Номер провадження:1-кс/521/3583/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2025 року м. Одеса
В обґрунтування клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 28.09.2025 приблизно о 08:20 в м. Одеса, навпроти буд. 9 по вул. Овідіопольська дорога ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи автомобілем «Toyota Aurіs» реєстраційний номер НОМЕР_1 на нерегульованому пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В результаті ДТП ОСОБА_5 з тілесними ушкодження у вигляді: закритий перелом основи основної фаланги 1-го пальця кисті з незначним зміщенням уламків, забій правого плечового суглобу, доставлено до КНП «МКЛ №10»ОМР. Амбулаторне лікування..
У подальшому слідчим з метою швидкого виявлення доказів у кримінальному провадженні 28.09.2025 проведено огляд місця події, в ході якого оглянуто автомобіль марки «Toyota Aurіs» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який за результатами вказаної слідчої дії вилучено та направлено до майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Одеській області за адресою: Одеська обл., Одеський район., с. Міжлиманське, вул. Квіткова, 36.
Таким чином, для встановлення істини, з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження потрібно здійснити низку слідчих дій, в тому числі провести ряд експертиз, без результатів яких неможливо встановити істину по справі, у зв`язку з чим виникла необхідність в арешті автомобіля марки «Toyota Aurіs» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Зазначений транспортний засіб має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, накладення арешту на автомобіль потрібне для позбавлення власника можливості відчужувати вказане майно, щоб в ході подальшого розслідування мати можливість експертного дослідження та збереження речового доказу. Якщо на транспортний засіб не буде накладено арешт, існує реальна загроза відчуження, зміни або знищення вказаного майна, його втрата може потягти втрату доказової бази.
Постановою слідчого від 29.09.2025 року автомобіль марки «Toyota Aurіs» реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Підставою для накладення арешту на майно, відповідно до ч.2 ст.170 КПК України є збереження речових доказів, у зв`язку з чим прокурор просить накласти арешт на вилучений автомобіль.
Старший слідчий СВ відділу поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надав до суду заяву відповідно до змісту якої просив розгляд клопотання здійснити за відсутності його та прокурора, клопотання підтримав, просив задовольнити.
Власник майна ОСОБА_4 надав до суду заяву, відповідно до змісту якої просив розгляд клопотання здійснити за його відсутності, не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Дослідивши матеріали справи, суть клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
На підставі викладеного та враховуючи, що прокурор своєчасно звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна та не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку з чим, слідчий суддя, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, необхідності проведення судових експертиз, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора.
Відповідно до п.4 ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно. Отже, наведеною вимогою законодавства передбачено зазначення в ухвалі слідчого судді лише заборони та обмеження щодо розпорядження або користування майном, тому слідчий суддя із врахуванням вимог клопотання прокурора про арешт майна із забороною користування, розпорядження та відчуження, приходить до висновку про зазначення в ухвалі слідчого судді заборони користування та розпорядження майном.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя-
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора задовольнити.
Накласти арешт на вилучене майно 28.09.2025 року в ході огляду місця події за адресою: м.Одеса, вул.Овідіопольська дорога навпроти буд №9, було виявлено та вилучено, а саме:
-автомобіль марки «Toyota Aurіs» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Заборонити розпоряджатись та користуватись зазначеним майном до прийняття рішення по кримінальному провадженню.
Виконання ухвали про арешт майна слід доручити слідчому та прокурору, як стороні обвинувачення відповідно до Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19 листопада 2012 року.
Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчого та прокурору.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1