ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/862/23 Номер провадження 11-кп/814/480/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002823 за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області на вирок Шевченківського (Октябрського) районного суду м. Полтави від 25 липня 2023 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

19.07.2023 Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 345 КК України на 2 роки обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

засуджено за:

- ч. 1 ст. 296 КК України на 1 рік обмеження волі,

- ч. 3 ст. 296 КК України на 2 роки позбавлення волі,

- ч. 2 ст. 345 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Згідно з ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком 19.07.2023 Київського районного суду м. Полтави за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 2 років обмеження волі, більш суворим покаранням за цим вироком, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Так, після того як ОСОБА_9 припинила відносини із ОСОБА_8 , у останнього під час вживання ввечорі 26.12.2022 спиртних напоїв виник намір використати даний привід, щоб вчинити з нею сварку, під час якої, в порушення загальноприйнятих в суспільстві норм і правил поведінки продемонструвати своє зневажливе ставлення до неї, а також шляхом застосування образ та фізичного насильства принизити її, тим самим публічно показати свою винятковість та фізичну перевагу.

У той же вечір, для реалізації своїх хуліганських намірів, ОСОБА_8 направився за місцем проживання ОСОБА_9 , а саме, за адресою АДРЕСА_3 . При цьому, слідуючи за вказаною адресою та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 вирішив потрапити до подвір`я ОСОБА_9 через паркан сусіднього домогосподарства, за адресою АДРЕСА_4 в якому проживала родина ОСОБА_10 , яка в цей час святкувала день народження ОСОБА_11 .

Для цього, близько 19:15 год., ОСОБА_8 , порушуючи тишу та спокій громадян у вечірній період доби, щоб привернути до себе увагу, став гучно стукати до Липенків у залізні ворота. Коли ж до нього вимушений був вийти ОСОБА_12 аби дізнатись причини вказаної поведінки, ОСОБА_8 , будучи агресивно налаштованим, став наполегливо вимагати негайно пропустити його до їх двору, але отримавши відмову, проявляючи зверхність, хамовитість та байдужість до встановлених в суспільстві норм та правил поведінки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, вчинив із ОСОБА_12 сварку, під час якої, перебуваючи в громадському місці, почав безпідставно висловлюватись нецензурною лайкою, ображати та погрожувати ОСОБА_12 .

Почувши вказану лайку, до ОСОБА_12 підійшов його син, ОСОБА_11 , який у ввічливій формі запитав ОСОБА_8 чим він може йому допомогти. У відповідь ОСОБА_8 , продовжуючи, в порушення громадського порядку, діяти з особливою зухвалістю, демонструючи своє крайнє вороже ставлення, зверхність та нестриманість, став принижувати ОСОБА_11 в присутності інших осіб, нецензурно ображати, погрожувати фізичною розправою, після чого, не зважаючи на категоричну відмову в дозволі пройти на подвір`я рушив у двір.

Намагаючись завадити ОСОБА_8 зайти у двір, ОСОБА_11 на шляху слідування останнього виставив руку з проханням припинити вчиняти хуліганські дії. Однак, на вказане справедливе зауваження ОСОБА_11 стосовно зухвалої поведінки ОСОБА_8 не відреагував та не очікувано, з хуліганських мотивів, пальцями рук стиснутими в кулак, ударив ОСОБА_11 в обличчя від якого той не втримався на ногах. Внаслідок завданого удару, ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді набряку м`яких тканин, синців та садна слизової оболонки губ зліва, що утворились від дії тупого предмету, яким могли бути пальці рук стиснуті в кулак, які кваліфікуються у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95р.

Разом з цим, побачивши, що ОСОБА_8 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_11 , його батько, ОСОБА_12 , діючи з метою активного захисту сина та не допущення проникнення останнього на територію домогосподарства, тобто для припинення вищевказаних хуліганський дій, став засуджувати дії ОСОБА_8 та відштовхувати останнього руками від ОСОБА_11 щоб завадити тому продовжувати застосовувати насильство.

