ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/8602/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2273/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 348 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001306 від 22.08.2023 за статтею 348 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2025 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено, продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 11.12.2025 року, включно.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду від 13.10.2025 скасувати, змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з покладенням обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що 22.08.2023 ОСОБА_7 був затриманий в порядку статті 208 КПК України. Строк тримання під вартою був неодноразово продовжений. При цьому, необхідність продовження тримання під вартою обвинуваченого суд мотивує тяжкістю можливого покарання, не враховуючи практику ЄСПЛ щодо. Обвинувачений має дружину та неповнолітню доньку, має низку захворювань, які обумовлюють необхідність його перебування за місцем реєстрації, де знаходяться лікувальні заклади, де він може отримати медичну допомогу. ОСОБА_7 у період з 08.11.2017 року по 12.09.2023 року не перетинав державний кордон України. Отже, ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, відсутній. Оскаржувана ухвала суду не містить відомостей про те, що тривале перебування обвинуваченого під вартою становить публічний інтерес. Крім того, судом не дотримано вимог статей 184, 199 КПК України та не мотивовано неможливість застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, не враховано доводи сторони захисту щодо невідповідності клопотання прокурора вимогам КПК України та порушення строку його вручення обвинуваченому.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які просили задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого йому злочину та покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання винуватим, дані про особу обвинуваченого та дійшов обгрунтованого висновку, що ризик вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України не зменшився та продовжує існувати, у зв`язку із чим, застосування до ОСОБА_7 на цій стадії судового провадження більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання встановленому ризику, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги зміст пред`явленого обвинувачення та стадію судового розгляду, який ще триває. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 348 КК України, а саме: посягання на життя працівника правоохоронного органу, тобто замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків. Санкція статті 348 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Відповідно до пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем мешкання вчинив сімейну сварку, під час якої у присутності двох малолітніх дітей кричав нецензурною лайкою, вдарив кулаком правої руки в обличчя свою дружину з інвалідністю 2 групи, схопив за праву руку та штовхнув на шафу її мати особу похилого віку. Свої дії ОСОБА_7 не припиняв, на зауваження мешканців квартири не реагував, супроводжував висловлюванням погроз та намірів вбивства всіх мешканців квартири. Для припинення протиправних дій мешканці квартири змушені були викликати поліцію. Після прибуття працівників поліції, протидіючи виконанню ними службових обов`язків, ОСОБА_7 взяв на балконі молоток та наніс два удари молотком в голову працівнику поліції, чинив активний фізичний опір та намагався продовжити нанесення ударів молотком. Відповідно до висновку експерта працівнику поліції спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я понад 6 днів, але не більше 3х тижнів.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

З огляду на обставини, що викладені у обвинувальному акті, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наявність у обвинуваченого дружини та доньки не є достатньою гарантією належної процесуальної поведінки останнього, за відсутності інших стримуючих факторів.

Посилання захисника на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, який вимагає лікування, не підтверджені об`єктивними доказами. У зв`язку із наведеним, підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу на даний час судом апеляційної інстанції не встановлено. Зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції встановлено, що даних щодо не можливості отримання медичної допомоги ОСОБА_7 в умовах ізолятора судом не отримано, за висновком судово-медичної експертизи, яка проведена за клопотанням сторони захисту обвинувачений не потребує стаціонарного лікування за межами установи чи екстреної госпіталізації. В матеріалах справи відсутні дані щодо неможливості отримання належної медичної допомоги, обмежень в підтвердженні групи інвалідності. На час апеляційного розгляду до суду апеляційної інстанції також не було надано даних на підтвердження необхідності отримання ОСОБА_7 лікування саме за межами слідчого ізолятора чи ненадання йому необхідної медичної допомоги за місцем тримання під вартою.

Положеннями статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» встановлено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України. Приписи пунктів 2.5-2.8 Розділу ІІ Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту №212/20525, затвердженого Наказом МОЗ України № 239/5/104 від 10 лютого 2012 року, передбачають право особи, узятої під варту, на консультування, обстеження і лікування фахівцями закладів охорони здоров`я (якщо воно можливе в умовах медичної частини СІЗО) медичних частинах СІЗО в присутності персоналу медичної частини, право на вільний вибір лікаря, а також можливість, за необхідності, проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я для отримання необхідного лікування. Наявність у особи, що перебуває під вартою, певних видів захворювань безумовно не виключає застосування до такої особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за наявності відповідних процесуальних підстав, визначених КПК України. Разом з тим, слушними є доводи захисника щодо тривалості судового розгляду та перебування обвинуваченого під вартою, який був затриманий 22.08.2023, у зв`язку із чим, суд апеляційної інстанції вважає необхідним звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, згідно статті 28 КПК України. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для зміни ухвали суду та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, згідно статті 28 КПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: