Номер провадження: 11-кп/813/1774/25
Справа № 509/1405/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.04.2025 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України,

установив

Оскаржуваною ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.04.2025 року кримінальне провадження №0000195 від 05.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України, було закрито на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, а саме: у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Не погоджуючись з ухвалою суду, заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції звільнивши ОСОБА_8 від покарання на підставі на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, суд не врахував спосіб вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме не перекваліфікував дії обвинуваченого з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, оскільки інкримінований ОСОБА_8 злочин було вчинено із проникненням до приміщення житлового будинку.

На підставі цього просить:

Ухвалу суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 скасувати, та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

До судового засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, із клопотаннями про відкладення судового розгляду не звертався, а тому, враховуючи те, що в апеляційній скарзі прокурора питання про погіршення становища обвинуваченого не порушується, апеляційний розгляд проводиться без участі обвинуваченого.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог лізло кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На виконання вимог ст. 372 КПК України, в ухвалі мають бути зазначені дані, які обґрунтують судове рішення.

Відповідно до ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_8 04.04.2022, приблизно 22:00, самостійно прибув до території споживчого кооперативу «ЖБК БРИЗ» на території СОГ «Ювілейний» села Молодіжне, Одеської області, де обрав об`єктом протиправного посягання майно в будинку № 1, що належить ОСОБА_10 , та приблизно о 22:20 за допомогою заздалегідь підготовленої металевої фомки (палиці), шляхом пошкодження дерев`яної рами вхідних дверей в області врізного замку, проник до приміщення будинку, де обрав та підготовив для викрадення побутову техніку - пилосос торгівельної фірми «РНІЬІРБ», модель БС9331/09, чорного кольору, вартістю 1700 гривень, електричний чайник торгівельної фірми «ТЕБАЬ», модель КІ730, білого кольору, вартістю 300 грн, які склав біля вхідних дверей, та продовжив пошук об`єктів протиправного посягання.

Однак, з причин, що не залежали від волі ОСОБА_8 , він не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця та не покинув приміщення будинку із викраденим майном у зв`язку із затриманням останнього працівниками приватної охоронної служби «СОБ».

Таким чином, суд першої інстанції, не врахував спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме вчинення його з проникненням до приміщення житлового будинку, а тому дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України.

Так, зважаючи на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є проступком, перекваліфікація дій обвинуваченого з ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, яке є тяжким злочином, покращує становище обвинуваченого.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК полягає, зокрема, в незаконному проникненні до- житла чи іншого володіння особи. Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 (справа №278/1566/21).

Як вбачається з оскаржуваної ухвали та журналу судового засідання, під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що йому зрозуміла суть закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України і просив задовольнити клопотання захисника про закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Водночас, всупереч вимогам ст. 372 КПК України, суд першої інстанції не з`ясував у обвинуваченого та не навів в своїй ухвалі відношення обвинуваченого до інкримінованого йому кримінального правопорушення, що має істотне значення для правильного вирішення провадження.

Проте, за наявності до того підстав, відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, суд мав дії ОСОБА_8 перекваліфікувати з ч.3 ст.15 ч. 4 ст. 185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла особи і призначити йому покарання відповідно до санкції вказаної норми, однак не зробив цього.

Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону, є істотними оскільки перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, серед іншого, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню та незастосування закону, яким підлягає застосуванню.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з підстав, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.04.2025 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України скасувати.

Призначити новий судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000195 від 05.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України у тому суді іншим складом суду зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4