У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2026 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваної - ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кобеляки Полтавської області в режимі відеоконференцзв`язку клопотання підозрюваної ОСОБА_4 про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження № 0000102 від 04.11.2025 стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Криничне, Кобеляцького району, Полтавської області, українки, громадянки України, з професійно-технічною освітою, не працює, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України,

Встановив:

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що вона, будучи депутатом Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області відповідно до Рішення першої сесії сьомого скликання Комендантівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 10 листопада 2015 року, будучи суб`єктом декларування згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», повноваження якої, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», закінчилися в день відкриття першої сесії восьмого скликання Пришибської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (відповідно до розпорядження КМУ від 12.06.2020 № 721-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Полтавської області», Комендантівська сільська рада Кобеляцького району Полтавської області ввійшла до складу Пришибської сільської ради), тобто 02 листопада 2020 року, діючи умисно, маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язок подання декларації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, всупереч вимогам абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», за місцем, на той період часу, свого фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , не подала в період до 00 годин 00 хвилин 1 квітня 2021 року, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий 2020 рік, після припинення діяльності за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції.

Відповідно до інформації Національного агентства з питань запобігання корупції у період з 01.01.2021 по 02.04.2021 ОСОБА_4 ніяких дій Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», для подання декларації не вчиняла. Згідно з Реєстром, декларація за минулий 2020 рік після припинення діяльності ОСОБА_4 не подана.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами декларування є особи зазначені у пункті 1, підпунктах «а» «в»-«г» пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону. Згідно підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», такими суб`єктами є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме - депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови.

Положеннями ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що особи зазначені у пункті 1, підпунктах «а» «в»-«г» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з абзацом 2 частини 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а», «в»-«г» пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

У відповідності до вимог підпункту 3 п. 5 Розділу ІІ діючого на той час Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 10 червня 2016 року № 3 (у редакції наказу Національного агентства з питань запобігання корупції від 12 грудня 2019 року 168/19, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 р. за № 960/29090 (далі - Порядок), декларація після звільнення - декларація, яка подається відповідно до абзацу другого частини другої статті 45 Закону з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» та «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року. Інформація про місце роботи (проходження служби) та займану посаду суб`єкта декларування у такій декларації зазначається відповідно до місця роботи (проходження служби) та займаної посади, перебування (проходження) на яких зумовили обов`язок подання такої декларації.

ОСОБА_4 підозрюється в умисному неподанні суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України.

09 січня 2026 року в підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 заявила письмове клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності за ст. 366-3 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим. В обґрунтування клопотання вказано, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366-3 КК України на момент його скоєння вважалось кримінальним проступком.

Однак 29.06.2021 до ст. 366-3 КК України були внесені зміни, які посилили відповідальність за неподання декларації, зокрема з кримінального проступку такі дії переведені в категорію злочину.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив добровільність згоди ОСОБА_4 на закриття кримінального провадження стосовно неї та підтримав позицію ОСОБА_4 .

Частиною 2 статті 4 КК України встановлено, що кримінальна протиправність і карність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України - закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Отже за редакцією ст. 366-3 КК України, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто станом на 01.04.2021, неподання декларації уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування особою визнавалась кримінальним проступком, за яке передбачалось покарання менш суворе, ніж обмеження волі. Відтак для вказаної статті передбачені строки давності у два роки з дня вчинення кримінального проступку.

Початком перебігу строків давності є день, до настання якого ОСОБА_4 зобов`язана була подати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік за формою, що визначається НАЗК, а саме 01.04.2021.

На теперішній час закінчився строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення. З часу скоєння цього кримінального правопорушення ОСОБА_4 від слідства та суду не переховувалася, перебіг давності не зупинявся та не переривався, відомості про вчинення останньою інших кримінальних правопорушень у матеріалах кримінального провадження відсутні, а тому наявні підстави для звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим.

