ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2021/25 Справа № 203/7258/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 10 жовтня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000314 від 14 січня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харків, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю :

прокурора ОСОБА_8

підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 10 жовтня 2025 року звільнено в залі суду, ОСОБА_7 стосовно якого 09.10.2025 складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, в порядку ст. 208 КПК України; клопотання слідчого задоволено частково, застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 01 грудня 2025 року, визначено строк дії ухвали до 01 грудня 2025 року, визначено розмір застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів для працездатних осіб, що становить 60 560,00 гривень.

З огляду на приписи 176-178 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а також практику Європейського суду з прав людини, беручи до уваги обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 тяжкого кримінального правопорушення, наявність заявлених в клопотанні ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а також врахувавши його особу, суд дійшов висновку, що до нього слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, та у разі її внесення покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, в задоволенні клопотання органу досудового розслідування відмовити, у разі залишення запобіжного заходу без змін залишити залишити заставу у визначеному розмірі.

Захисник стверджує, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням вимог матеріального та процесуального права. Вважає слідчим суддею не перевірені доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри, безпідставності такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як тримання ОСОБА_7 під вартою. Заперечує щодо обґрунтованості підозри. Зазначає про передчасність доводів слідчого та прокурора про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного. Погоджується з визначеним співмірним розміром застави.

Сторона захисту вважає, що слідчий суддя вийшов за межі повноважень, провів розгляд по суті, визнав ОСОБА_7 військовослужбовцем, проте ці обставини мають встановлюватися під час судового розгляду, заперечує проти встановлених обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК.

Захисник з посиланням на практику Європейського суду стверджує, що ОСОБА_7 , як Свідок Єгови, не є особою, яка за своїми релігійними переконаннями може бути призвана на військову службу, а отже не може бути суб`єктом передбаченого ст. 407 КК кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні підозрюваний в режимі відеоконференції та захисник в залі суду підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність, просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК).

Згідно з вимогами статей 177, 178 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, висновки слідчого судді та матеріали, долучені до клопотання слідчого, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином. Доводи сторони захисту, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі про відсутність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та необхідності застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд вважає неспроможними з огляду на таке.

Щодо обґрунтованості підозри.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК за обставин, викладених в повідомленні про підозру, є достатньо обґрунтованими і такими, що підтверджуються сукупністю матеріалів, доданих до клопотання слідчого і з такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Повідомлення про підозру має містити відомості, зокрема зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Таким чином, рівень такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86 рішення від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, пункт 175 рішення від 21.04.2011).

Стандарт «обґрунтованої підозри» є вищим ніж стандарт «достатніх підстав (доказів)», оскільки пов`язаний з обмеженням прав, свобод та інтересів людини, в даному випадку право на свободу.

З наданих матеріалів слідує, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні (злочині) підтверджується: витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 09.10.2025 у кримінальному провадженні №0000314 від 09.10.2025; повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2024 за вих. №2124 про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_7 кримінального правопорушення; матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 до якого входить акт службового розслідування, рапорт, доповідь військової частини НОМЕР_1 від 28.06.2024 про самовільне залишення військової частини курсанта 3 навчальної роти 3 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_7 ; витягів з наказів № 1183 від 02.07.2024, № 168 від 07.06.2024, № 189 від 28.06.2024; №526 від 11.07.2024, даними карти соціально-демографічного вивчення військовослужбовця, медичної характеристики від 04.07.2024; протоколами допиту свідків від 09.10.2025; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 , які у своїй сукупності вказують на вірогідну причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку долученим до клопотання слідчого доказам, апеляційний суд звертає увагу, що на стадії досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Таким чином, доводи захисника про необґрунтованість підозри ОСОБА_7 у причетності до вчинення інкримінованих йому злочинів, апеляційний суд відхиляє з огляду на сукупність доказів, долучених до клопотання слідчого.

