ЄУН справи: 336/4101/23
Номер провадження: 1-кп/336/328/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.4 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2023 року приблизно о 17 годині 20 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись біля готелю «Гранд Палас», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул. Спартака Маковського буд.15, у період дії воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, продовженого Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023, відкрито викрав майно ОСОБА_6 за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , знаходячись за вищевказаною адресою, звернув увагу на двох раніше йому не знайомих неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які прогулювались вздовж паркану зазначеного готелю. Скоротивши відстань до неповнолітніх, ОСОБА_5 почав висловлюватись на їх адресу непристойною лайкою. Злякавшись раніше не знайомого ОСОБА_5 , неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 почали бігти в сторону вул.Авраменко в м.Запоріжжі, при цьому ОСОБА_7 виронив на землю мобільний телефон «ZTE Blade A71 модель А7030 imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 » в корпусі сірого кольору, який належить його матері ОСОБА_6 .

Побачивши на землі зазначений мобільний телефон, ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підняв із землі, належний ОСОБА_7 мобільний телефон та став ховати його до кишені одягу.

Вказані злочинні дії ОСОБА_5 були помічені та викриті свідком ОСОБА_9 , який у зазначений час перебув на вказаній вулиці у безпосередній близькості та був очевидцем всієї ситуації від початку. Останній відразу підійшов до ОСОБА_5 та став вимагати від нього повернення мобільного телефону власнику. Після чого, ОСОБА_5 , усвідомлюючи той факт, що його злочинні дії викриті свідком ОСОБА_9 та вже мають відкритий, а не таємний характер, почав намагатися зникнути з місця вчинення злочину у протилежній бік, ніж побігли неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_5 вимкнув відкрито викрадений мобільний телефон, на який у цей мить намагався додзвонитися неповнолітній ОСОБА_7 з телефону свого товариша та поклав його до своєї сумки. Далі свідок ОСОБА_9 став переслідувати ОСОБА_5 у напрямку вулиці Спартака Маковського в м.Запоріжжі, вимагаючи при цьому припинення злочинних дій та повернення майна власнику, при цьому повідомивши зі свого мобільного телефону оператора «102» про вчинений злочин.

В свою чергу ОСОБА_5 , не припиняючи свої злочинні дії, утримуючи при собі відкрито викрадене майно, з метою уникнення кримінальної відповідальності, намагався сховатися у третьому під`їзді буд. №13 по вул.Спартака Маковського, але був затриманий з викраденим майном свідком ОСОБА_9 та працівниками поліції. Таким чином, ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, у період воєнного стану, відкрито викрав майно ОСОБА_6 , а саме мобільний телефон «ZTE Blade A71 модель А7030 imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 » в корпусі сірого кольору, вартість якого згідно висновку судового-експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України складає 3480 гривень, який знаходився у чохлі чорного кольору, вартістю 300 гривень, тим самим спричинивши матеріальну шкоду потерпілій на загальну суму 3780 гривень.

Обвинувачений свою провину у викладеному вище визнав та надав показання, згідно яких 15 березня 2023 року приблизно о 17 годині 20 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись біля готелю «Гранд Палас», що вул. Спартака Маковського, помітив двох раніше йому не знайомих неповнолітніх, які почали бігти від нього. Побачивши на землі мобільний телефон, ОСОБА_5 , підняв із землі мобільний телефон. Сторонній чоловік підійшов до ОСОБА_5 та став вимагати від нього повернення мобільного телефону власнику, але обвинувачений почав намагатися зникнути, але згодом був затриманий з викраденим майном. Вартість та найменування викраденого майна обвинувачений не оспорював, у скоєному щиро розкаявся.

Свідок ОСОБА_8 суду повідомив, що він за своїм приятелем ОСОБА_7 гуляли біля готелю «Гранд Палас», коли побачили обвинуваченого, який почав на них нецензурно лаятися, тому вони злякалися та побігли геть, забігши у під`їзд житлового будинку, коли виявилося, що у ОСОБА_7 зник мобільний телефон.

