Провадження №1-кп/127/1215/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вінницькі Хутори, Вінницького району, Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000726 від 10.09.2025,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , який спільно проживає з дядьком ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є особою на яку поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству.

Під час спільного проживання, ОСОБА_4 , умисно систематично вчиняв психологічне та фізичне насильство відносно дядька ОСОБА_5 , що призвело до його психологічних страждань та погіршення якості життя. Вказані дії ОСОБА_4 виражались у ображаннях нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою, нанесенню удару по голові, що несли систематичний характер.

Так, ОСОБА_4 08.02.2025, перебуваючи за адресою: Вінницька область, Вінницький район, село Вінницькі Хутори, вулиця Шевченка, будинок 57, вчинив психологічне домашнє насильство відносно дядька ОСОБА_5 , а саме: ображав нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, у зв`язку з чим було викликано працівників поліції, якими було припинено дії ОСОБА_4 08.02.2025 складено відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено терміновий заборонний припис відносно кривдника.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.02.2025 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень 00 копійок.

Крім того, ОСОБА_4 09.08.2025, перебуваючи за адресою: Вінницька область, Вінницький район, село Вінницькі Хутори, вулиця Шевченка, будинок 57, вчинив психологічне домашнє насильство відносно дядька ОСОБА_5 , а саме: висловлювався брудною лайкою, у зв`язку з чим було викликано працівників поліції, якими було припинено дії ОСОБА_4 , 09.08.2025 складено відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 04.09.2025 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 гривень 00 копійок.

Крім того, ОСОБА_4 04.09.2025, перебуваючи за адресою: Вінницька область, Вінницький район, село Вінницькі Хутори, вулиця Шевченка, будинок 57, вчинив психологічне домашнє насильство відносно дядька ОСОБА_5 , а саме: висловлювався нецензурними словами, у зв`язку з чим було викликано працівників поліції, якими було припинено дії ОСОБА_4 , 04.09.2025 складено відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.09.2025 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 гривень 00 копійок.

Крім того, ОСОБА_4 04.09.2025, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив фізичне домашнє насильство відносно дядька ОСОБА_5 , а саме: наніс один удар в область голови.

Незважаючи на неодноразові притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 173-2 КУпАП, що підтверджує систематичність вчинення ним домашнього насильства, ОСОБА_4 продовжив чинити протиправні дії відносно дядька ОСОБА_5 .

Так, 08.09.2025 ОСОБА_4 перебуваючи за місцем спільного проживання з ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , останній розпочав черговий конфлікт, у ході якого у нього виник умисел на вчинення психологічного насильства щодо ОСОБА_5 , а саме: погрожував фізичною розправою, намагався вчинити бійку, нецензурно виражався.

Ситуація, що досліджується за справою, є психотравмувальною для ОСОБА_5 .

Внаслідок психотравмуючої ситуації (груба та зухвала поведінка племінника в стані сп`яніння) у ОСОБА_5 виявлено негативні психоемоційні переживання (страх за своє життя та здоров`я, тривожне очікування, постійна напруга, образи), які знижували якість його життя, що становить психологічні страждання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав частково, суду повідомив, що проживає разом зі своїм дядьком ОСОБА_5 в одному будинку, який розділений на дві частини. Зазначив, що потерпілий часто його провокує на конфлікти, декілька разів викликав працівників поліції, які складали протоколи стосовно нього. Також, не заперечував, що один раз завдав удар ОСОБА_5 , як і не оспорював складення стосовно нього протоколів про адміністративне правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності.

Допитаний в судовому потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що обвинувачений є його племінником з яким він проживає в одному будинку, який розділений на дві частини. Обвинувачений постійно вживає алкогольні напої, стає не керованим та систематично над ним знущається, погрожує, пошкоджує його майно та завдає тілесних ушкоджень, тому він змушений постійно звертатися до правоохоронних органів.

Окрім показань обвинуваченого, потерпілого, судом ретельно та безпосередньо були досліджені наступні докази надані сторонами кримінального провадження, а саме:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09 вересня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_5 просив притягнути до кримінальної відповідальності за систематичне вчинення домашнього насильства відносно нього з боку його племінника ОСОБА_4 . Останній факт мав місце 08.09.2025 близько 15:00 год. висловлював слова фізичної розправи, ображав словесно (т.1 а.с. 50);

- постанова Вінницького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме, домашнього насильства стосовно свого дядька ОСОБА_5 . Рішення набрало законної сили 24 лютого 2025 року (т.1 а.с. 51);

- постанова Вінницького районного суду Вінницької області від 04 вересня 2025 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, а саме, домашнього насильства стосовно свого дядька ОСОБА_5 . Рішення набрало законної сили 16 вересня 2025 року (т.1 а.с. 52);

- постанова Вінницького районного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, а саме, домашнього насильства стосовно свого дядька ОСОБА_5 . Рішення набрало законної сили 03 жовтня 2025 року(т.1 а.с. 53);

- висновок експерта за результатами судово-психологічної експертизи №845 від 31 жовтня 2025 року, відповідно до якого ситуація, яка трапилась є психотравмувальною для ОСОБА_5 , у нього виявлено негативні психоемоційні переживання (страх за своє життя та здоров`я, тривожне очікування, постійна напруга, образи), які знижують якість його життя, що становить психологічні страждання (т.1 а.с. 54-57).

Також, судом було досліджено:

- витяг з кримінального провадження №0000726 від 10.09.2025 (т.1 а.с. 47);

- ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання від 11.11.2025 (т.1 а.с. 71-74).

Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, дослідивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені достатні докази, які «поза розумним сумнівом» вказують на доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 систематично вчиняє домашнє насильство, стосовно свого дядька ОСОБА_5 .

Дані обставини підтверджуються протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09 вересня 2025 року, а також, постановами Вінницького районного суду Вінницької області від 11.02.2025, від 04.09.2025 та від 22.09.2025, відповідно до яких ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно свого дядька ОСОБА_5 .

Надаючи показання в судовому засіданні, обвинувачений хоч і визнав свою вину частково, вказавши що дядько його провокує, однак фактично повністю підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті, а також те, що наносив удар ОСОБА_5 під час чергового конфлікту.

Потерпілий повідомив, що досить часто між ним та ОСОБА_4 відбуваються конфлікти з різним побутових питань, через те, що обвинувачений постійно вживає алкогольні напої та у стані сп`яніння є агресивним. Також, зазначив, що під час конфліктів обвинувачений йому погрожує, пошкоджує його майно, завдає тілесних ушкоджень та ображає словесно. Через те, що жодні заходи адміністративного характеру не мають на нього впливу він був змушений звернутися з заявою про злочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Отже, суд зазначає, що єдиною підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_4 усіх юридичних ознак кримінального правопорушення, визначеного в диспозиції ст. 126-1 КК України.

Статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Сама ж систематичність характеризується, як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.

Натомість систематичність, як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК України (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя).

Тобто, для кваліфікації дій винуватої особи важливо, що насильницькі дії вчиняються систематично, а систему може становити, як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст. 126-1 КК України, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб.

Відповідно, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, є також наслідки у вигляді фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Особливість наслідків, як ознака об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, полягає в тому, що вони можуть бути або підраховані, або певним чином визначені: лише з такої умови наслідки можуть виконувати функції ознаки складу кримінального правопорушення.

Так, згідно висновку за результатами судово-психологічної експертизи №845 від 31 жовтня 2025 року, ситуація, яка трапилась є психотравмувальною для потерпілого ОСОБА_5 , у нього виявлено негативні психоемоційні переживання (страх за своє життя та здоров`я, тривожне очікування, постійна напруга, образи), які знижують якість його життя, що становить психологічні страждання.

На підставі досліджених судом доказів встановлено, що саме внаслідок вчинення ОСОБА_4 умисного систематичного домашнього насильства стосовно потерпілого ОСОБА_5 , останньому було спричинено психологічні страждання та погіршено якість його життя.

Крім того, суд критично оцінює показання обвинуваченого, з приводу наявності провокації зі сторони потерпілого, оскільки вони не узгоджуються з дослідженими в ході розгляду кримінального провадження доказами, а лише спрямовані на покращення обвинуваченим свого становища та уникнення відповідальності за вчинені ним дії, однак жодним чином не спростовують вчинення ним систематичного домашнього насильства.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Судом було забезпечено сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

Вищезазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 в умисному систематичному вчинені домашнього насильства стосовно свого дядька ОСОБА_5 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані в порядку, передбаченому Конституцією та КПК України.

Таким чином, всі досліджені у судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку. Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, а тому на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та вважає, що його дії слід кваліфікувати за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.

Суд зважає на те, що обвинувачений раніше в силу ст. 89 КК України не судимий (т.1 а.с. 66-69), на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (т.1 а.с. 65), за час проживання у правопорушеннях не помічався, скарг на поведінку від жителів не надходило (т.1 а.с. 64).

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання та обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, обставини справи, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, враховуючи особу обвинуваченого, ставлення до вчиненого, який вину визнав частково, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що покарання достатнє для перевиховання та виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень в майбутньому слід призначити у виді пробаційного нагляду в межах санкції передбаченої ст. 126-1 КК України, а також з покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків в порядку ст. 59-1 КК України.

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; направлення для проходження програми для кривдників.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Суд ураховує те, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням, вирішення якого носить важливий характер, оскільки домашнє насильство починається з «незначних дрібниць».

У свою чергу програма для кривдника передбачає комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство це порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства.

Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах гендерної рівності, взаєморозуміння; взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.

Застосування конкретних обмежувальних заходів, визначених ст. 91-1 КК України, з огляду на положення зазначеної статті, відносяться до дискреційних повноважень суду, оскільки їх застосування або незастосування має вирішуватись виходячи з конкретних обставин кримінального провадження та особи винного.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується в умисному систематичному вчиненні щодо свого дядька ОСОБА_5 психологічного та фізичного насильства, що призвело до його психологічних страждань та погіршення якості життя. Вказані дії ОСОБА_4 виражались у ображаннях нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою, нанесенню удару по голові.

З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно застосувати обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України у виді направлення для проходження програми для кривдників.

Також, суд вважає за доцільне роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі не виконання або ухилення від виконання призначеного судом покарання та застосованого обмежувального заходу, він може бути притягнений до кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 389 та ст. 390-1 КК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 59-1, 65-67, 91-1, 126-1 КК України, ст. ст. 22, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді двох років пробаційного нагляду.

У відповідності до п. п. 1, 2, 3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Виконання покарання у виді пробаційного нагляду покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_4 .

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки ОСОБА_4 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників строком на три місяці, до органу місцевого самоврядування за місцем проживання ОСОБА_4 .

Роз`яснити ОСОБА_4 , наслідки ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду та не проходження програми для кривдників у вигляді притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 389 та ст. 390-1 КК України.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1