Справа № 309/5480/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/327/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 24.04.2024.

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, непрацююча, з загальною середньою освітою, одружена, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, несудима, засуджена:

- за ст. 126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 по місцю проживання за адресою АДРЕСА_1 , умисно, систематично, усвідомлюючи протиправність та карність своїх діянь, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на ґрунті неприязних відносин, вчиняла психологічне насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої, із супроводженням відчуття глибокого душевного страждання, поєднаного з формуванням внутрішнього психологічного конфлікту.

Зокрема, 30.08.2023 близько 09 год ОСОБА_6 , знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , висловлювалась в адресу матері ОСОБА_9 нецензурними словами, чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру, за що 11.10.2023 притягнута Хустським районним судом Закарпатської області до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

10.09.2023 біля 19 год ОСОБА_6 , знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , висловлювалася в адресу матері ОСОБА_9 нецензурними словами, чим вчинила домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру, за що 18.09.2023 притягнута Хустським районним судом Закарпатської області до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

-2-

14.09.2023 близько 11 год ОСОБА_6 , знаходячись по місцю свого проживання, що в АДРЕСА_1 , продовжуючи вчиняти протиправні дії, умисно, усвідомлюючи протиправність, караність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно небезпечних наслідків, не реагуючи на численні звернення потерпілої ОСОБА_9 до правоохоронних органів з приводу вчинення ОСОБА_6 домашнього насильства, принижуючи її честь та гідність, виражалася нецензурними та образливими словами у сторону своєї матері, на зауваження припинити свої дії вона не реагувала, а навпаки ставала агресивнішою, у зв`язку з чим ОСОБА_9 , побоюючись розвитку конфлікту викликала працівників поліції. Чим самим ОСОБА_6 вчинила психологічне насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду від 24.04.2024 щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження за її обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України закрити через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що факт спричинення ОСОБА_9 психологічних страждань та негативного впливу на її психічний стан є недоведеним. В судовому засіданні прокурор та потерпіла не навели жодних доводів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_9 емоційної дезадаптації і дезорієнтації, пов`язаних з психосоматичним порушенням, інтелектуальних дисфункцій, соціальної дезадаптації і дезорієнтації тощо. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_9 зазначила, що до відповідних спеціалістів за допомогою, як особа, якій завдано психологічних страждань, вона не зверталася, відповідний курс лікування не проходила, психологічна експертиза для визначення наявності психологічних страждань, яких нібито зазнала ОСОБА_9 , не проводилась.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, будь-яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду та відомостей про поважність причин неявки від них не надходило, а від захисника-адвоката ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його та обвинуваченої ОСОБА_10 участі. Крім того, апеляційний суд бере до положення ст. 28 КПК України, відповідно до якої під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги захисника, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

За приписами до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

-3-

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України не визнала та зазначила, що вона не може проживати в одному будинку з ОСОБА_9 . На території дворогосподарства є ще інший будинок, де можливе проживання, однак ОСОБА_9 хоче кімнату наверху. Цей будинок є спільним на підставі заповіту і кімната наверху потрібна їй, бо в неї є діти. Через це виникають конфлікти. Вона ніколи не починала конфліктів та не виражалася нецензурно, навпаки, саме ОСОБА_9 починає конфлікти та вживає нецензурну лексику. Вона теж викликала поліцію та зверталася із відповідними заявами щодо ОСОБА_9 .

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, на підтвердження її винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, суд першої інстанції з дотриманням передбачених процесуальним законом положень судового розгляду кримінального провадження, дослідив усі наявні докази у провадженні та дав їм належну правову оцінку.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні домашнього насильства щодо ОСОБА_9 , а саме умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка була безпосередньо допитана в судовому засіданні, та іншими наявними в матеріалах кримінального провадження та наведеними у вироку доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_9 стверджується, що у їхньому спільному з ОСОБА_6 будинку є кімната наверху, і її донька - ОСОБА_6 не дає їй проходу, а саме постійно чіпляється до неї, робить все на зло, нецензурно виражається, погрожує. У дворогосподарстві є ще один будинок, однак він не отоплюється. Конфлікт триває вже багато років, донька постійно виганяє її з дому та не хоче, щоб вона там проживала. Вона змушена постійно бігати до сусідів. Часто викликає поліцію, яка складає на доньку протоколи. Такі події негативно впливають на неї та її психічний стан.

-4-

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.10.2023 підтверджено, що ОСОБА_6 звернулася із заявою про те, що 14.09.2023 приблизно о 11 год її донька ОСОБА_6 вчинила сварку, в ході якої виражався нецензурними словами в її сторону.

Відповідно до постанови Хустського районного суду Закарпатської області від 11.10.2023 у справі № 309/4403/23, ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн, зокрема за те, що 30.08.2023 приблизно о 09 год ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , виражалася нецензурними словами в адресу своєї матері ОСОБА_9 .

Згідно постанови Хустського районного суду Закарпатської області від 18.09.2023 у справі № 309/4471/23, ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн, зокрема за те, що 10.09.2023 приблизно о 19 год ОСОБА_6 , у АДРЕСА_1 , виражалася нецензурними словами в адресу ОСОБА_9 .

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

З матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які можуть мати значення для кримінального провадження, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що у діях ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме вчинення домашнього насильства. Тому, доводи сторони захисту, викладені у поданій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими і такі відхиляються.

Таким чином, установивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів обвинуваченої, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази і дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і апеляційний суд.

Доводи сторони захисту про відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, спростовуються показаннями потерпілої та копіями постанов Хустського районного суду від Закарпатської області від 18.09.2023 та 11.10.2023, відповідно до яких ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення 10.09.2023 та 30.08.2023 домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_9

-5-

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що показання потерпілої ОСОБА_9 є логічними, послідовними та такими, що узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, зокрема вищезгаданими постановами Хустського районного суду Закарпатської області від 18.09.2023 та 11.10.2023, а тому їх обґрунтовано прийнято до уваги судом першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані постанови набрали законної сили і відомостей про їх скасування в матеріалах кримінального провадження відсутні.

До того ж, підстав не довіряти показанням потерпілої, яка була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведена до присяги, у суду не було, а обвинуваченою та захисником не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що потерпіла ОСОБА_9 давала показання у суді першої інстанції з метою обмови обвинуваченої ОСОБА_6 .

При оцінці тверджень обвинуваченої про те, що ОСОБА_9 також починає конфлікти та вживає нецензурну лексику, і вона також викликала поліцію та зверталася із відповідними заявами щодо ОСОБА_9 , апеляційний суд зазначає, що за змістом ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт спричинення ОСОБА_9 психологічних страждань та негативного впливу на її психічний стан є недоведеним, апеляційний суд визнає неспроможними з огляду на таке.

Статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність, яка характеризується як кількісним критерієм, тобто багаторазовістю періодично здійснюваних дій, так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.

Як ознака кримінально-караного діяння систематичність означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі хоча й може створювати враження незначного діяння, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК України (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя). При цьому, для кваліфікації дій винуватої особи систему може становити як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст. 126-1 КК України, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб.

Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту домашнього насильства якимось певним видом доказів. Діяння та наслідки, зазначені у ст. 126-1 КК України, підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК України, на що також вказується і в постанові ККС ВС від 21.05.2025 у справі № 161/16879/23.

-6-

Для доказування систематичності вчинення домашнього насильства має значення факт документування домашнього насильства, але не більше ніж інші передбачені законом докази. Систематичність домашнього насильства, яке наполегливо продовжує вчиняти винувата особа, у тому числі, але не виключно, може бути підтверджена попереднім притягненням її до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

При цьому те, що особу раніше притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не виключає наявності в її діях складу кримінального правопорушення, якщо вона продовжує вчиняти домашнє насильство, кількість епізодів яких загалом не менше трьох і ці систематичні дії потягли наслідки, визначені ст. 126-1 КК України.

Тобто попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій винуватої особи.

Як уже зазначено вище, ОСОБА_6 постановами Хустського районного суду Закарпатської області, які набрали законної сили, було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, які мали місце 30.08.2023 та 10.09.2023. Разом з тим, саме після вчинення нею епізоду домашнього насильства, яке відбулося 14.09.2023 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та притягнуто її до кримінальної відповідальності.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України є правильною.

Тому, апеляційний суд погоджується із твердженням суду першої інстанції про те, що висновок експерта не є єдиним доказом, яким можуть підтверджуватися обставини вчинення домашнього насильства.

Погоджуючись із цим висновком, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої обгрунтовано взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_9 , яка чітко ствердила, що конфлікт між нею та ОСОБА_6 триває вже багато років, обвинувачена постійно виганяє її з дому, внаслідок чого змушена бігати до сусідів, і такі події негативно впливають на неї та її психічний стан.

У зв`язку з чим, на переконання апеляційного суду, обґрунтованим є і висновок суду першої інстанції про те, що такі показання потерпілої ОСОБА_9 є достатніми для підтвердження факту, що дії ОСОБА_6 призводять до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_9 та погіршення якості її життя, у тому числі негативно впливають на її психологічний стан.

З урахуванням наведеного, безпідставними і такими, що не спростовують факту вчинення ОСОБА_6 домашнього насильства за викладених в обвинувальному акті та вироку суду обставин, є і доводи апеляційної скарги про те, що в судовому засіданні прокурор та потерпіла не навели жодних доводів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_9 емоційної дезадаптації і дезорієнтації, пов`язаних з психосоматичним порушенням, інтелектуальних дисфункцій, соціальної дезадаптації і дезорієнтації тощо.

Із цих підстав, не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, і доводи апеляційної скарги про те, що в судовому засіданні ОСОБА_9 зазначила, що до відповідних спеціалістів за допомогою, як особа, якій завдано психологічних страждань,

-7-

вона не зверталася, відповідний курс лікування не проходила, психологічна експертиза для визначення наявності психологічних страждань, яких нібито зазнала ОСОБА_9 , не проводилась.

Наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд дав належну оцінку, повністю спростовуються твердження обвинуваченої та її захисника, наведені в апеляційній скарзі про відсутність в матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Разом з тим, аналізуючи в даному випадку позицію обвинуваченої в суді першої інстанції та співставляючи її з обвинуваченням, що їй інкримінується, а також з показаннями потерпілої та з іншими доказами, дослідженими судом, колегія суддів приходить до висновку про те, що вищезазначені показання потерпілої та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_6 є такими, що доповнюють одне одного, не змінювалися протягом розгляду кримінального провадження, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законів.

Таким чином, колегія суддів уважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що остання незаконно засуджена за вказане діяння.

Обгрунтованим і належним чином вмотивованим апеляційний суд визнає і висновок суду першої інстанції у частині призначення обвинувачений ОСОБА_6 покарання.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Усі питання пов`язані з призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

-8-

Колегія суддів уважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання вимоги наведених вище норм кримінального закону були дотримані, і при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання, досудову доповідь органу пробації.

З вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання взято до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченої (раніше не судима, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на спеціальних обліках у лікарів не перебуває, посередньо характеризується за місцем поживання); відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання; досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої ризики повторного вчинення обвинуваченою правопорушення та ймовірність суспільної небезпеки є середніми.

Тому апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання згідно санкції ст. 126-1 КК України у виді громадських робіт на строк 150 годин, яке на переконання колегії суддів відповідає як характеру та ступеню вчиненого кримінально-карного діяння, так і особі обвинуваченої, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети - виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено обставин та доказів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції, таких стороною захисту не наведено та не надано, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 24.04.2024 щодо ОСОБА_11 ,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді