Провадження № 1-кп/185/1491/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в період воєнного стану в залі в м.Павлоград Дніпропетровської області кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0001198 від 30.10.2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Першотравенська Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом на посаді головного сержанта реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «сержанта», раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом в посаді помічника гранатометника 1 відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 НГУ, 29.10.2022 року близько о 16.00 год. керуючи технічно справним автомобілем «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснював рух зі швидкість близько 100 км/год. у крайній лівій смузі по трансукраїнській магістралі М-30 «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка - Луганськ - Ізварине» у Павлоградському районі Дніпропетровській області з боку села Межиріч у напрямку міста Павлоград, перевозячи пасажирів потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Під час руху по проїзній частині дороги обвинувачений ОСОБА_3 , не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушувати вимоги Правил дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, не врахував дорожню обстановку, в порушення п.12.1 Правил дорожнього руху, не обрав безпечної швидкості руху свого транспортного засобу, втратив контроль над керуванням вищевказаного автомобіля, внаслідок чого на трансукраїнській магістралі М-30 «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка - Луганськ - Ізварине» у Павлоградському районі Дніпропетровській області між селами Межиріч та Новоседівське, у стані заносу виїхав за межі проїзної частини дороги праворуч, де допустив перекидання вказаного транспортного засобу, внаслідок чого пасажири: потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої хребтово-спинномозкової травми з переломами остистих відростків 5-го, 6-го та 7-го грудних хребців, компресійним переломом тіла 1-го поперекового хребця із зміщенням уламків в хребтовий канал з розвитком у посттравматичному періоді нижнього парапарезу та порушення функції тазових органів; закритої тупої травми грудної клітини ліворуч з переломами 4-го, 5-го, 6-го та 7 ребер, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень; потерпіла ОСОБА_9 отримали тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми шкіряних покровів волосистої частини голови; закритої травми грудної клітини з переломом верхнього краю лівої лопатки з незначним зміщенням відламків; закритої хребтової травми з компресійним переломом 12-го грудного хребця, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості. Порушення обвинувачений ОСОБА_3 п.12.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, що настали.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження та потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, суду пояснив, що на час подій він проходив військову службу на посаді помічника гранатометника ВЧ НОМЕР_2 . В цей день був увільнений, зі знайомим та потерпілими вдень перебували в м.Дніпрі. Його увільнення завершувалось о 18:00 годині. Тому він поспішав на службу, рухався на власному автомобілі «БМВ» по трасі зі швидкістю 100 км/год. в крайні лівій смузі. Під`їжджаючи до блок-посту перед м.Павлоград, на закруглені дороги вправо, автомобіль, який рухався попереду нього, став перестроюватись в крайню праву смугу. Він продовжив рух в крайній лівій смузі. Ще один автомобіль, що рухався попереду нього справа, продовжив рух прямо, виїхавши на його смугу руху. Він прийняв вліво та допустив виїзд лівими колесами на роздільний газон між смугами руху по трасі та застосував гальмування. Автомобіль розвернуло і в стані заносу викинуло на узбіччя справа, де відбулось його перекидання декілька разів. Він разом з потерпілими вилетіли з автомобіля. Після ДТП він підбіг до потерпілих, намагався надати першу медичну допомогу. Після ДТП він оплатив повністю лікування потерпілих, стан здоров`я потерпілих відновився, потерпіла ОСОБА_10 навіть народила дитину після цього. Не заперечує розглядати провадження із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини ним не оспорюються, викладені обставини в обвинувальному акті відповідають подіям кримінального правопорушення, що йому інкримінується. В скоєному щиро кається, покладається на розсуд суду при визначені покарання.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились, під час досудового розслідування слідчому надали письмові нотаріально засвідчені заяви в яких зазначили, що жодних претензій (матеріальних та моральних) до обвинуваченого не мають у зв`язку з примиренням.

Потерпіла ОСОБА_8 суду надала письмову заяву, в якій просила розглядати кримінальне провадження за її відсутності, спричинена внаслідок злочину матеріальна шкода відшкодована в повному обсязі, подавати цивільний позов не бажає.

Потерпіла ОСОБА_11 суду надала письмову заяву, в якій просила розгляд кримінального провадження проводити за її відсутності, претензій (матеріальних та моральних) до обвинуваченого не має у зв`язку з примиренням.

Крім повного визнання своєї провини і свідчень, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні підтверджується і іншими фактичними доказами провадження, які всіма учасниками судового розгляду визнані, ніким не оспорюються, у відповідності з ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільними їх дослідження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені наявними у провадженні доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, також визнає фактичні обставини провадження доведеними.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що порушення особою правил безпеки дорожнього руху чи експлуатації транспорту, яке спричинило наслідки, передбачені різними частинами ст.286 КК, слід кваліфікувати як один злочин за тією частиною цієї статті, яка передбачає більш тяжкі наслідки. При цьому у вироку необхідно зазначати всі кваліфікуючі ознаки злочину. Якщо ж наслідки, зазначенні у різних частинах ст.286 КК, причинені двома або більше порушеннями, винна особа має нести відповідальність за сукупністю злочинів, передбачених цими нормами.

Таким чином, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України доведена повністю та підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами. Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, оскільки одним порушенням обвинуваченим ПДР України було спричинено наслідки, передбачені різними частинами ст.286 КК України, і дана кваліфікація знайшла своє підтвердження під час судового розгляду: порушення правил безпеки дорожнього руху обвинуваченим ОСОБА_3 , що спричинило потерпілій ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження та потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесення його до категорії тяжкого злочину, думку потерпілих, які ніяких претензій до обвинуваченого не мають, примирились з ним, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем несення служби характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку в психіатричному диспансері та у лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, добровільне усунення заподіяної шкоди.

Обставинами, відповідно до вимог ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, добровільне усунення заподіяної шкоди.

Обставин, відповідно до вимог ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

За сукупністю обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеня тяжкості, думки потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні для обвинуваченого, взагалі примирились, будь-яких претензій до обвинуваченого не мають, даних про особу ОСОБА_3 , який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, є військовослужбовцем, свою вину визнав, добровільно усунув заподіяну потерпілим шкоду, наявності декількох пом`якшуючих його покарання обставин, відсутності обтяжуючих його покарання обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізолювання від суспільства та призначає йому покарання в межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі з призначення додаткового покарання, та із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України до основного покарання, тобто в умовах виконання за його поведінкою постійного та обов`язкового контролю.

Заявлена позиція в судових дебатах прокурора щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_3 можливого покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, на думку суду, є занадто суворою та не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, меті покарання, та не враховує думок потерпілих, які не наполягали на позбавленні волі обвинуваченого при визначенні покарання.

Заявлена позиція захисника щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_3 можливого покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами, є явно несправедливою та не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, негативним наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень одної з потерпілих.

Судом були досліджені надані прокурором матеріали, що характеризують обвинуваченого, зокрема накази про проходження обвинуваченим військової служби. Згідно наказів командира ВЧ обвинувачений з моменту призову на військову службу не був водієм. Тому застосування додаткового покарання ніяким чином не впливає на виконання обвинуваченим військової служби.

Положеннями ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тому підстав для застосування ст.69 КК України немає.

Стаття 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, що також закріплено в ч.2 ст.65 КК України.

Визначене судом покарання буде відповідати ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також здатним сприяти виправленню ОСОБА_3 та попередженню скоєння нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Під час проведення досудового розслідування проводились криміналістичні експертизи загальною вартістю 5348.40 гривень. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні інкримінованого злочину за описаних у вироку обставин, то суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави вартість проведених експертиз у розмірі 5348.40 гривень.

Доля речових доказів повинна бути вирішена у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлений.

У відповідності до вимог ст.174 КПК України підлягає скасуванню арешт, накладений на автомобіль марки «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_3 , - в даному провадженні після набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк відраховувати з моменту проголошення вироку, тобто з 14.11.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави вартість проведених експертиз у розмірі 5348.40 гривень.

Речові докази:

- автомобіль марки «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який переданий на зберігання до Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, - після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_3 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.10.2022 року на автомобіль марки «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1