Справа № 144/1501/25
Провадження №11-кп/801/92/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000049 від 05.09.2025,

за апеляційною скаргою прокурора Теплицького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Теплицького районного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року,

яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шиманівка Теплицького району Вінницької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого:

вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.06.2021 за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі, звільненого 26.02.2022 на підставі указу президента України про помилування № 75/2022;

вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 03.07.2025 за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в сумі 850 грн,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді 200 (двухсот) годин громадських робіт.

Початок відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту початку виконання громадських робіт за визначеним місцем роботи.

Покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 гривень) за вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 03.07.2025, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, ухвалено виконувати самостійно.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Теплицького районного суду Вінницької області від 11.09.2025, на скляну пляшку від коньяку «Aznauri», яка знаходиться у кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, після набрання вироком законної сили.

Речові докази у справі: скляну пляшку від коньяку «Aznauri», яка зберігається у кімнаті речових доказів ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, ухвалено знищити.

Прокурор Теплицького відділу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 у відповідності до вимог ч. 1 ст. 302 КПК України в обвинувальному акті заявив клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта з клопотанням додав письмову заяву підозрюваного ОСОБА_8 , складену в присутності захисника ОСОБА_7 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з вимогами ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, письмову заява потерпілого ОСОБА_10 щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що 02.09.2025 близько 18 год ОСОБА_8 перебував неподалік центрального ставу по вул. Соборна с. Соболівка Гайсинського району Вінницької області, де також перебував ОСОБА_10 . Під час розмови, між ними виникла сварка, в ході якої, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи явну протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 взяв правою рукою скляну пляшку від коньяку «Aznauri» та наніс нею ОСОБА_10 один удар в обличчя, заподіявши у такий спосіб останньому тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці обох повік лівого ока, саден в ділянці перенісся та лівої брови, які за ступенем важкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор Теплицького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_9 просить скасувати оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_8 в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 200 годин громадських робіт. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного даним вироком, повністю приєднати покарання за попереднім вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 03.07.2025 у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, призначивши остаточне покарання у вигляді 200 годин громадських робіт та штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно. У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

У доводах апеляційної скарги прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 та доведеності його винуватості, оскаржує судове рішення у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає про те, що положеннями ч.1, 4 ст.71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Такі положення є імперативними, тобто обов`язковими для виконання

Однак, місцевий суд їх не дотримався. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_8 засуджено оскаржуваним вироком від 29.09.2025, вчинено 02.09.2025, тобто після постановлення попереднього вироку Теплицького районного суду Вінницької області від 03.07.2025, яким обвинуваченого засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, але до повного відбуття покарання за даним вироком.

Таким чином, покарання обвинуваченому має призначатися за правилами ст. 71 КК України, яка регулює питання призначення покарання за сукупністю вироків. Натомість вказане залишилося поза увагою суду першої інстанції, що є підставою для скасування вироку та ухвалення нового.

Позиції учасників апеляційного розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисниця ОСОБА_7 не заперечували стосовно задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпілий ОСОБА_10 про апеляційний розгляд повідомлений належним чином, однак у судове засідання не з`явився.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисниці, які не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження розглянуті у спрощеному провадженні, передбаченому ст.382 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскаржуваний вирок вказаній вимогі закону в повному обсязі не відповідає.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з обґрунтованістю апеляційних доводів прокурора в частині неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, оскільки вони не позбавлені правових та фактичних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Положеннями ч. 4 ст. 71 КК України передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

У той же час згідно з ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у вигляді штрафу при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Ці приписи закону є імперативними та підлягають обов`язковому виконанню. З оскаржуваного вироку вбачається, що суд звернув увагу на дані норми КК України в мотивувальній частині рішення, однак не правильно застосував їх у резолютивній частині оскаржуваного вироку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, оскаржуваним вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 29.09.2025 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, за яке його засуджено оскаржуваним вироком, вчинено 02.09.2025, тобто після постановлення попереднього вироку, однак до повного відбуття покарання за попереднім вироком, а саме за вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 03.07.2025 за ч. 1 ст. 125 КК України, яким ОСОБА_8 засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Оскільки штраф, як вид покарання складанню з іншими видами покарань не підлягає, то при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції мав застосувати положення ч. 1 ст. 71 КК України, приєднавши до покарання за новим вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 29.09.2025 покарання у вигляді штрафу за попереднім вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 03.07.2025, та призначити остаточне покарання, яке мало б бути більшим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Вказане повністю узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.02.2025 у справі 369/18964/23.

Вищевказане на переконання апеляційного суду, призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання.

Зі змісту п.2 ч.1 ст.420 КПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

З урахуванням зазначеного, вирок Теплицького районного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_8 підлягає скасуванню в частині призначення покарання з ухваленням нового вироку в цій частині.

При призначенні ОСОБА_8 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, апеляційний суд, як і місцевий суд, згідно з ст.65 КК України враховує: характер та тяжкість вчиненого ним кримінального проступку,факт щирого каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та надання згоди обвинуваченим і потерпілим на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, що знайшло своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Також суд ураховує фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінального проступку та реалізації злочинного умислу, дані про особу обвинуваченого.

У якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , апеляційний суд визнає його щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, апеляційним судом не встановлено.

З урахуванням наведеного та всіх обставин кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, наявності обставини, що пом`якшує покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, а також те, що він дій винного не настало тяжких наслідків, апеляційний суд приходить до висновку, що для виправлення обвинуваченого необхідно призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді громадських робіт строком 200 годин .

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного даним вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 03.07.2025 у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, та призначити остаточне покарання у вигляді 200 годин громадських робіт та штрафу у виді 50 розмірів неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Саме таке покарання, на переконання апеляційного суду, буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_8 скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням апеляційним судом нового вироку у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.420 КПК України. В іншій частині оскаржуваний вирок слід залишити без змін.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст.405, 407, 409, 414, 420, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Теплицького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Теплицького районного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України скасувати в частині призначення покарання та ухвалити у цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді 200 (двухсот) годин громадських робіт.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного даним вироком, повністю приєднати покарання за попереднім вироком Теплицького районного суду Вінницької області від 03.07.2025 у вигляді штрафу у виді 50 розмірів неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, та призначити остаточне покарання у вигляді 200 годин громадських робіт та штрафу у виді 50 розмірів неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4