УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 552/16/24

провадження № 51-3603 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 03 січня 2025 року,

установив:

Київський районний суд м. Полтави вироком від 03 січня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудив за частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією 1/2 частини належного йому на праві власності майна.

Полтавський апеляційний суд ухвалою від 21 липня 2025 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 03 січня 2025 року щодо ОСОБА_4 - без змін.

Засуджений звернувся до Суду з питань перегляду вироку Київського районного суду м. Полтави від 03 січня 2025 року щодо нього.

Відповідно до вимог пункту 1 частини третьої статті 429 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

ОСОБА_4 звертався з касаційною скаргою про перевірку вироку суду щодо нього у касаційному порядку. Подану скаргу через її невідповідність вимогам статті 427 КПК ухвалою Суду від 16 вересня 2025 року було залишено без руху і надано строк для усунення недоліків.

Зокрема, в цій ухвалі було зазначено, що засуджений оскаржував лише вирок Київського районного суд м. Полтави від 03 січня 2025 року, однак не вказував на незаконність ухвали апеляційного суду, доводів щодо цього рішення не наводив та вимог у прохальній частині касаційної скарги не ставив.

Вказане позбавляло суд касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження та прийняти остаточне рішення за результатами розгляду його касаційної скарги.

Крім того, засуджений,крім іншого, зазначав про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та оспорював правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлені судові рішення. Таким чином, засуджений просив надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж її надано судами першої та апеляційної інстанцій, що згідно зі статтею 438 КПК не є підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції.

Водночас у мотивувальній частині касаційної скарги засуджений вказував на неправильну кваліфікацію його дій, при цьому, не наводив доводів такої позиції з урахуванням змісту судових рішень та вимог щодо перекваліфікації його дій в прохальній частині касаційної скарги не ставив. Натомість, засуджений одночасно просив скасувати судове рішення лише в частині призначеного йому покарання без обґрунтування такої позиції, чим допустив суперечності у своїй скарзі.

Крім того, у касаційній скарзі ОСОБА_4 не сформулював прохальну частину касаційної скарги у відповідності до вимог статті 436 КПК. При цьому, вимоги касаційної скарги засудженого стосувалися лише вироку суду першої інстанції, тобто він не звернув увагу на те, що вказаний вирок переглядався апеляційним судом. Скаржник не додавав до своєї касаційної скарги копію рішення апеляційного суду щодо нього.

В ухвалі, якою залишено без руху касаційну скаргу ОСОБА_4 , йому роз`яснювалися положення статті 424 КПК та вимоги статті 427 КПК, відповідно до яких у касаційній скарзі, крім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 цього Кодексу.

При цьому, Судом зверталась увага ОСОБА_4 на те, що він не позбавлений права самостійно звернутися за правовою допомогою до Регіональних центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що регулюється статтею 59 Конституції України, частиною другою статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, пунктами 7, 9 частини першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

В межах встановленого строку на усунення недоліків ОСОБА_4 на виконання ухвали касаційного суду від 16 вересня 2025 року направив до Верховного Суду доповнення до касаційної скарги (Вх № 21523/0/170-25 від 20 жовтня 2025 року), в яких зазначив лише те, що свою правову позицію в повному обсязі викладе в процесі судового засідання.

Однак при скеруванні цього звернення вимог статті 427 КПК знову не було додержано.

У юридичному аспекті касаційна скарга - це документ, який перевіряється і розглядається судом касаційної інстанції з урахуванням викладеної особою позиції та її обґрунтування, що впливає на остаточне рішення за результатами розгляду провадження. Саме тому законодавець установив до форми та змісту скарги конкретні вимоги, наслідком недодержання яких є залишення її без руху, а надалі, у разі не усунення недоліків, повернення. В силу статей 428, 430 КПК касаційне провадження відкривається виключно за касаційною скаргою, її копія (а не тієї, яку було залишено без руху) надсилається іншим учасникам судового провадження, а надалі саме за новою скаргою здійснюється процедура перегляду і приймається остаточне рішення.

Отже, скаржник не усунув недоліки, на які йому вказувалося в ухвалі касаційного суду, а відтак його касаційна скарга підлягає поверненню.

Так, у зазначеному доповненні скаржник усупереч пункту 5 частини другої статті 427 КПК не виклав конкретної вимоги до суду касаційної інстанції. Тобто не сформулював конкретного прохання щодо рішення, яке відповідно до правил статті 436 вказаного Кодексу має право ухвалити Суд за наслідками розгляду касаційної інстанції. Як убачається зі змісту нового звернення ОСОБА_4 не вияв бажання скористатись своїм правом і наданою йому процесуальною можливістю усунути недоліки касаційної скарги.

Таким чином, оскільки скаржник не подав нової касаційної скарги, а його доповнення, яке надійшло на адресу суду, за змістом не є такою скаргою, допущених недоліків залишеної без руху скарги не усунуто.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху.

З огляду на викладене, залишену без руху касаційну скаргу ОСОБА_4 та його доповнення належить повернути їх авторові.

При цьому, відповідно до частини 4 статті 429 КПК залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.

Керуючись пунктом 1 частини третьої статті 429 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

постановив:

Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу з доповненням та з усіма доданими матеріалами на вирок Київського районного суду м. Полтави від 03 січня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3