Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/640/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 399/900/24 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2025 року. м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2025 року, стосовно

ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України,-

інші учасники судового розгляду:

прокурор - ОСОБА_8 ,

адвокат - ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0001276, стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2025 року, продовжено стосовно ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 09 листопада 2025 року. включно.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, в апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, винести нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або заставу.

Вважає, що під час судового засідання прокурор формально підійшов до розгляду клопотання про продовження строків тримання під вартою, не надав жодного аргументування чи доказу щодо наявності ризиків. Вважає зазначені ризики прокурором такі, що ґрунтуються на припущеннях.

Стороною захисту доведено міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, а саме, що останній одружений, має неповнолітніх дітей, постійне місце роботи, місце проживання, судимостей не має.

Вважає підозру необґрунтованою, докази причетності ОСОБА_7 до вчинених кримінальних правопорушень відсутні.

В автомобілі потерпілого ДНК обвинуваченого не знайдено, в ньому знайшли ДНК сторонніх осіб. В лодці було знайдено ДНК лише обвинуваченого та тварин, що взагалі спростовує версію сторони обвинувачення.

Заслухавши суддю доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив ухвалу суду залишити без зміни, дослідивши матеріали провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що застосовний відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає, відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, суспільній небезпеці інкримінованих йому кримінально - протиправних діянь. При цьому належним чином врахував, що встановленні при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ризики не зменшились, продовжують існувати, та у судовому засіданні прокурором доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

З урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінальних правопорушень, які інкриміновано ОСОБА_7 , покарання, яке може бути призначено, колегія суддів убачає достатні підстави для продовження застосування до обвинуваченого такого суворого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки потенційна загроза відбування тривалого строку покарання у виді позбавлення волі обумовлює продовження існування ризику того, що обвинувачений перебуваючи не в умовах попереднього ув`язнення, може здійснити спробу переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні прокурора з їх обґрунтуванням та встановлені в ухвалі суду.

Між тим, колегія суддів зауважує, що докази існування ризиків не завжди мають бути реальними, оскільки оцінка вірогідності та прогнозованість вчинення обвинуваченим таких дій в майбутньому, надається судом враховуючи певні докази, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивною мірою, спрямованою на недопущення вчинення обвинуваченим протиправних дій та поведінки, які зазначені вище, шляхом обмеження його конституційних прав шляхом тимчасової його ізоляції від суспільства.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого, не завдання шкоди правам та інтересам інших осіб, даних про вчинення іншого кримінального правопорушення жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст.177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

З наведених підстав апеляційний суд не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Отже, судом першої інстанції встановленні при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ризики, які не зменшились з моменту обрання запобіжного заходу обвинуваченому та продовжують існувати, а прокурором у судовому засіданні доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_7 під вартою. На даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися.

При цьому слід зазначити, що судом враховано обставини зазначені обвинуваченим в апеляційній скарзі, проте вказані обставини не можуть бути достатньою вагомими підставами, з урахуванням існуючих ризиків, для неможливості застосування запобіжного заходу тримання під вартою.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження його права на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419,422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2