Справа № 931/94/24 Провадження №11-кп/802/572/25 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокурори ОСОБА_9 на вирок Локачинського районного суду Волинської області від 02 липня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Самари Ратнівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, непрацюючий, особа з інвалідністю ІІ групи, з базовою загальною середньою освітою, неодружений, несудимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов КП «Горохівська багатопрофільна лікарня Горохівської міської ради» до ОСОБА_8 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь КП «Горохівська багато профільна лікарня Горохівської міської ради» 5914 (п`ять тисяч дев`ятсот чотирнадцять) грн 75 коп., витрачених закладом охорони здоров`я на лікування ОСОБА_10 .

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вироком вирішено питання про судові витрати, арешт майна та речові докази.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він, 23 липня 2022 року орієнтовно о 17 години 14 хвилин, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21043», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись авгодорогою сполученням «Локачі-Горохів», а саме: неподалік с. Колпитів Володимирського району, за межами населеного пункту, проявив безпечність, не уважно стежив за дорожньою обстановкою, не переконався, що це не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, під час здійснення виїзду на перехрестя із другорядної дороги, не надав перевагу в русі автомобілю марки «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався по головній дорозі сполученням «Локачі- Горохів» у напрямку м. Горохів Луцького району та допустив зіткнення з останнім.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді садна правого стегна, гематоми правої половини грудної клітини, закритого зламу тіла правої клубової кістки без зміщення уламків та без порушення цілісності тазового кільця, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 2.3 б), п. 10.1, п. 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), а саме: п. 2.3 б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керуванням цим засобом у дорозі; п.10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху; п. 16.11 - на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання, внаслідок м`якості. Вказує, посилаючись на вимоги ст. 69 КК України, штраф за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не може бути меншим, ніж 2 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Крім того, з огляду на обмежену осудність ОСОБА_8 , що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи №17 від 08.01.2024 останній потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. З зазначених підстав просить вирок суду скасувати. Ухвалити новий, визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 69 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі 2 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38 250 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Застосувати до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. В решті вирок залишити без зміни.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу прокурора заперечили та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, в порядку ч. 3 ст. 349 КК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України є правильною і також не оскаржується.

Разом з ти, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання, зокрема, у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 69 КК України покарання у виді штрафу за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, не може бути менше, ніж 2 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 КК України, підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно роз`яснень викладених у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», враховуючи норми ст. 20 КК України, визнати правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановляють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

З огляду на те, що надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України), судам слід враховувати, що до осіб, визнаних обмежено осудними, у разі потреби може застосовуватися лише цей вид примусових заходів медичного характеру. Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду (п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 03.06.2005).

Згідно висновку судового психіатричного експерта №17 від 08.01.2024 ОСОБА_13 на час вчинення інкримінованих йому протиправних дій та на даний час страждає на легку розумову відсталість (помірну дебільність) з вираженими порушеннями поведінки, може усвідомлювати значення своїх дій, але повною мірою не здатен керувати ними. ОСОБА_13 потребує застосування примусових заході медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку (т. 1 а.с.170- 172).

Крім того згідно досудової доповіді органу пробації убачається, що ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення середній, а ризик його небезпеки для суспільства, в тому числі для конкретних осіб,- високий (т.1 а.с. 111-115).

З урахуванням вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 слід призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На переконання колегії суддів таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Зважаючи на те, що під час вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України обвинувачений ОСОБА_8 може усвідомлювати значення своїх дій, але повною мірою не здатен керувати ними до останнього слід застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

В решті вирок суду слід залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд, -

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Локачинського районного суду Волинської області від 02 липня 2025 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі 2 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38 250 (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 94 КК України застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом.

Головуючий

Судді