Натомість, не реагуючи на прохання та дії ОСОБА_12 , для вчинення відносно останнього опору як особі, що намагається припинити вказані хуліганські дії, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незважаючи на пенсійний вік потерпілого, у зв`язку з чим мав перед ним фізичну перевагу, пальцями рук стиснутими в кулак, зухвало завдав тому удар в голову. Внаслідок вказаного насильства, ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді набряку м`яких тканин, садна шкіри та синця слизової оболонки верхньої губи справа і хиткості 3 зуба на верхній щелепі справа, що утворились від дії тупого предмету, яким могли бути пальці рук стиснуті в кулак, які кваліфікуються у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95р.

Після вчинення активного опору, ОСОБА_8 на досягнутому не зупинився і в той же вечір, близько 19:30 год., без відповідного дозволу власників, через паркан, потрапив на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , тобто за місцем проживання ОСОБА_9 , де безпідставно став чинити буйство, бешкетування, гучно стукати у вікна та двері будинку, кричати та вимагати щоб ОСОБА_9 вийшла до нього на вулицю.

Коли ж ОСОБА_9 змушена була вийти на вулицю, ОСОБА_8 , діючи з особливою зухвалістю, в присутності рідних останньої, став нецензурною лайкою ображати її, погрожувати розправою, а також, щоб продемонструвати свою винятковість, фізичну перевагу та самоствердитись за рахунок її приниження, схопив ОСОБА_9 руками за волосся та із силою став тягнути їх, спричиняючи останній вказаними насильницькими діями фізичний біль.

При цьому, під час застосованого насильства, демонструючи свою зверхність, ОСОБА_8 продовжував ображати та погрожувати ОСОБА_9 та одночасно ігнорувати прохання рідних відпустити її, внаслідок чого останні вимушені для припинення цих хуліганських дій із застосуванням активної протидії втрутитись та відтягнути його від ОСОБА_9 , а потім примусово видворити його за ворота на вулицю.

Разом з цим, того ж числа, біля 19:30 год. на телефон відділу служби «102» управління організації аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Полтавській області надійшло повідомлення від ОСОБА_13 про вчинення на території його домогосподарства за адресою АДРЕСА_3 хуліганських дій ОСОБА_8 .

Вказане повідомлення про правопорушення, екіпаж Управління патрульної поліції Полтавської області «Алтей 304», у складі інспекторів взводу №1, роти №1, батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старших лейтенантів поліції ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які відповідно до розстановки сил та засобів станом на 26.12.2022 заступили на чергування з охорони громадського порядку та громадської безпеки на території м. Полтави, у своєму службовому планшеті відмітили як прийняте ними для перевірки та вжиття заходів реагування відповідно до повноважень, визначених ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію».

В подальшому, інспектори патрульної поліції ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , як уповноважені працівники правоохоронного органу, що згідно ЗУ «Про національну поліцію» та Посадової інструкції інспектора роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області зобов`язані забезпечувати охорону прав і свобод людини, протидіяти злочинності, підтримувати публічну безпеку і порядку, здійснювати первинне реагування на повідомлення про правопорушення, а також самостійно їх виявляти, припиняти тощо, у форменому одязі працівника поліції, що містив на собі спеціальний жетон, відповідні нарукавні та нагрудні знаки розрізнення поліцейського, згідно затвердженого однострою, на службовому автомобілі «КІА Sportage» д.н.з. НОМЕР_1 , на кузові якого розміщено відповідні логотипи органів Національної поліції України, з ввімкненим світловим проблисковим маячком, прибули за місцем виклику, м. Полтава, вул. Газова, 6/20, де за двором на вулиці, виявили ОСОБА_8 , який будучи агресивно налаштованим, сперечався з рідними ОСОБА_9 , що було розцінено ними як порушення громадського порядку.

Зупинившись біля вказаних осіб, інспектор патрульної поліції ОСОБА_14 опустив вітрове скло правих пасажирських дверей службового автомобіля та запитав останніх чи дійсно ними був здійснений виклик поліції, а отримавши підтвердження почав відчиняти двері. Одночасно з цим, ОСОБА_8 , розуміючи, що у зв`язку з його попередньою поведінкою працівниками поліції до нього будуть застосовані відповідні заходи превентивного впливу в тому числі, пов`язані із припиненням правопорушення, став безпідставно ображати їх нецензурною лайкою, а потім, щоб не дозволити вийти інспектору патрульної поліції ОСОБА_14 на вулицю, підбіг до автомобіля із силою руками вдарив у двері автомобіля, внаслідок чого вони різко зачинились, тим самим вчинив активний опір та перешкоджання працівнику правоохоронного органу виконувати свої службові обов`язки.

Реагуючи на вказану агресивну поведінку ОСОБА_8 , що була оцінена інспектором патрульної поліції ОСОБА_14 як опір працівнику правоохоронного органу, останній при виході з автомобіля через виниклу необхідність негайного вжиття заходів для попередження пошкодження службового автотранспорту органів поліції, з дотриманням вимог пропорційності та у відповідності до повноважень встановлених ст. 42, 43 Закону України «Про Національну поліцію» та власної Посадової інструкції, вимушений був без попередження застосувати фізичну силу, відштовхнути останнього руками від автомобіля назад з одночасним зверненням до ОСОБА_8 із зауваженням та вимогою припинити правопорушення.

На вказані законні зауваження та вимоги ОСОБА_8 не відреагував, так як його подальші дії з опору працівнику поліції стали більш агресивними, під час яких, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, розуміючи, що ОСОБА_14 є працівником поліції та перебуває на службі у зв`язку з виконанням службових обов`язків, швидко наблизився до нього та пальцями рук стиснутими в кулаки та ногами у взутті став завдавати йому удари в голову, по тулубу, кінцівкам. Внаслідок застосованого насильства, ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, забій м`яких тканин скроневих ділянок, які утворились від дії тупих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак, які кваліфікуються у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95р.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставного застосування положень ст. 75 КК України, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за:

- ч.1 ст. 296 КК України на 1 рік обмеження волі,

- ч. 3 ст. 296 КК України на 2 роки позбавлення волі,

- ч. 2 ст. 345 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 19.07.2023 виконувати самостійно.

Стягнути в дохід держави визначену ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28.12.2022 заставу в сумі 24810 грн.

Змінити запобіжний захід із застави на тримання під вартою.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд під час ухвалення вироку не врахував належним чином обставини та тяжкість вчинення трьох кримінальних правопорушень, внаслідок вчинення цих кримінальних правопорушень було заподіяно шкоду суспільним відносинам у сфері громадського порядку, що забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади, забезпечують охорону здоров`я людини.

Вважає, що поза увагою суд залишилося, що вказаними правопорушеннями ОСОБА_8 застосував фізичну силу щодо 5-ти осіб, 3-м з яких спричинені різного ступеня тілесні ушкодження, зокрема особі похилого віку. Своїми діями проник на територію двору без дозволу, завадив святкуванню дня народження, зважаючи на свою фізичну перевагу схватив дівчину за волосся, висловлювався на її адресу нецензурними словами та погрози. Не змогли вгамувати його і працівники поліції, яким він завдав удари руками та ногами. Тому вважає, що суд безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Стверджує, що вибачення обвинуваченого є не щирим та відвертим, а висловлене з метою уникнення покарання. Впродовж усього часу проведення досудового розслідування обвинувачений свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визначав, не проявляв щирого каяття та не сприяв розкриттю злочинів, а навпаки створював перешкоди.

У подальшому ОСОБА_8 вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 345 КК України, за яке був засуджений вироком Київського районного суду м. Полтави від 19.07.2023.

Також вказав, що ОСОБА_8 жодних дій щодо відшкодування шкоди потерпілим не вчиняв, а його твердження про відшкодування нічим не підтверджені.

