Провадження № 1-кп/202/917/2026
УХВАЛА

Іменем України

20 січня 2026 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 111 -1 КК України,

за участі сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

В ході судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у скоєнні злочину передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, яке було відновлено в порядку ч. 2 ст. 515 КПК України, прокурором заявлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , при цьому прокурор ОСОБА_6 зазначив, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,2,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 і ОСОБА_3 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, вважали, що ризики на які посилається прокурор є необґрунтованими і невмотивованими. Захисником зазначено, що усі докази по кримінальному провадженню досліджені, допитані свідки, а тому відсутній ризик, передбачений п.2 ч.1 ст. 177 КК України. Щодо ризику переховування від суду, то захисник і ОСОБА_3 зазначили, що 09 січня 2026 року ОСОБА_3 після звільнення її з медичного закладу з надання психіатричної допомоги, негайно прибула до місця тимчасового проживання як внутрішньо переміщена особа, а саме у АДРЕСА_1 , оскільки у селі Рубці Лиманського району Донецької області, де вона зареєстрована та проживала, на теперішній час проживати та перебувати небезпечно для життя та здоров`я в зв`язку з бойовими діями, прибула за першим викликом до суду 20 січня 2026 року, а тому просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Так, ознайомившись з матеріалами клопотання, в обґрунтування якого прокурором зазначено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та продовжують існування ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків; вчинити нове кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст. 176 КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, суд відповідно до вимог ст. 178 КПК України в сукупності із вищевказаними обставинами враховує вагомість наявних доказів про вчинення останнім інкримінованого йому кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється; характер та обставини вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки та приходить до висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти, передбаченим ст. 177 КПК України ризикам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

У судовому засіданні прокурором не доведена необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою ОСОБА_3 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, на які посилається прокурор. А також ризики на які посилається прокурор у клопотанні жодним чином недоведені під час судового розгляду.

Судом враховується стадія судового розгляду кримінального провадження, а саме допитані усі свідки, що зазначені у реєстрі матеріалів досудового розслідування, досліджені письмові докази, а також строк находження ОСОБА_3 під вартою з 22 грудня 2022 року до 03 серпня 2023 року, а з 03 серпня 2023 року по теперішній час перебування ОСОБА_3 успеціальному закладі з надання психіатричної допомоги.

Окрім того, ризик того, що обвинувачена ОСОБА_3 буде переховуватись від суду не підтверджено матеріалами клопотання.

Також, суд враховує процесуальну поведінку ОСОБА_3 , яка після звільнення її з медичного закладу з надання психіатричної допомоги 09 січня 2026 року, прибула завчасно, о 10 годині в приміщення суду у призначене судове засідання на 15 годину 20 січня 2026 року, очікуючи понад п`ять годин початку судового засідання, що свідчить суду про відсутність ризику переховування від суду та перешкоджанню кримінальному провадженню.

Посилання у клопотанні прокурора на ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і ризик того, що ОСОБА_3 може незаконно впливати свідків по кримінальному провадженню, недоведений та спростовується безпосереднім допитом свідків у судовому засіданні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

В обґрунтування клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою прокурор в судовому засіданні не довів реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи ОСОБА_3 .

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також вимоги ч.8 ст. 176 КПК України, суд приходить до висновку у відмові у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 184, 331,350 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 - відмовити.

Ухваламоже бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Головуюча: ОСОБА_1