провадження № 1-кп/294/299/25
справа № 294/1014/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м Чуднів

Чуднівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000018 від 16.01.2019 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трудове Красилівського району Хмельницької області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні 2 неповнолітніх дітей, працюючого у ФОП ОСОБА_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

І. Історія провадження

07.08.2020 до Чуднівського районного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування та угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000018 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

13.10.2020 на адресу суду надійшла заява від представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , про залучення ОСОБА_7 в якості потерпілої особи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2025 головуючим у справі №294/1014/20 визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 05.05.2025 у справі призначено підготовче судове засідання, яке неодноразово відкладалось у зв`язку, в тому числі, з неодноразовими неявками ОСОБА_7 та її представника - адвоката ОСОБА_8 .

Вирішуєчи питання по суті поданої заяви, суд виходить з такого.

Судове провадження у кримінальному провадженні №0000018 триває уже понад п`ять років, обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості надійшов до суду 07.08.2020.

У судові засідання 09.07.2021, 02.07.2025, 18.08.20256, 09.09.2025, 16.09.2025, 07.10.2025 та 21.11.2025 викликався представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 за адресою, зазначеною ним у поданій до суду заяві про визнання потерпілим. Крім того, судом 30.10.2025 скеровано лист на Національну асоціацію адвокатів України з метою повідомолення адвоката ОСОБА_8 про судове засідання 21.11.2025, який розглянуто та повідомолено суд, що відомості про судове засідання надіслано на діючу алектронну адресу адвоката. Крім того, у судове засідання 21.11.2025 викликалась ОСОБА_7 шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України, а також телефонограмою. Відповідно до довідки секретаря судового засідання ОСОБА_2 від 29.10.2025, ОСОБА_7 категорично відмовилась від спілкування з працівником суду та перервала телефонний дзвінок.

За змістом ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 136 КПК особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. Належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

За окреслених вище обставин немає підстав вважати, що ОСОБА_7 та її представник - адвокат ОСОБА_8 не були обізнані про дату та час судового засідання 21.11.2025.

Більше того, наведене свідчить про те, що останні свідомо не скористалася своїм правом подану 13.10.2020 заяву, факетично відмовившись від його реалізації, не цікавились упродовж п`яти років процесом розгляду справи, не вживали будь - яких заходів активної участі в судових засіданнях, що, певною мірою, вплинуло на тривалість розгляду справи.

За практикою Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).

Враховуючи зазначені обставини, суд розцінює поведінку ОСОБА_7 та її представника - адвоката ОСОБА_8 як відмову від підтримання поданої представником 13.10.2020 заяви про визнання ОСОБА_7 потерпілою.

ІІ. Формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій обвинуваченого

Згідно з обвинувальним актом, затвердженим 30.07.2020, та угодою про визнання винуватості від 30.07.2020, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він 16.01.2019 близько 12 год. 00 хв., керуючи технічно справним автопоїздом у складі сідлового тягача «MAN 19.414» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа рефрижератора «KOEGEL» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , які згідно свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, належать ОСОБА_9 рухався ним по автодорозі сполученням «Житомир Чернівці», яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, в с. Дубище Чуднівського району Житомирської області у напрямку м. Житомира.

Керуючи у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом по 49 км+90 км вищевказаної автодороги поблизу будинку №13 по вул. Миру, с. Дубище, Чуднівського району Житомирської області, водій ОСОБА_4 по прямій горизонтальній асфальтованій ділянці дороги, в задовільних умовах дорожнього руху, в умовах достатньої видимості, в порушення вимог пунктів 1.5, 1.7, 2.3(б), 2.3 (д), 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не стежив за дорожньою обстановкою, створивши таким чином небезпеку дорожнього руху, що загрожувала життю та здоров`ю громадян, не будучи особливо уважним до такої категорії учасників дорожнього руху, як пішоходи, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити з робочого місця водія автомобіля, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, натомість продовжив рух, в результаті чого, передньою частиною керованого ним транспортного засобу здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який будучи в стані алкогольного сп`яніння знаходився на проїзній частині у вертикальному положенні повернутий заднє-боковою частиною тіла до автомобіля, в межах смуги руху транспортного засобу, з подальшим переїздом потерпілого колесом транспортного засобу.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна правої надвірної дуги, правої скроневої ділянки, правої біля вушної ділянки, рана лівої лобно-тім`яної ділянки, садно правої щоки, чисельні мілкі садна правої щоки, крововиливи у слизову верхньої губи та нижньої, садно правої губи праворуч з переходом на підборіддя в центрі якого рана, перелом нижньої щелепи між 5 і 6 зубами ліворуч та між 2 і 3 зубами праворуч, синець правої бокової поверхні шиї, садно правої завушної ділянки, правого плечового суглобу, рана передньої поверхні лівої гомілки, відкритий перелом кісток правої гомілки, садно в ділянці лівої лопатки, крововилив в м`які тканини спини по ходу грудного відділу хребта, крововилив в м`які тканини лівої поперекової ділянки з відшаруванням шкіри, ушкодженням м`язів лівої поперекової ділянки та утворення карману, заповненого кров`ю, крововилив в м`які тканини в лівій підколінній ямці, крововилив в ліву плевральну порожнину в об`ємі крові біля 400 мл., крововилив в клітковину середостіння, в корені легенів, більше правої, в легені, крововилив в м`які тканини голови в лівій лобно-тім`яно-потиличній ділянці, в потиличній ділянці, в правій скроневій ділянці, перелом склепіння та основи черепа з пошкодженням твердої мозкової оболонки, під м`які мазкові оболонки лівої півкулі, в шлуночки головного мозку, перелом тіла 8-го грудного хребця, з розривом спинного мозку, розрив симфіза, перелом горизонтальної вітки правої лобної кістки, перелом 8-го ребра праворуч і ліворуч, перелом 2-3 ребра ліворуч по біляхребтовій лінії з ушкодженням реберної плеври, перелом 3-4-5-6-7-8-9-10 ребер ліворуч по переднє-підпахвенній лінії з ушкодженням реберної плеври, перелом правої реберної дуги по переднє-підпахвенній лінії, розрив м`яких тканини 9-го міжреберного проміжку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, яка настала на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 1.5, 1.7, 2.3(б), 2.3(д), 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспорної пригоди та її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у необережних діях, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

ІІІ. Відомості про укладену угоду, її зміст та узгоджена міра покарання

Відповідно до угоди про визнання винуватості, укладеної 30.07.2020 між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі його захисника ОСОБА_5 сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у виді трьох років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди були дотримані всі вимоги і правила КПК України та КК України, а тому просив затвердити зазначену угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 підтримали думку прокурора, просили затвердити укладену угоду.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що розуміє надані йому законом права, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, та наполягав на затвердженні угоди.

Потерпіла ОСОБА_12 надала письмову згоду на укладення угоди, про що свідчить її підпис під угодою від 30.07.2020.

ІV. Мотиви суду

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).

Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Суд, вивчивши матеріали обвинувального акта з угодою про визнання винуватості, дійшов висновку, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, про призначення якої дійшли згоди прокурор та обвинувачений, визначена в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб внаслідок укладання такої угоди судом не встановлено, угода не суперечить інтересам суспільства.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбаченених положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлено.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст.ст. 473, 474 КПК України.

Поясненнями сторін угоди встановлено, що вони уклали угоду про визнання винуватості добровільно.

Узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості та характеру кримінального правопорушення, а також особі обвинуваченого.

При узгодженні покарання, сторонами враховано обставини, передбачені ст.ст. 66, 67 КК України, ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення.

За умовами ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу ОСОБА_4 наявності пом`якшуючих обставин, відсутності обтяжуючих обставин, визнання своєї винуватості, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 30.07.2020 між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі його захисника ОСОБА_5 і призначення узгодженого сторонами виду і міри покарання.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід відносно особи не застосовувався та у суду відсутні підстави для його обрання.

Відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат. Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З огляду на ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_4 суд дійшов висновку про стягнення з нього на користь держави витрат на проведення судових експертиз у кримінальному провадженні, що становлять 2 400 грн 08 коп.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.314, 369, 373-374, 392, 393, 394, 395, 473-475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30.07.2020 між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі його захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000018 від 16.01.2019.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у сумі 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень 08 коп.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Чуднівського районного суду Житомирської області від 18.01.2019, на сідловий тягач марки MAN-19.414, реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричіп рефрижератор марки KOEGEL, реєстраційний номер НОМЕР_3 , право власності відносно яких зареєстровано на ім`я ОСОБА_9 , свідоцтва про їх реєстрацію серій НОМЕР_4 та СРД №244554, та паперовий диск, на якому відображено інформацію тахографа сідлового тягача марки MAN-19.414, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази: сідловий тягач марки MAN-19.414, реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричіп рефрижератор марки KOEGEL, реєстраційний номер НОМЕР_3 , право власності відносно яких зареєстровано на ім`я ОСОБА_9 , свідоцтва про їх реєстрацію серій НОМЕР_4 та СРД №244554, та паперовий диск, на якому відображено інформацію тахографа сідлового тягача марки MAN-19.414, реєстраційний номер НОМЕР_1 - залишити ОСОБА_9 .

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок суду може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Чуднівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії з урахуванням особливостей, передбачених частиною четвертою статті 394 КПК України, а саме: обвинуваченим, його захисником, законним представником - виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором - виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_13