Зазначає, що у висновку органу пробації встановлено, що ОСОБА_8 схильний до вербальної агресії та імпульсивних вчинків, має проблеми з контролем поведінки та емоціями в стані сп`яніння, має середній рівень небезпеки для суспільства.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги щодо покарання та не заперечили проти стягнення застави в дохід держави, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ч.3 ст. 296, ч.2 ст. 345 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, учасниками провадження не оскаржується, а тому колегією суддів не перевіряється.

Оскільки обвинувачений під час розгляду провадження в суді першої інстанції визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин висунутого обвинувачення, місцевий суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, тому і з цих підстав апеляційна інстанція вказані обставини не перевіряє.

Щодо доводів прокурора про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України колегія суддів зазначає таке.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченого, його вік, те, що до інкримінованих правопорушень він до кримінальної відповідальності не притягувався, наявність обставини, яка пом`якшує покарання: щире каяття, та обставин, які обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, а також щодо особи похилого віку.

Відповідно до висновку органу пробації ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства та вчинення повторних правопорушень органом пробації оцінюється як середній, а виправлення без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк не може становити небезпеку для суспільства.

Також доводи прокурора про відсутність у обвинуваченого щирого каяття, не відповідають дійсності.

Необхідно зазначити, що оскільки свою вину у вчиненому ОСОБА_8 визнав, під час розгляду провадження висловлював щирий жаль щодо вчиненого, що стало підставою для розгляду справи в порядку ст. 349 КК України, тому суд правильно зазначив цю обставину як таку, що пом`якшує покарання.

Встановлено, що обвинувачений достатньо послідовно, логічно та відповідно до встановлених під час судового розгляду обставин розповідав щодо інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не перекручуючи обставини, не спростовуючи їх та не ухиляючись від відповіді. Тобто надав суду правдиві показання, жалкував щодо вчиненого та бажав виправити ситуацію.

Такі доводи ОСОБА_8 стороною обвинувачення не спростовані.

Колегія суддів звертає увагу, що потерпілі надали суду заяви у яких зазначили, що претензій до обвинуваченого не мають та просили призначити покарання без позбавлення волі.

З огляду на вказане, виходячи з установлених фактичних обставин кримінального провадження, які впливають на вибір виду покарання, а також з аналізу даних про особу обвинуваченого, думку потерпілих, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч.1 ст. 296, ч.3 ст. 296, ч.2 ст. 345 КК України, та виправлення останнього без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою.

Отже, суд першої інстанції, застосувавши ст. 75 КК України, реалізував свої дискреційні повноваження у спосіб, передбачений законом.

Таке покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, справедливе, необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Разом з цим прокурор в апеляційній скарзі обґрунтовано ставить питання про звернення застави, сплаченої за ОСОБА_8 , в дохід держави.

Колегією суддів встановлено, що 29.12.2022 ОСОБА_8 був звільнений з-під варти під заставу на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2022 року, справа № 554/15650/22. Відповідно до вироку Київського районного суду м. Полтави від 19.07.2023 ОСОБА_8 був засуджений за ч.2 ст. 345 КК України на 2 роки обмеження волі за вчинення кримінального правопорушення 02.04.2023, з чого вбачається, що дане кримінальне правопорушення вчинив під час дії запобіжного заходу у вигляді застави.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 перебуває на розгляді в апеляційному суді з 11.09.2023, проте обвинувачений не прибував до апеляційного суду за кожним викликом.

У зв`язку з викладеним та враховуючи, що місцевий суд не вирішив питання щодо застави, колегія суддів дійшла висновку за необхідне звернути заставу, внесену за ОСОБА_8 , в дохід держави.

З огляду на вказане, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області задовольнити частково.

Вирок Шевченківського (Октябрського) районного суду м. Полтави від 25 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Заставу, внесену ОСОБА_16 за ОСОБА_8 , код квитанції: 9291-9470-7968-7839 від 29.12.2022, на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2022 року, справа № 554/15650/22, в сумі 24810 грн, звернути в дохід держави.

В іншій частині вирок Шевченківського (Октябрського) районного суду м. Полтави від 25 липня 2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4