Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/3695/16-к
Номер рядка звіту 17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.01.2026 м.Виноградів

Виноградівський районний суд, Закарпатської області у особі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеного18.02.2016р. до ЄРДР за №0000171 по обвинуваченню-

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального акту, внесеного 18.02.2016р. до ЄРДР за №0000171 ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 27.12.2015р., близько 21.30 години, знаходячись на проїжджій частині дороги, навпроти будинку №14 по вул.Шолохова в м.Виноградів, де під час скоєння хуліганських дій щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи умисно, з хуліганських спонукань, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, тримаючи в руках каменя, підійшов із-заду до ОСОБА_10 , який в той час штовхався з ОСОБА_11 та безпричинно наніс йому один удар каменем в область голови зліва, внаслідок нанесення якого останній не втримав рівновагу та впав на землю правою стороною тіла, отримавши тілесні ушкодження у вигляді: забійних ран волосистої частини голови в тім`яній ділянці зліва, забій головного мозку (що підтверджено даними ренген-обстеження, даними КТ - обстеження, об`єктивною симптоматикою та ходом оперативного втручання - резекційної трепанації), які спричинили розлад здоров`я понад 6 але не більше 21 дня і по цій ознаці згідно п.2.3.2 «а» «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених «Наказом № 6 МОЗ України» від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; після травматичної двобічної хронічної сенсоневральної приглухуватості III - ступеня, (що підтверджено консультацією сурдолога та даними аудіограми), які спричинили стійку втрату загальної працездатності менш як на одну третину ( від 10% до 33 %) і по цій ознаці згідно п.2.2.3 «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених «Наказом №6 МОЗ України» від 17.01.1995, кваліфікуються як тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості; відкритої черепно-мозкової травми з лінійним переломом тім`яної кістки зліва, епідуральної гематоми з компресією лівого бокового шлуночка, забоєм головного мозку (що підтверджено даними ренген- обстеження, даними КТ - обстеження, об`єктивною симптоматикою та ходом оперативного втручання - резекційної трепанації), які є небезпечним для життя в момент їх заподіяння, по цій ознаці згідно п. 2.1.2. «Правил судово- медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених «Наказом № 6 МОЗ України» від 17.01.95, кваліфікуються як тяжкі тілесні пошкодження, що підтверджується висновком судово- медичного експерта №79 від 03.03.2016.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Під час судового розгляду в даному кримінальному провадженні обвинувачений та його захисник 26.01.2026р. подав Клопотання про закриття даного кримінального провадження у зв`язку із спливом строків давності та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, оскільки інкримінований злочин згідно обвинувачення обвинувачений вчинив 27.12.2015р., а відтак з часу скоєння злочину минуло 10 років; прокурор не заперечував проти закриття кримінального провадження, оскільки такий строк дійсно сплинув, а відтак, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

У відповідності з ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з положеннями п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 та ст.106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 ст.49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_5 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до ч.1 ст.12 КК України дане кримінальне правопорушення є злочинами, за яке передбачене найбільш суворе покарання у вигляді позбавленням волі на строк до восьми років, тобто даний злочин відноситься до тяжких.

Між тим, статтею 49 ч.1 п.4 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.

Давність притягнення до кримінальної відповідальності полягає в тому що, якщо сплинуло п`ять років з часу вчинення злочину, притягнення до кримінальної відповідальності неможливе, суд не може притягнути особу до кримінальної відповідальності, якщо особа заявляє клопотання про застосування строків давності.

З матеріалів справи встановлено, що кримінальне провадження за №0000171, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.02.2016р. на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду не зупинялось, тому відповідний перебіг строку давності не переривався та не зупинявся у встановленому законом порядку.

У відповідності з ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За частиною 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Касаційним Кримінальним Судом у складі Верховного Суду в Постанові від 19.11.2019р. в справі №345/2618/16-к зроблено висновок, що звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності. Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності. Отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст.49 КК України.

Відповідно до п.п.2,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності). Судам слід звернути увагу на те, що ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, кримінальне правопорушення вчинив вперше.

З огляду на наведене, у даному кримінальному провадженні закінчився десятирічний строк давності, передбачений п.4 ч.1 ст.49 КК України.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч.1,3 ст.49 КК України.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст.284 КПК України).

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України і звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Судом обвинуваченому роз`яснено наслідки звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, передбачених ст.49 КК України. Обвинувачений в суді зазначив, що наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав йому зрозумілі, а відтак просив суд закрити кримінальне провадження та звільнити його від кримінальної відповідальності.

Так, за змістом ст.ст.284288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст.63 Конституції та ст.18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності, а так само незгода потерпілого, не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Суд, установивши, що обвинувачений підтримав у суді клопотання та просив також звільнити його від кримінальної відповідальності, а відтак, невизнання ним своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального йому правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання про таке звільнення.

З огляду на вище вказане, враховуючи, що з дня скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення з 27.12.2015р минуло більше десяти років, перебіг строків давності порушено не було, обвинуваченому відомі підстави звільнення його від кримінальної відповідальності та їх наслідки, він надав згоду на таке звільнення та клопотав про таке звільнення, суд вважає необхідним звільнити його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.4 ст.191 КК України, закривши відповідне кримінальне провадження відносно нього.

З урахуванням викладеного, судом зазначається, що клопотання про закриття провадження за строками давності є таким, що ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню, у зв`язку із чим, суд вважає за можливе, у відповідності до вимог ст.49 КК України, звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження, у відповідності до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, закрити.

Крім цього, суд звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілими, факту заперечення потерпілим такої підстави, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Суд також вважає за необхідне роз`яснити, що закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК, тобто з нереабілітуючих підстав, не виключає можливості цивільно-правової відповідальності особи за шкоду, заподіяну нею, і не позбавляє потерпілого права в подальшому звернутися до суду у порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,49,106 КК України, ст.ст.284,285,286,319,350,376,615 ч.15 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене 18.02.2016р. до ЄРДР за №0000171 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із закінченням строку давності.

Роз`янити потерпілому ОСОБА_6 його право звернутися до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування заподіяної внаслідок вчинення злочину шкоди в порядку цивільного судочинства.

На ухвалу може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1