В даному провадженні пред`явлена ОСОБА_7 підозра не є вочевидь безпідставною, а причетність останнього до вчинення інкримінованого йому злочину є достатньо вірогідною для вирішення питання про застосування запобіжного заходу, узгоджуються з наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, отриманими на даному етапі досудового розслідування.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК , а тому підозра пред`явлена йому є необґрунтованою з вказаних підстав, перевірена слідчим суддею, й вірно зазначена, що обстоювана стороною захисту позиція невинуватості підозрюваного підлягає перевірці, в тому числі щодо обставин неможливості призову на військову службу через релігійні переконання, перебування на духовній посаді у Релігійній організації «Центр Свідків Єгови», після чого прокурор вправі буде змінити обсяг підозри або прийняти інше рішення, передбачене ст. 283 КПК України.

Разом з цим, апеляційний суд зауважує, з огляду на позицію висловлену у Постанові ККС ВС від 26.11.2024 №125/773/23 (51 - 2209 км 24), відмова від служби у ЗСУ, зокрема щодо релігійних переконань підлягає оцінці доказів, в порядку ст. 94 КПК України, саме судом компетенцією якого є ухвалення вироку.

Крім того, Верховний Суд у своїх практиках звернув увагу, що відповідно до ст. 35 Конституції України, якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою. Водночас за приписами ст. 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень, які на цей час встановлені указами Президента України про введення воєнного стану.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заявлені ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, апеляційний суд виснує, що клопотання слідчого щодо наявності ризиків у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, в якому підозрюється є обґрунтованим.

Так, стосовно підозрюваного існує обґрунтована підозра у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, яке за правилами ст. 12 КК є тяжким злочином та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, що саме по собі може спонукати останнього до спроби уникнути ймовірного покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Крім того, з огляду на обставини кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 , що останній за твердженням сторони обвинувачення у період з 28.06.2024 по 09.10.2025 без поважних причин був відсутній на службі та не виконував службові обов`язки, проводячи службовий час на власний розсуд, існує ймовірність, що останній може продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, у разі незастосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

У зв`язку з чим, апеляційний суд вважає, що існує достатня ймовірність того, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків, а саме військовослужбовців, які проходять військову службу з ним в одній військовій частині, з метою зміни їх показів.

Колегія суддів вважає доведеним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КК і погоджується з обґрунтованими доводами слідчого, які вірно встановлені й слідчим судде, про те, що тривалий час жодних намірів для повернення у розташування військової частини підозрюваний не вживав, жодних документів про належність його Релігійній організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» ні під час мобілізації, ні під час нетривалого проходження служби не подавав, та як військовослужбовець військової служби за мобілізацією може самовільно покинути військову частину або місце служби, вчинити дезертирство та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або іншим способом, а тому може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Враховуючи, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні перебуває на початковій стадії та органу слідства необхідно провести низку слідчих та процесуальних дій, тому забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

При цьому слідчий суддя врахував положення частини 8 статті 176 КПК, якою встановлено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою.

З огляду на вищевикладене, доводи захисту про недоведеність заявлених стороною обвинувачення ризиків та можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими та спростовуються дослідженими матеріалами.

Колегія суддів вважає правильними доводами, викладеними в ухвалі слідчого судді, якими враховано дані про особу підозрюваного, обставини кримінального провадження, злочин, в якому підозрюється ОСОБА_7 , необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про можливість визначити останньому застави, достатню для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, а саме в мінімально визначеному розмірі, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК, з чим достеменно погоджується й сторона захисту в апеляційній скарзі.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника в частині не вірно покладеного обов`язку на підозрюваного ОСОБА_7 , а саме не відлучатися з місця дислокації військової частини, в якій ОСОБА_7 проходить військову службу, без дозволу слідчого, прокурора або суду, апеляційний суд вважає їх неспроможними, враховуючи, що покладення цих обов`язків має забезпечувати процесуальну поведінку підозрюваного з метою досягнення дієвості кримінального провадження.

Отже, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставами для скасування ухвали слідчого судді апеляційним судом не встановлено, застосований слідчим суддею запобіжний захід стосовно підозрюваного відповідає вимогам ст. 177, 178, 183, 194 КПК, прийняте рішення є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню, а відтак апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись статті 132, 176, 177, 183, 193, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 10 жовтня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4