Справа № 953/297/25
н/п 1-кс/953/6813/25
"16" жовтня 2025 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
заявника - адвоката ОСОБА_3 ,
підозрюваної - ОСОБА_4 ,
До Київського районного суду м. Харкова 10.10.2025 надійшла вказана скарга, в якій заявник просить скасувати постанову слідчого СУГУНП в Харківській області ОСОБА_6 від 03.10.2025 про відмову в задоволенні клопотання; зобов`язати слідчого провести слідчу дію одночасний допит за участі підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , відомості про яких є в матеріалах кримінального провадження.
В судовому засіданні підозрювана ОСОБА_4 та її захисник адвокат ОСОБА_3 підтримали подану скаргу, просили її задовольнити.
Слідчий СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.
Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку про наявність підстав до задоволення скарги, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання.
В мотивувальній частині оскаржуваної постанови слідчий, посилаючись на ст. 224 КПК України, зазначив, що в ході проведення досудового розслідування, 29.08.2025 в якості підозрюваної було допитано ОСОБА_4 , яка надала показання з приводу обставин, що розслідуються. Крім того, 01.09.2025 в якості підозрюваного було допитано ОСОБА_7 , який відмовився від надання показань, користуючись своїм правом, наданим ст. 63 Конституції України. Отже, у зв`язку із відмовою ОСОБА_7 від дачі показань, встановити наявність розбіжностей в показаннях ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не виявляється можливим, тому, проводити їх одночасний допит недоцільно.
Згідно вимог ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Відповідно до ч. 3 ст. 93 КПК України сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Відповідно до ч. 4 ст. 93 КПК України ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.
Згідно ч. 9 ст. 224 КПК України, слідчий, прокурор має право провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях. На початку такого допиту встановлюється, чи знають викликані особи одна одну і в яких стосунках вони перебувають між собою. Свідки попереджаються про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань і за давання завідомо неправдивих показань, а потерпілі - за давання завідомо неправдивих показань.
Викликаним особам по черзі пропонується дати показання про ті обставини кримінального провадження, для з`ясування яких проводиться допит, після чого слідчим, прокурором можуть бути поставлені запитання. Особи, які беруть участь у допиті, їх захисники чи представники мають право ставити одна одній запитання, що стосуються предмета допиту.
Оголошення показань, наданих учасниками допиту на попередніх допитах, дозволяється лише після давання ними показань.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно положень ч. 2 ст. 22 КПК України, сторони кримінального мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п.п. 4, 5, 8, 9, 10, 12 ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний має право: не говорити нічого з приводу підозри проти нього, обвинувачення або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання; давати пояснення, показання з приводу підозри, обвинувачення чи в будь-який момент відмовитися їх давати; збирати і подавати слідчому, прокурору, слідчому судді докази; брати участь у проведенні процесуальних дій; під час проведення процесуальних дій ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дій, які заносяться до протоколу; заявляти клопотання про проведення процесуальних дій.
У свою чергу, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, а також мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Однак, слідчим при винесенні оскаржуваної постанови не в повній мірі виконано зазначені положення закону, а саме, реалізація вимог ч. 9 ст. 224 КПК України, у розрізі прав підозрюваного, передбачених ч. 3 ст. 42 КПК України щодо права давати пояснення, показання з приводу підозри.
Зазначене свідчить про необґрунтованість оскаржуваної постанови і її невідповідність вимогам кримінального процесуального закону та дає слідчому судді достатні підстави для її скасування.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 2 статті 307КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
В ході проведення зазначеної слідчої дії підозрюваним мають бути гарантовані та забезпечені їх процесуальні права, в тому числі передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 42 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Скаргу захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1