Свідок ОСОБА_7 суду повідомив, що він за своїм приятелем ОСОБА_8 гуляли біля готелю «Гранд Палас», коли побачили обвинуваченого, який почав на них нецензурно лаятися, тому вони злякалися та побігли геть, забігши згодом у ліфт житлового будинку, де свідок виявив зникнення мобільного телефону.

Свідок ОСОБА_9 суду повідомив, що готелю «Гранд Палас», де побачив, як двоє неповнолітніх тікають від обвинуваченого, який йшов та розглядав мобільний телефон. Свідок попросив поверти телефон хлопцям, але обвинувачений з викраденим намагався зникнути, проте був затриманий свідком.

Свідок ОСОБА_10 суду повідомив, що він є інспектором УПП. Був виклик про викрадення мобільного телефону на вул. Авраменко, де співробітниками поліції згодом був виявлений ОСОБА_5 з чоловіком, який його затримав.

Потерпіла ОСОБА_6 суду повідомила, що ОСОБА_7 це її син. Коли він не повернувся вчасно додому, вона зателефонувала йому, проте слухавку підняли співробітники поліції та розповіли їй про те, що сталося.

Зважаючи на відсутність з боку учасників судового розгляду будь-яких заперечень, суд в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно фктичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочинуи вище викладених обставинах повністю доведена, а його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, злочин вчинений обвинувачений відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р (II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Обставинини, які обтяжують покарання обвинуваченого, не ставилися в провину та під час судового розгляду не встановлені.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом визнано його щире каяття, примирення з потерпілою, яка й не забажала для обвинуваченого суворого покарання.

Суд вважає, що зазначені вище обставини та особисті характеристики обвинуваченого, який судимості не має, не працює, є інвалідом, за місцем проживання характеризується позитивно - є такими, що пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченого та дозволяють застосувати при призначенні основної міри покарання обвинуваченому вимоги ч. 1 ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої ч. 4 ст. 186 КК України.

Згідно з положеннями ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання, в тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Застосування при призначенні покарання положень ст. 75 КК України має місце у випадках, коли у матеріалах кримінального провадження є дані, які є свідченням того, що зниження суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та самого засудженого зумовлює можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Суд враховує, що обвинувачений не судимий, має місце проживання у м. Запоріжжі, не працює, але є інвалідом, критично ставиться до вчиненого.

Отже, ризики повторного вчинення обвинуваченим злочину та його небезпека для суспільства не є високими.

У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Таким чином, враховуючи особу обвинуваченого, який має визначене місце реєстрації та проживання, де характеризується позитивно, усвідомив протиправність своєї злочинної поведінки, наявність обставин, які пом`якшують покарання, обставини скоєного кримінального правопорушення, те, що обвинувачений являється не судимою особою, суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання.

Отже, на переконання суду, враховуючи відсутність у обвинуваченого судимості, критичне відношення до скоєного, його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, оскільки призначення йому покарання у виді реального позбавлення волі не сприятиме його виправленню, а може й зламати його життя.

Суд вважає, що призначення покарання обвинуваченому із застосуванням положень ст.ст. 69 та 75 КК України буде відповідати принципу необхідності і достатності для його виправлення, і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Щодо обвинуваченого у кримінальному провадженні запобіжний захід натепер не застосовується. Клопотань про обрання запобіжного заходу не надійшло.

Питання про речові докази судом вирішується у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Оскільки проведення судової експертизи здійснювалося за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділялися експертній установі з Державного бюджету України, відповідно до вимог ч.2 ст. 122, ч.2 ст. 124 КПК України суд має стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати у справі, які складають документально підтверджені витрати на проведення судової експертизи на суму 377 грн. 56 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, на підставі чого призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави витрати на проведення судової експертизи на суму 377 грн. 56 коп.

Речові докази по кримінальному провадженню: мобільний телефон «ZTE Blade A71 модель А7030 imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 » в корпусі сірого кольору - лишити потерпілій ОСОБА_6 за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченим, захисникам, потерпілим, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченим, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, також роз`яснити право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1