ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 636/2474/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1994-1995/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання
під вартою обвинуваченим
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю захисника ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самих обвинувачених, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Чугуївського міськрайонного суду Харківської області від 19.08.2025, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 17 жовтня 2025 року включно, без визначення застави.

Крім того, відмовлено у задоволенні клопотання захисника та обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційні скарги, в яких, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить скасувати та постановити нове, яким, на його думку, слід визначити розмір застави.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що стороною обвинувачення не було надано жодних належних та допустимих доказів, які давали б підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було враховано низку обставин, які мають важливе значення при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою, а саме те, що обвинувачені мають стійкі соціальні зв`язки та постійне місце проживання.

Просить взяти до уваги те, що ОСОБА_9 має малолітнього сина та дружину про яких піклується, має постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем події, де раніше проживав.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_8 був зарахований в списки особового складу військової частини та проходить військову службу під час проведення загальної мобілізації.

Зауважує, що обвинувачені протягом тривалого часу дотримувалися належної процесуальної поведінки, а саме з березня 2023 року.

Крім того, вказує, що в ухвалі суду першої інстанції не було зазначено нові ризики, передбачені ст.177 КПК України, які обґрунтовують необхідність продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу. Захисник робить висновок, що у такому разі відсутні підстави для продовження строку запобіжного заходу.

Разом з цим наголошує, що суд першої інстанції в ухвалі не надав оцінки доводам сторони захисту.

Таким чином, захисник зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно та необґрунтовано вирішено продовжити стосовно обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні за допомогою відеоконференції брав участь захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 також був присутній у судовому засіданні та заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Обвинувачені про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, але на особистій участі не наполягали.

Беручи до уваги те, що захисник та прокурор не заперечували проти проведення розгляду апеляційної скарги без участі обвинувачених, а також те, що останні про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, але на особистій участі не наполягали, враховуючи вимоги ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за їхньої відсутності.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника та думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема: тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення, можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, передбаченого п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченим, усвідомлюючи, яке покарання їм загрожує, з метою його уникнення, вони можуть вчинити дії, направлені на переховування від суду.

Крім того, у зв`язку з тим, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а ОСОБА_9 та ОСОБА_8 мають реальну можливість впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, в тому числі на тих, яким відомо про вчинення кримінального правопорушення, не можна виключати можливість такого впливу обвинувачених на свідків з метою зміни їх свідчень на свою користь.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки той факт, що у разі засудження за вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим як основне покарання може бути призначене позбавлення волі на тривалий строк, свідчить про ймовірність неналежної процесуальної поведінки останніх у майбутньому, що, у свою чергу, може перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема унеможливити швидкий та об`єктивний судовий розгляд.

Разом з цим, суд першої інстанції зазначив про необґрунтованість та безпідставність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, за наявності тих доводів, які вказані у клопотанні.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Судом першої інстанції вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, але, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, було зроблено вмотивований висновок про те, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою здатний запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Крім того, вирішуючи питання про продовження раніше обраного запобіжного заходу, відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК України, суд першої інстанції вирішив не визначати обвинуваченим розмір застави, що є виправданим з огляду на характер і тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та наявні ризики.

У зв`язку з викладеним, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдане, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з клопотань про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, при цьому сторона обвинувачення надала оцінку протиправності дій, скоєних обвинуваченими, тяжкості покарання, у разі доведення їхньої винуватості, відомостям, які характеризують осіб обвинувачених, та навела підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежене з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченим, а також його тяжкості та спрямованості проти життя і здоров`я особи, що, відповідно до Конституції України, є найвищою соціальною цінністю, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності забезпечення високих стандартів захисту прав та інтересів суспільства.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів бере до уваги рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їхньої участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому належним чином дослідив всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник стосовно недоведення ризиків, заявлених в клопотанні прокурора, спростовуються відомостями, наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 мають стійкі соціальні зв`язки та постійне місце проживання, а також інші позитивно-характеризуючі відомості, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ці обставини існували на час подій, які їм інкримінуються і вони не стали стримуючим фактором для обвинувачених при вчиненні протиправного діяння.

Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності продовження строків тримання під вартою обвинуваченим та не вбачається підстав для зміни раніше обраного останнім запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданої апеляційної скарги.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, ст.ст.176-206, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Чугуївського міськрайонного суду Харківської області від 19.08.2025 про продовження щодо обвинувачених за п.п.1,12 ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 17.10.2025, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених, - залишити без задоволення.

Звернути увагу суду першої інстанції на надто тривалий термін розгляду даної справи в суді, що може призвести до безпідставного затягування судового процесу та, як наслідок, суттєвого порушення процесуальних прав учасників на справедливий розгляд та вирішення справи у розумні строки і може свідчити про низький рівень організації судочинства суддею.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4