБА_9 був по відношенню до ОСОБА_7 відрядженим працівником на підставі того, що він був направлений для виконання робіт в діючій електроустановці в приміщенні, яке було орендоване ФОП ОСОБА_7 .

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не порушував жодних норм та правил з охорони праці, оскільки не мав відповідного обов`язку по відношенню до ОСОБА_9 , який не знаходився в його підпорядкуванні, не був його працівником, не був відрядженим для виконання таких робіт, не виконував відносно ФОП ОСОБА_7 трудову функцію, належним чином були перевірені судом апеляційної інстанції й обґрунтовано були визнані безпідставними з огляду на таке.

Пункт 6.10. Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів (ДНАОП 0.00-1.21-98) регулює умови роботи відряджених працівників таким чином.

Пункт 6.10.1 передбачає, що до відряджених працівників належать працівники, які направляються для виконання робіт в діючих електроустановках інших підприємств і не перебувають в їхніх штатах, а також працівники одного і того ж підприємства, які направляються для роботи в діючих електроустановках з одного цеху (структурного підрозділу) в інший, і не перебувають в штаті останнього.

Пункт 6.10.2: допуск відряджених працівників до робіт в електроустановках провадиться відповідно до цих Правил. Відряджені працівники в цьому разі повинні мати з собою іменні посвідчення про перевірку знань встановленої форми згідно з додатком 2 цих Правил. Перевірка знань цих Правил провадиться за місцем основної роботи.

Пункт 6.10.4: відряджені особи під час першого прибуття на місце відрядження проходять інструктаж з електробезпеки з урахуванням особливостей електроустановок, в яких їм доведеться працювати, а особи, на котрих покладаються обов`язки видавання нарядів, керівників робіт, наглядачів, проходять інструктаж і по схемах електропостачання цих установок. Інструктаж оформляється записом в журналі інструктажу з підписами осіб, що інструктуються, і особи, що проводить інструктаж.

Пункт 6.10.8: підприємство (організація), в електроустановках якого провадяться роботи відрядженими працівниками, відповідає за виконання заходів безпеки, що забезпечують захист тих, хто працює, від ураження електричним струмом робочої і наведеної напруги.

Пункт 6.10.9: підготовка робочого місця і допуск до роботи відряджених працівників здійснюється у всіх випадках оперативними працівниками експлуатуючої організації.

Пункт 6.10.10: в разі порушення цих Правил відрядженими працівниками посадові особи експлуатувальної організації зобов`язані заборонити подальше виконання робіт відрядженими працівниками.

Аналізуючи вищенаведені положення та матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що в цьому випадку виконання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 робіт в діючій електроустановці, яка експлуатується ФОП ОСОБА_7 , та розташована в приміщенні, де останній здійснює діяльність на підставі договору оренду, мало всі фактичні ознаки виконання робіт відрядженими працівниками, оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в штаті ФОП ОСОБА_7 не перебували, були направлені іншим суб`єктом для виконання певної роботи в діючій електроустановці, якою у цьому випадку була мережа освітлення.

Відсутність документів, як тих, за якими повинні були проводитися роботи в діючій електроустановці, так і тих, що підтверджували б взаємодію та зв`язки між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 і потерпілим ОСОБА_9 , безпосередньо зайнятим у виконанні робіт з підвищеною небезпекою, не мають у цьому випадку істотного значення, адже з обставин кримінального правопорушення вбачається, що саме обвинувачений, будучи обізнаним, допустив потерпілого до робіт на діючій електроустановці в межах орендованого обвинуваченим приміщення.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 08-09/2025 від 27 січня 2025 року причиною смерті ОСОБА_9 визначено комбіновану електричну та механічну травму внаслідок дії технічного електричного струму й тупих предметів через падіння з висоти, тобто вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок між ураженням ОСОБА_9 електричним струмом та його смертю.

Верховний Суд також погоджується з думкою апеляційного суду про безпідставність доводів сторони захисту, що ОСОБА_17 не відповідає за безпечну експлуатацію лінії освітлення цеху орендованого ним приміщення, й що роботи, які виконував ОСОБА_9 , не можна віднести до робіт в діючій електроустановці.

Апеляційний суд обґрунтовано вказав, що відповідно до Правил улаштування електроустановок, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 476 від 21.07.2017, електроустановка - це комплекс взаємопов`язаних машин, ліній, апаратів та допоміжного обладнання, що використовуються для виробництва, трансформації, передачі, розподілення електричної енергії та перетворення її у інші види енергії. Більш детально електроустановка може включати: машини та обладнання для виробництва енергії: генератори, турбіни тощо; лінії та кабель електропередачі: повітряні лінії, кабелі тощо; апарати для перетворення та розподілу: трансформатори, розподільні щити тощо; допоміжне обладнання: вимірювальні прилади, захисні пристрої, системи автоматизації тощо; будівлі та приміщення, в яких розташовані ці елементи: підстанції, електрощитові тощо.

Отже, електроустановка може бути частиною приміщення. За наведеним вище визначенням електроустановка включає в себе не лише обладнання, а й будівлі та приміщення, в яких це обладнання встановлене та працює, а тому, оскільки укладений між ФОП ОСОБА_7 та ТОВ ВКП «Тарекс» договір оренди не містив окремої умови щодо користування електроустановкою приміщення, то ФОП ОСОБА_7 був споживачем електроенергії та особою, яка експлуатує електроустановку приміщення виробничого цеху за АДРЕСА_4

Правила технічної експлуатації електроустановок споживачів, затверджені наказом Міністерства палива та енергетики України від 25 липня 2006 року № 258, встановлюють основні організаційні й технічні вимоги до експлуатації електроустановок та електрообладнання споживачів і направлені на забезпечення надійної, безпечної та раціональної експлуатації електроустановок.

Відповідно до пункту 3.1 Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів:

- електроустановка - комплекс взаємопов`язаних устаткування і споруд, що призначаються для виробництва або перетворення, передачі, розподілу чи споживання електричної енергії;

- діюча електроустановка - електроустановка або її ділянка, які перебувають під напругою або на які напруга може бути подана вмиканням комутаційних апаратів, а також повітряна лінія, що розміщена в зоні дії наведеної напруги або має перетинання з діючою повітряною лінією.

Із системного аналізу вищезазначених положень Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів (ДНАОП 0.00-1.21-98), затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 4 від 09.01.1998 , слідує, що особа, яка є відповідальною за безпеку робіт, що проводяться в діючій електроустановці, має перед початком виконання таких робіт здійснити ряд передбачених цим нормативним актом організаційних заходів.

Відповідно до пункту 2.1.4. Правил забороняється допускати до роботи в електроустановках осіб, які не пройшли навчання і перевірку знань цих Правил. Ті працівники, зайняті виконанням спеціальних видів робіт, до яких висуваються додаткові вимоги безпеки, мають бути навчені безпечному виконанню таких робіт і мати відповідний запис про це у посвідченні з перевірки знань з питань охорони праці. Перелік робіт з підвищеною небезпекою затверджується керівництвом підприємства.

У цьому випадку роботи, які виконував 13 липня 2021 року ОСОБА_9 , як роботи в діючій електроустановці, незалежно від затвердження керівництвом підприємства, належать до робіт з підвищеною небезпекою відповідно до пункту 3 Переліку робіт з підвищеною небезпекою затвердженого Наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 № 15.

Правила безпечної експлуатації електроустановок споживачів (ДНАОП 0.00-1.21-98), крім інших, містять також такі положення.

Пункт 3.2.6 передбачає, що допускач відповідає за правильність і достатність вжитих заходів безпеки та їх відповідність до характеру і місця роботи, зазначених у наряді, за правильний допуск до роботи, а також за повноту та якість проведеного ним інструктажу.

Пункт 3.5.4 передбачає, що допускач разом з керівником робіт повинні перевірити виконання технічних заходів з підготовки робочого місця.

Пункт 3.5.5 містить вимогу про те, що допуск до роботи за нарядами та розпорядженнями слід провадити безпосередньо на робочому місці.

Пункт 3.5.6 передбачає, що допуск провадиться після перевірки технічних заходів з підготовки робочого місця. В цьому разі допускач має:

- перевірити, чи відповідає склад бригади зазначеному у наряді або розпорядженні, та наявність у членів бригади посвідчень про перевірку знань;

- провести інструктаж: ознайомити бригаду зі змістом наряду, розпорядження; зазначити межі робочого місця і підходи до нього; показати найближче до робочого місця устаткування та струмовідні частини приєднань, що ремонтуються, та суміжних, до яких забороняється наближатися незалежно від того, перебувають вони під напругою чи ні;

- довести бригаді, що напруга відсутня показом встановлених заземлень та перевіркою відсутності напруги, якщо заземлення не видно з робочого місця, а в електроустановках 35 кВ і нижче (де дозволяє конструктивне виконання) з наступним дотиком рукою до струмовідних частин, після перевірки відсутності напруги.

Як вбачається з перелічених вище доказів, у тому числі з показань самого обвинуваченого, наданих у суді першої інстанції, останній перед початком робіт з демонтажу електричного кабелю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не виконав жодного із вищенаведених заходів.

Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Забезпечення безпеки під час виконання робіт підвищеної небезпеки, відповідно до законодавства України, є відповідальністю роботодавця. Роботодавець зобов`язаний створити належні умови праці та забезпечити дотримання вимог охорони праці. Відповідальність за порушення правил безпеки під час робіт підвищеної небезпеки несуть і посадові особи, і працівники.

Кримінальна відповідальність за ч.2 ст.272 КК України настає за порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві особою, яка зобов`язана їх дотримувати, якщо воно спричинило загибель людини.

Тобто суб`єктом цього злочину є особа, яка зобов`язана дотримувати правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою. Такими особами можуть бути: громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності; службові особи (керівники робіт, інженерно-технічні працівники), службовці, рядові робітники.

Наказом ФОП ОСОБА_7 від 18 січня 2021 року ОСОБА_7 як громадянин-суб`єкт підприємницької діяльності був призначений відповідальною особою за стан охорони праці; інших працівників, відповідальних за електрогосподарство та безпеку робіт, що виконуються в електроустановці, ФОП ОСОБА_7 не мав, а тому є особою, яка одноособово відповідальна за організацію заходів, якими досягається безпека робіт.

Із показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які були надані в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_9 13 липня 2021 року виконував роботи з демонтажу електричного кабелю в приміщенні цеху, де здійснював виробничу діяльність ФОП ОСОБА_7 на підставі договору оренди, в зоні розташування системи освітлення, а саме металевої конструкції, на якій були розташовані світильники та проводи живлення до них. При цьому освітлення було ввімкнуто та працювало.

Тобто показаннями вищезазначених свідків доводиться той факт, що ОСОБА_7 допустив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до проведення робіт з демонтажу електричного кабелю. При цьому він був обізнаний про місце розташування кабелю (під стелею), де знаходяться конструкції з приладами освітлення, які не були знеструмлені, й обсягом робіт, які мають виконати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених та оцінених доказів правильно встановив, що роботи, до виконання яких ОСОБА_7 допустив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відносились до робіт з підвищеною небезпекою, при виконанні яких ОСОБА_7 як особою, яка зобов`язана була дотримуватися правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, було порушено такі правила, що спричинило загибель ОСОБА_9 , а тому його дії за ч. 2 ст. 272 КК України кваліфіковано правильно.

Також під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд, керуючись положеннями статей 404, 405, 407, 412-414 КПКУкраїни, переглянув вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 за скаргою його захисника, проаналізував доводи скарги, дав на них переконливі відповіді, вказавши в ухвалі підстави необґрунтованості таких доводів.

Верховний Суд вважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до правил кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає приписам статей 370, 419 КПК України.

Таким чином, під час розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, не встановлено.

Тому, керуючись положеннями ст. ст. 412, 419, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 20 травня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 15 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3