Провадження 1-кп/991/140/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд колегією в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

його захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 22.03.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Рубанівка Великолепетинського району Херсонської області, не одружений, має двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Глухів Сумської області, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1. Історія провадження

27.10.2025 до Вищого антикорупційного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000131 від 22.03.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2025 для розгляду вказаного кримінального провадження визначено суддю Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 28.10.2025 у цьому кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 04.11.2025.

Ухвалою суду від 04.11.2025 задоволено клопотання сторони захисту, постановлено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні проводити колегіально судом у складі трьох суддів.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 04.11.2025 для розгляду вказаного кримінального провадження визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 24.11.2025 продовжено на два місяці строк дії обов`язків, покладених на обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_10 до 24.01.2026 включно.

21.11.2025 до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України.

2. Обґрунтування клопотання захисника ОСОБА_7 .

У своєму клопотанні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку із тим, що обвинувальний акт складений із порушенням положень п.п.3-1, 5 ч.2 ст. 291 КПК України, а саме: не містить даних щодо викривача; неправильно зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність стосовно ОСОБА_10 .

Так, захисник ОСОБА_7 зазначає, що в даному кримінальному провадженні наявний викривач, що підтверджує сторона обвинувачення матеріалами досудового розслідування. Відомості до ЄРДР у даному кримінальному провадженні були внесені за заявою ОСОБА_12 від 22.03.2024, в якій він повідомив про обставини вимагання детективами БЕБ України ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та особою на ім`я ОСОБА_15 неправомірної вигоди у розмірі 100 000 доларів США за не притягнення ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0001079 від 19.05.2021, зняття арештів з рахунків його підприємства та невтручання в його господарську діяльність. До того ж, детективами НАБУ було виконано вимогу п.3 ч.1 ст. 53-3 Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлено ОСОБА_12 про прийняття та реєстрацію заяви. На виконання вимог ч.9 ст. 214 КПК України 09.06.2025 старшим детективом НАБУ повідомлено НАЗК про початок досудового розслідування за участю викривача, копію даного повідомлення направлено ОСОБА_12 з вказівкою на його процесуальний статус викривача, що підтверджується відомостями в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Таким чином сторона обвинувачення визнала факт наявності в даному кримінальному провадженні викривача, однак в обвинувальному акті цих даних не зазначила, вказавши лише, що винагорода викривачу не пропонується, чим було порушено вимоги п.3-1 ч.2 ст. 291 КПК України.

Також захисник ОСОБА_7 зазначає ще одним недоліком обвинувального акту неправильність кваліфікації кримінальних правопорушень, вчинення яких інкримінується ОСОБА_10 . Так, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_10 відводиться роль пособника у проханні надання неправомірної вигоди. Однак правова кваліфікація кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 , вказана як ч.1 ст.263 та ч.4 ст.368 КК України. Тобто дана кваліфікація відображає роль ОСОБА_10 як виконавця злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, що не відповідає зазначеним в обвинуваченні обставинам. Разом з цим, формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_10 також має невідповідність, а саме зазначено, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України - пособництво службовій особі, яка займає відповідальне становище, надати неправомірну вигоду в особливо великому розмірі для себе та третьої особи. Тобто, з цього слідує, що неправомірну вигоду мала надати службова особа, яка займає відповідальне становище, тобто ОСОБА_6 , тоді як з обставин, зазначених в обвинувальному акті, він навпаки ніби то висловлював вимогу отримання такої неправомірної вигоди. Зазначені обставини є недоліками обвинувального акту та призводять до неконкретності обвинувачення та нерозуміння обвинуваченими які саме діяння їм інкриміновані та яким чином вибудовувати захист від обвинувачення.

3. Позиції учасників у підготовчому судовому засіданні

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 підтримав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з мотивів, викладених у письмовому клопотанні. Додатково зазначив, що вказані порушення не можуть бути усунені в ході судового розгляду, оскільки сторона обвинувачення наділена повноваженнями зміни обвинувачення в суді, а не зміни форми та змісту обвинувального акту. Не зазначення в обвинувальному акті викривача є суттєвим недоліком, оскільки такий був на стадії досудового розслідування. Прокурор повинен був зазначити в обвинувальному акті чи є викривач у даному кримінальному провадженні, чи відсутній. Разом з цим обвинувальний акт містить зазначення обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, поряд із цим також вказано, що останній є пособником у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 в підготовчому судовому засіданні підтримала позицію, висловлену адвокатом ОСОБА_7 , додатково зазначила, що ОСОБА_12 детективом НАБУ було надано статус викривача та відправлено відповідне повідомлення, тобто сторона обвинувачення підтвердила той факт, що він є викривачем.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, пояснив, що йому не зрозуміло обвинувачення, оскільки в обвинувальному акті спочатку зазначена одна кваліфікація, а в кінці вже інша. На спростування тверджень прокурора, додав, що він був службовою особою на момент вчинення інкримінованого йому злочину, тому міг бути суб`єктом злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, як виконавець. Вважав, що розбіжності у викладенні обвинувачення мають бути усунені прокурором до початку судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_6 , захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у підготовчому судовому засіданні підтримали позицію захисника ОСОБА_7 , просили задовольнити клопотання про повернення обвинувального акта прокурору.

Прокурор ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні проти задоволення клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту заперечував. Зазначив, що в статті 291 КПК України вказано, що в обвинувальному акті має бути зазначено анкетні відомості викривача, а не про наявність або відсутність такого. Анкетні відомості викривача не зазначені, оскільки сторона обвинувачення вважає, що викривач у цьому кримінальному провадженні відсутній. Разом з цим ОСОБА_12 не вважає себе викривачем та не може ним бути в розумінні КПК та Закону України «Про запобігання корупції». Детектив помилково направив повідомлення про наявність викривача, в подальшому цей недолік було усунено. Оскільки скасування повідомлення про те, що ОСОБА_12 є викривачем, не передбачено законом, детектив направив відповідний лист до НАЗК. ОСОБА_12 є заявником у даному кримінальному провадженні і під час розгляду справи по суті буде допитуватись як свідок.

Додатково прокурор надав лист детектива НАБУ від 21.11.2025 на адресу НАЗК із повідомленням, що ОСОБА_12 не відповідає вимогам викривача, які визначені в ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», та із проханням не вважати ОСОБА_12 викривачем у вказаному кримінальному провадженні.

Щодо тверджень сторони захисту в частині інших недоліків обвинувального акт прокурор зазначив, що на першому аркуші обвинувального акту зазначено правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченим злочинів. Формулювання обвинувачення, яке викладено в останньому абзаці на аркуші дев`ятому обвинувального акту, повністю відповідає фактичним обставинам кримінальних правопорушень. На аркушах чотири, шість та вісім обвинувального акту зазначено, що ОСОБА_10 пособник. В розписках до обвинувального акту, які підписані стороною захисту, зазначено також, що ОСОБА_10 пособник. Технічні помилки були допущені лише на десятій сторінці обвинувального акту, де також пропущено слово «в проханні», однак такі помилки не впливають на правове становище ОСОБА_10 .

4. Оцінка та мотиви суду

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України підготовче судове провадження є обов`язковим та першим етапом судового провадження.

Завданням підготовчого судового провадження є перевірка процесуальних підстав для призначення судового розгляду та підготовка до розгляду матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні, якщо не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Частина третя статті 314 КПК України визначає рішення, які має право прийняти суд у підготовчому судовому засіданні, а саме: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст.291 КПК України.

Положеннями ст. 291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акта у кримінальному провадженні, низку відомостей, що має містити обвинувальний акт, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акта.

4.1. Надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо повернення обвинувального акта прокурору з підстави відсутності у ньому відомостей про викривача, суд вважає за необхідне зазначити таке.

За змістом п. п.3-1, 8-1 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), а також розмір пропонованої йому винагороди.

Тобто зазначення викривача є гарантією для забезпечення прав останнього у кримінальному процесі.

Відповідно до п.16-2 ч.1 ст.3 КПК України викривачем є фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, звернулася із заявою або повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування.

За своїм процесуальним статусом викривач, відповідно до положень Кримінального процесуального законодавства, а також Закону України «Про запобігання корупції» є заявником із ширшим колом процесуальних прав та гарантіями захисту. Крім цього, згідно зі ст.130-1 КПК України, викривач має право на виплату винагороди. Таким чином в українське законодавство інститут викривача був введений з метою забезпечення державного захисту викривачів корупції.

Відповідно до тверджень сторони захисту, матеріали досудового розслідування, а саме лист детектива Національного бюро до Національного агентства з питань запобігання корупції та до ОСОБА_12 свідчать, що останній набув статусу викривача у кримінальному провадженні № 0000131 від 22.03.2024 на початку досудового розслідування.

Таким чином, ОСОБА_12 були забезпечені державні гарантії, встановлені чинним законодавством для викривачів за фактом повідомлення останнім про вчинення корупційного кримінального правопорушення на стадії досудового розслідування.

Не зазначення ОСОБА_12 в обвинувальному акті у якості викривача, на переконання суду, не може бути перешкодою для призначення справи до судового розгляду і не є обов`язковою підставою для повернення обвинувального акта прокурору. Суд наділений повноваженнями, у разі виникнення такої необхідності під час судового розгляду кримінального провадження, викликати ОСОБА_12 в судове засідання, роз`яснити йому права, у т.ч. щодо виплати винагороди, та забезпечити останньому гарантований законодавцем захист. Крім цього, відсутність таких відомостей не обмежує прав обвинувачених.

На час підготовчого судового засідання на адресу суду не надходило заяв від імені ОСОБА_12 щодо необхідності забезпечення його прав. Натомість до суду надійшла заява ОСОБА_12 про те, що він є заявником та не вважає себе викривачем у даному кримінальному провадженні, у зв`язку із вчиненням злочину проти нього.

Разом з цим, старший детектив Національного бюро П`ятого підрозділу детективів Четвертого Головного підрозділу детективів листом від 21.11.2025 за вих.№545-043/36172, спрямованим на адресу Національного агентства з питань запобігання корупції, повідомив, що заявник ОСОБА_12 не відповідає вимогам викривача, які визначені в ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», та просив не враховувати ОСОБА_12 викривачем у кримінальному провадженні №0000131 за ч.4 ст.368 КК України.

На підставі викладеного, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо повернення обвинувального акта прокурору з підстав відсутності в обвинувальному акті відомостей про викривача або про його відсутність.

4.2. Разом з тим, вирішуючи питання щодо відповідності обвинувального акта іншим вимогам кримінального процесуального законодавства, суд зважає на таке.

У відповідності до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини цієї статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Тобто кримінальне процесуальне законодавство вимагає зазначення в обвинувальному акті зокрема трьох складових щодо висунутого обвинувачення, а саме: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули обвинувачення); 2) правової кваліфікації (формули обвинувачення); 3) формулювання обвинувачення.

Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) є правовою моделлю кримінального правопорушення, фактичною вказівкою на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 24 листопада 2016 року (№ 5-328кс16).

При цьому всі вказані у п.5 ч.2 ст.291 КПК України відомості повинні бути узгоджені та не суперечити одна одній.

Пунктом «а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

Відсутність в обвинувальному акті конкретного та зрозумілого формулювання обвинувачення, чіткого формулювання кваліфікації діяння, поставлених у вину обвинуваченому, унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист та ухвалене судове рішення за таких обставин, буде незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, відповідно до вимог ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обвинувачення, відповідно до ч.1 ст.3 КПК України це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Також суд враховує правову позицію Об`єднаної палати ККС ВС, викладену у постанові від 01.11.2021 у справі № 161/7092/20. У вказаному рішенні Верховний Суд зазначив, що кримінальний процесуальний закон не містить вичерпного переліку порушень у складанні обвинувального акта, які б обумовлювали його повернення, однак положення п.3 ч.3 ст.314 КПК України відсилає до ст.291 КПК України, що надає можливість визначити перелік порушень, які є похідними від закріплених у цій статті вимог до підсумкового документа досудового розслідування. До таких порушень належать:

- порушення, які стосуються змісту та форми самого обвинувального акту (неправильність або відсутність в обвинувальному акті такої інформації, як дата і місце його складання та затвердження; формулювання обвинувачення; правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо);

- порушення, які стосуються змісту та наявності додатків до обвинувального акта (недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування);

- недолучення розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта тощо.

В обвинувальному акті викладаються юридично значимі обставини злочину і надається його юридична кваліфікація. Обвинувальний акт є необхідною умовою для того, щоб обвинувачений міг побудувати свій захист у суді.

При цьому КПК України не передбачено можливості виправлення технічних чи інших помилок, а також внесення додаткових відомостей до обвинувального акту чи реєстру після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні, та виправлення усно прокурором у судовому засіданні суперечностей у пред`явленому обвинуваченні, зокрема викладення фактичних обставин кримінального правопорушення або його правової кваліфікації чи формулювання обвинувачення в іншому вигляді, ніж викладене в обвинувальному акті.

Законом також не передбачено поділу недоліків обвинувального акту чи реєстру на суттєві та не суттєві чи такі, що перешкоджають розгляду або не перешкоджають розгляду справи по суті. Стаття 291 КПК України чітко передбачає перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, а у статті 109 КПК України передбачено перелік відомостей, які має містити реєстр матеріалів досудового розслідування.

Виключень щодо можливості визнання несуттєвим недотримання прокурором чи слідчим будь-якої із вказаних вимог, Законом не передбачено.

Главою 28 КПК України, якою врегульовано процедуру судового розгляду, не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування.

При цьому відповідно до ст.ст.338, 341 КПК України зміна обвинувачення, у тому числі з метою зміни правової кваліфікації, передбачена за результатами судового розгляду, у разі встановлення нових фактичних обставин.

Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту до початку судового розгляду, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акту прокурору з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку.

Як вбачається з обвинувального акту, складеного старшим детективом Національного бюро П`ятого підрозділу детективів Четвертого головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_16 , та затвердженого заступником начальника четвертого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_17 23.10.2025 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримнальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.5 ст.27, ч.4 ст. 368 КК України, вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, оскільки виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій обвинувачених містить істотні недоліки, що стосуються обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та містить положення, що суперечать одне одному.

Так, згідно обвинувального акта у даному кримінальному провадженні викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, наведено формулювання обвинувачення ОСОБА_6 та правову кваліфікацію інкримінованого останньому кримінального правопорушення - ч.4 ст.368 КК України.

Далі викладено обвинувачення, що висунуто ОСОБА_10 за ч.1 ст.263 КК України, із зазначенням фактичних обставин кримінального правопорушення та його правової кваліфікації.

Крім того, викладено формулювання обвинувачення ОСОБА_10 , де зазначено таке: «Також, ОСОБА_10 обвинувачується у пособництві в проханні ОСОБА_6 надати неправомірну вигоду для себе за вчинення та невчинення ним в інтересах ОСОБА_12 , як того хто надає неправомірну вигоду, та в інтересах третіх осіб - ТОВ «СХІДЗАХІД», ТОВ «Компанія Свіжого м`яса», дій з використанням наданої йому влади та службового становища, вчиненому детективом БЕБ України, тобто службовою особою, яка займає відповідальне становище, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, предметом якого була неправомірна вигода у розмірі 50 000 доларів США, що станом на той день за офіційним курсом НБУ становило 1 828 430 грн, та більше ніж у п`ятсот разів перевищувало неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто в особливо великому розмірі.

Таким чином, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, - пособництво службовій особі, яка займає відповідальне становище, надати неправомірну вигоду в особливо великому розмірі для себе та третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб та поєднане з вимаганням неправомірної вигоди».

Далі зазначена правова кваліфікація інкримінованого ОСОБА_10 злочину (наведених дій), а саме, - ч.4 ст. 368 КК України.

З огляду на викладене, вбачається наявність суперечностей в формулюванні обвинувачення, що вказує одночасно на роль ОСОБА_10 як пособника у проханні надати неправомірну вигоду та як пособника у наданні неправомірної вигоди, і правової кваліфікації інкримінованого йому злочину за ч.4 ст.368 КК України, яка вказує на обвинуваченого ОСОБА_10 як на виконавця злочину, що суперечить фактичним обставинам та формулюванню обвинувачення, викладеним в обвинувальному акті.

Викладене в такій спосіб обвинувачення є таким, що суперечить фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті, крім того, вказує й на те, що ОСОБА_6 є особою, яка надає неправомірну вигоду, а не особою, яка висловила прохання надати неправомірну вигоду для себе та третьої особи.

Отже, за вказаних вище суперечностей, - викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, його правової кваліфікації з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення різного правового змісту, які не відповідають один одному, не можна вважати, що обвинувальний акт містить всі ці відомості, як передбачено п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

До того ж, неусунення вказаних недоліків обвинувального акту до початку судового розгляду, створює неможливість належного виконання судом вимог ст.348 КПК України в частині роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення. Обрання ж судом однієї із викладених правових конструкцій спричинить перейняття на себе судом невластивої йому функції.

Враховуючи встановлені недоліки обвинувального акту, призначення судового розгляду буде суперечити завданням кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вищеописані недоліки дають підстави дійти висновку, що складений обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам КПК України та порушує гарантовані законом процесуальні права сторін кримінального провадження, основні засади кримінального провадження, зокрема верховенство права, гарантовані законом процесуальні права обвинувачених, у тому числі і право на захист, а тому суд вважає, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 в цій частині обґрунтоване та підлягає задоволенню, а обвинувальний акт з доданими до нього документами підлягає поверненню прокуророві, який направив його до суду, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 369, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 22.03.2024, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України, - задовольнити.

2. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 22.03.2024, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України, - повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.

3. Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду через Вищий антикорупційний суд.

4. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3