В підготовчому судовому засіданні підозрювана ОСОБА_4 підтримала своє лопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності за ст. 366-3 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим та просила його задовольнити з підстав, вказаних у клопотанні та в судовому засіданні. Захисник адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання ОСОБА_4 та просить суд закрити кримінальне провадження.

Підозрювана ОСОБА_4 в судовому засіданні заявила, що розуміє, що звільнення її від кримінальної відповідальності з підстави, передбаченої ч. 1 ст. 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження з цієї підстави, є звільненням її від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави, вона розуміє наслідки закриття кримінального провадження в порядку ст. 49 КК України та бажає це зробити, а тому наявні всі підстави для звільнення її від кримінальної відповідальності за ст. 366-3 КК України у зв`язку із закінченням строку давності, як це передбачено ч. 1 ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваної ОСОБА_4 у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим, так як для цього наявні підстави, передбачені чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Розглянувши клопотання підозрюваної ОСОБА_4 про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим, заслухавши думки учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Системний аналіз наведених норм закону вказує на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не зобов`язує суд першої інстанції у випадку заявлення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України дослідити докази в провадженні і лише після цього вирішити таке клопотання.

Натомість, ч. 8 ст. 284 КПК України передбачено, що закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною третьою статті 285 КПК України також передбачено, що досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку лише у разі, якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження стосовно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України).

Виходячи з вказаних вище правових норм, суд вправі у судовому засіданні до дослідження доказів в провадженні розглянути питання про звільнення підозрюваної ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за 366-3 КК України у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим, оскільки наявне клопотання щодо такого звільнення, ОСОБА_4 не заперечує проти такого звільнення та згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, тобто зокрема і в судовому засіданні, не з`ясовуючи при цьому обставини, установлені під час кримінального провадження, та не перевіряючи їх доказами у порядку, передбаченому статтями 347-363 КПК України.

З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується зокрема у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, яке було вчинено до 01.04.2021.

На час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, це правопорушення відповідно до ст. 12 КК України (у редакції, чинній на момент вчинення) відносилося до кримінальних проступків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 КК України про те, що закон про кримінальну відповідальність, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, суд дійшов висновку, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366-3 КК України, яке інкримінується ОСОБА_4 , слід визначати відповідно до положень чинного на час вчинення кримінального правопорушення законодавства як кримінальний проступок. Санкції включали: штраф від двох тисяч п`ятисот до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Згідно з частинами 2-4 статті 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років. Питання про застосування давності до особи, що вчинила особливо тяжкий злочин, за який згідно із законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і заміняється позбавленням волі на певний строк.

З аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 статті 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності, є обов`язком суду, а не його правом. Водночас, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності також є обов`язком суду.

Судом встановлено, що з дня вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 366-3 КК України, а саме з 01 квітня 2021 року, і до дня розгляду клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності (09 січня 2026 року) минуло більше чотирьох років.

Клопотання про звільнення підозрюваної ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення вказаного вище кримінального правопорушення подано до суду 09 січня 2026 року, тобто після спливу передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України трьох років з дня вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Судом встановлено, що підозрювана ОСОБА_4 з часу вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення до кримінальної відповідальності не притягувалася, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, будь-які відомості, які вказували б на її ухилення від досудового слідства або суду відсутні, будь-яких інших підстав для перерви чи зупинення перебігу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності не встановлено.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_4 в судовому засіданні особисто просила звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, підтвердила, що розуміє, що звільнення її від кримінальної відповідальності з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження з цієї підстави, є звільненням її від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави, розуміє наслідки такого закриття кримінального провадження і бажає це зробити, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню та вважає за потрібне звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та у зв`язку із цим закрити кримінальне провадження.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався.

Судові витрати в справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, п. 2 ч. 1, ст. 49, ст.366-3 КК України, п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 284, ч. 1, 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288, ст. ст. 370-372 КПК України, суд

Постановив:

Клопотання підозрюваної ОСОБА_4 про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-3 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності закрити стосовно неї кримінальне провадження № 0000102, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2025.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кобеляцький районний суд Полтавської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя