Справа№ 610/3356/25
Провадження № 1-кп/610/200/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія кримінальне провадження №0000436 від 26.08.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в сел. Савинці Балаклійського району Харківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави.

Згідно із ч.1 ст. 79 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельна ділянка- це частина земної поверхні з установленим межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ч.1 ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть, в тому числі, кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки -це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо земельної ділянки.

Відповідно до ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятими лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені від смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ)штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Згідно зі ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для великих річок, водосховищ на них та озер- 100 метрів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЗК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється, в тому числі, розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і заліснення), а також садівництво та городництво.

Регламентація обмежень використання земель водного фонду передбачена ст. ст. 85,89, 95 Водного кодексу України, згідно з якими забороняється: розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і заліснення) а також садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив, влаштування літніх таборів для худоби, будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікаційну у тому числі баз відпочинку, дач та гаражів та стоянок автомобілів, миття та обслуговування транспортних засобів і техніки, влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо, випалювання сухої рослинності або її залишків з порушенням порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього середовища.

Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів, і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

В порушення зазначених вимог закону, в травні 2025 року (точні дата та час не встановлено), під час перебування за межами населеного пункту Норцівка Савинської територіальної громади Ізюмського району Харківської області поряд із земельними ділянками з координатами: 49.2882808, 37.0598731 та 49.2899867,37.0561643, за невстановлених обставин, у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, направлений на самовільне зайняття земельних ділянок, розташованих в охоронній зоні прибережної захисної смуги великої річки Сіверський Донець, яка складає 100 метрів, шляхом здійснення сільськогосподарської діяльності, а саме: розорювання та посіву культури соняшника для подальшого отримання прибутку.

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні річки Сіверський Дінець, 20 травня 2025 року (точний час не встановлено) ОСОБА_4 , перебував за межами населеного пункту Норцівка Савинської територіальної громади Ізюмського району Харківської області, усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, діючи всупереч вимогам ст. ст. 112, 113, 115, 116, 118, 123,,124,125,126 Земельного кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, за відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, а також у порушення статей 60, 61 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст. ст. 88, 89 Водного кодексу України, відповідно до яких у прибережних захисних смугах, які є частиною водоохоронних зон, уздовж річок, навколо водойм та на островах, забороняється розорювання земель, а також садівництво, городництво, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно зайняв земельні ділянки з координатами:

49.2882808, 37.0598731, площею 0,6839 га, та земельну ділянку з координатами 49.2899867, 370561643, площею 0,3204 га, які розташовані у прибережній захисній смузі водного об`єкта- великої річки Сіверський Донець, шляхом їх розорювання, обробітку та посіву сільськогосподарської культури соняшнику, таким чином, самовільно зайняв землі в охоронних зонах, загальною площею 1,0043 га, комунальної форми власності, в результаті чого завдав майнову шкоду Савинській селищній раді Ізюмського району Харківської області на загальну суму 10 426 грн 84 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину по пред`явленому обвинуваченню визнав, та пояснив суду, що в травні цього року за межами села Норцівка Ізюмського району біля річки Сіверський Дінець задіскував дві земельні ділянки в прибережній зоні, на якій засіяв соняшник для отримання прибутку.

Оскільки обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 197-1 КК України як самовільне зайняття земельної ділянки, землі в охоронній зоні.

Вину ОСОБА_4 по даній кваліфікації суд вважає доведеною.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Кримінальне правопорушення відноситься до нетяжких злочинів.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, проживає в селі Залиман Ізюмського району, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, як особа, яка підтримує дружні стосунки із сусідами, на засіданні адміністративної комісії не розглядався, на обліку в органах пробації, у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

З 11.05.2023 перебуває на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є визнання ним своєї провини.

Обставин, що обтяжують покарання згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Отже, призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, враховує конкретні обставини вчиненого, особу обвинуваченого, наявність по справі обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, тому вважає за можливе призначити покарання у мінімальному розмірі у виді обмеження волі.

Крім того, суд зважає на ту обставину, що шкода, завдана внаслідок вчинення злочину, повністю відшкодована, тому приходить до висновку про можливе звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням в силу ст. 75 КК України з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Речові докази та судові витрати по справ відсутні

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.197-1 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий