Справа № 362/7334/23
Провадження № 1-кп/362/241/25
ВИРОК

Іменем України

24.11.2025 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілих та цивільного позивача ОСОБА_7 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_8 - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004178 від 01.09.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Мла-Пятигірка Андрушівского району Житомирської області, українець, громадянин України, освіта середня, одружений, пенсіонер, зареєстрований та житель АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

30.08.2023 близько 20:20 год. водій ОСОБА_10 , рухаючись на автомобілі марки «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , у темні пору доби на 53 км. автодороги «Київ - Одеса» в напрямку міста Біла Церква Київської області у правій смузі руху, не врахував дорожню обстановку, здійснюючи перестроювання з правої смуги руху в ліву смугу руху для здійснення розвороту, не впевнився в безпечності маневру в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався в попутному напрямку в лівій смузі руху, чим порушив вимоги пунктів Правил Дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР України), а саме пунктів 1.3, 2.3б, 10.1, 10.3, 12.2 ПДР України. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесне ушкодження у вигляді перелому 1 пясної кістки правої кисті, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк більше ніж 3 тижні, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої променевої кістки у нижній третині, закритого перелому лівої стегнової кістки у нижній третині, забою головного мозку, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк більше ніж 3 тижні. Сукупність порушених водієм ОСОБА_10 вимог п. п. 1.3. 2.3б, 10.1. 10.3. 12.2 ПДР України знаходяться у причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні, користуючись своїм правом, передбаченим ст. 43 КПК України, не надав пояснення щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. У судових дебатах висловив щире каяття щодо вчиненого.

Потерпіла ОСОБА_5 надала суду показання, що того вечора їхала з сином, невісткою і онуком у автомобілі додому. Син був за кермом, вона з онуком на задньому пасажирському сидінні. Надворі смеркало. Відчули удар. Коли вона прийшла до свідомості, то побачила багато крові у автомобілі. Її боліла голова, руки, коліно. Пояснила, що після ДТП їй проводили оперативне втручання на ногу, не може опиратися на ногу, пересувається по будинку на костилях, також не може нічого брати до рук. Вказала, що обвинувачений допомоги не надавав. Підтримала цивільний позов у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_4 пояснив суду, що разом із батьками та бабусею 30.08.2023 їхали у автомобілі. Він з бабусею сиділи позаду, матір на передньому пасажирському сидінні, а батько був за кермом. Він сидів позаду батька. Смеркало. Він був зайнятий телефоном, на дорогу не дивився. Почув як закричала мама, щоб тато гальмував. Потім відчув удар. Не міг дихати через ремінь безпеки. Відразу хотів допомогти бабусі, але сильно болів мізинець, також отримав тілесні ушкодження у області тазу. Потім йому наклали гіпс на праву руку, рани обробили. Просив задовольнити цивільний позов у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_12 , водій автомобіля, надав суду показання, що того вечора 30.08.2023 близько 20:30 год. він рухався на своєму автомобілі Skoda по а/д М-05 «Київ Одеса» у лівій смузі для руху у напрямку м. Одеса між населеними пунктами с. Митниця с. Ксаверівка зі швидкістю близько 90 км/год. В автомобілі була його дружина на передньому пасажирському сидінні, а позаду - мати і син. Попереду нього по правій смузі для руху рухався вантажний автомобіль MAN, його швидкість була приблизно 60-70 км/год. Несподівано для нього цей вантажний автомобіль здійснив маневр повороту ліворуч з метою маневру розвороту, при цьому відповідний покажчик повороту не ввімкнув. Він застосував екстрене гальмування, однак зіткнення уникнути не вдалось. Наголосив, що своїм маневром автомобіль MAN перекрив його смугу для руху. Після зіткнення його дружина була без свідомості, він допомагав їй, вона прийшла до тями вже в кареті швидкої допомоги. Мати та син також отримали тілесні ушкодження. Всіх їх госпіталізували до лікарні. З його автомобіля постраждав найменше він, тому і залишався на місці події до кінця. Водія вантажного автомобіля також забрала швидка медична допомога, він особисто видимих травм у водія ОСОБА_10 не бачив, але помітив, що він важко дихав. На місце події приїздила донька ОСОБА_10 . Його автомобіль контактував передньою частиною з переднім лівим колесом автомобіля MAN. Від удару його автомобіль отримав такі пошкодження, що його відновлення вартує більше його ринкової вартості. Жодних відшкодувань не отримав ні від ОСОБА_10 , ні від страхової компанії. Після цієї ДТП та перенесених операцій мати ОСОБА_5 не може себе обходити, а син боїться автомобілів. Родичі ОСОБА_10 один раз телефонували та цікавились станом потерпілих, надалі контактували з його адвокатом. Заявлений цивільний позов підтримує в повному обсязі.

Судом досліджено письмові докази, що підтверджують вину ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Із витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань № 000418 від 01.09.2023 вбачається, що30.08.2023 близько 20:20 год. водій ОСОБА_10 , 11.08.1949 (пенсіонер) освідуваний тверезий, проживає: АДРЕСА_1 , за адресою а/д М-05 «Київ - Одеса» 53 км., керуючи вантажним автомобілем марки «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись у напрямку м. Одеса, водій здійснюючи перестроювання в смугу розвороту з крайньої правої смуги, не впевнився в безпечності маневру та здійснив зіткнення з автомобілем «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , 09.11.1976 (освідуваний тверезий), який рухався в крайній лівій смузі в попутному напрямку. В результаті ДТП четверо осіб постраждали, а саме пасажири автомобіля «Skoda»: 1) ОСОБА_5 , 29.04.1956 діагноз, ЗЧМТ. Тупа травма живота. Перелом зап`ястя, рана плечового поясу, закрита травма голови ШМД 840; 2) ОСОБА_6 , 23.01.1978, діагноз ЗЧМТ, сгм рвана рана правого коліна ШМД 811; 3) ОСОБА_4 , 17.07.2009, діагноз забій правої кисті ШМД 8110; 4) водій фури ОСОБА_10 , діагноз ЗЧМТ, різана рана голови зліва. (Т. 2 а.с. 63-64).

За протоколом огляду місця події від 30.08.2023 об`єктом огляду є ділянка автодороги, М-05 «Київ - Одеса» 53 км. + 110 м., де відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_10 та автомобіля «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 . Описуються місце ДТП, погодні умови, пора доби, стан дорожнього покриття та зазначається локалізація пошкоджень автомобілів (Т. 2 а.с. 69-77).

На схемі дорожньо-транспортної пригоди від 30.08.2023 зображено напрямок руху транспортних засобів до моменту ДТП, схематичне розміщення автомобілів після ДТП, зафіксовано сліди юзу, дорожні знаки та сліди осипу пластику, також відображено загальні розміри проїзної частини у місці ДТП (Т. 2 а.с. 78).

Фототаблицями підтверджуються відомості, які зазначені у схемі дорожньо-транспортної пригоди від 30.08.2023, а також зафіксовано, які механічні пошкодження наявні у автомобілів (Т. 2 а.с. 79-83).

Висновком судово-медичного експерта Білоцерківського відділення КЗ КОР «Київського обласного бюро судово-медичної експертизи» № 1002/д від 19.09.2023 констатовано, що при вивченні медичної документації на ім`я ОСОБА_4 , 2009 року народження, знайдені наступні ушкодження: перелом І п`ясної кістки правої кисті. Описане ушкодження заподіяне тупими предметами, могли виникнути внаслідок травми в салоні автомобіля під час ДТП. можливо, у строк указаний в постанові. Дане ушкодження відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості тому, що для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк більш ніж 3 тижні (Т. 2 а.с. 90-91).

Висновком судово-медичного експерта Білоцерківського відділення КЗ КОР «Київського обласного бюро судово-медичної експертизи» № 1153/д від 30.10.2023, де констатовано, що при проведені медичної документації ОСОБА_5 , 1956 року народження, знайдені наступні ушкодження: перелом лівої променевої кістки у нижній третині, закритий перелом лівої стегнової кістки у нижній третині, забій головного мозку, рана та гематома на голові, рана на правій вушній раковині, рани (дві) правої надключичної області. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами, могли виникнути внаслідок травми в салоні автомобіля піл час ДТП, можливо, у строк указаний в постанові. Переломи кісток відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості тому, що для повного зрощення переломів необхідно тривалий строк більш ніж 3 тижні. Ушкодження на голові відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості тому, що спричинили тривалий розлад здоров`я понад три тижні (понад 21 день). Рани правої надключичної області відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно з пунктами 2.3.2 та 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 тривалістю понад шість днів, але не більше ніж три тижні (21 день)) (Т. 2 а.с. 92-93).

Висновком інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/111-23/46953-ІТ від 25.09.2023 констатовано, що на момент огляду вантажного автомобіля марки «MAN LE 8.180» д.н.з. НОМЕР_1 , виявлено несправність робочої гальмівної системи. Виявлені несправності робочої гальмівної системи виникли в процесі ДТП. На момент огляду вантажного автомобіля «MAN LE 8.180» д.н.з. НОМЕР_1 , виявлено несправності системи рульового керування. Виявлена несправність системи рульового керування виникла в процесі ДТП. На момент огляду вантажного автомобіля марки «MAN LE 8.180» д.н.з. НОМЕР_1 , виявлено несправності елементів підвіски. Виявлені несправності елементів підвіски виникли в процесі ДТП. (Т. 2 а.с. 95-101).

Згідно з висновком інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/111-23/46967-ІТ від 22.09.2023, констатовано, що на момент огляду автомобіля марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 , робоча гальмівна система знаходиться в працездатному стані. На момент огляду автомобіля марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 , система рульового керування знаходиться в працездатному стані. На момент огляду автомобіля марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 , виявлено несправності елементв підвіски. Виявлена несправність елементів підвіски виникла в процесі ДТП. (Т. 2 а.с. 103-107).

За висновком інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/111-23/46963-ІТ від 27.09.2023, констатовано, що місце зіткнення автомобілів «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 , та «MAN LE 8.180» д.н.з. НОМЕР_1 , знаходиться в районі подряпин дорожнього покриття (позначка в схемі 3). Більш точно встановити розташування даних транспортних засобів не представляється можливим. В зв`язку з відсутністю комплексу слідової інформації зафіксованої в схемі місця ДТП, яка б більш точно вказувала на розташування місця зіткнення. В момент первинного контакту транспортні засоби взаємодіяли між собою такими частинами: автомобіль «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 , взаємодіяв переднім правим кутом із лівою бічною частиною автомобіля «MAN LE 8.180» д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому в момент первинного контакту повздовжні вісі автомобілів «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 та «MAN LE 8.180» д.н.з. НОМЕР_1 , розташовувались під кутом близько 20°.(Т. 2 а.с. 109-114).

Висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-23/55672-ІТ від 24.10.2023 констатовано, що в ситуації, що склалась на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «MAN LE 8.180» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 повинен був керуватися вимогам пунктів: 12.2, 10.1, 10.3 ПДР України. Згідно заданих експерту вихідних даних в постанові слідчого про призначення судової експертизи слідує. Що в даній дорожній ситуації водій автомобіля «MAN LE 8.180» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , мав технічну можливість уникнути зіткнення із автомобілем «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом виконання вимог пунктів: 10.1. 10.3 ПДР України. В ситуації, що склалась на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_12 повинен був керуватися вимогам пунктів: 12.2, 12.3 ДР України. Згідно заданих експерту вихідних даних в постанові слідчого про призначення судової експертизи слідує, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_12 з моменту виникнення небезпеки для його руху, не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «MAN LE 8.180» д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом застосування екстреного гальмування, тобто не мав технічної можливості уникнути даної ДТП, шляхом виконання вимог пункту 12.3 ПДР України. В дані дорожні йситуації, експертом, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «MAN LE 8.180» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1, 10.3 ПДР України. які знаходяться у причинному зв`язку із настанням даної ДТП (Т. 2 а.с. 116-121).

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і неупередженому дослідженні обставин кримінального правопорушення, враховуючи відсутність у ході судового розгляду заперечень сторони захисту щодо їх належності і допустимості, суд вважає всі вищезазначені докази належними, допустимими, достовірними та у своєму взаємозв`язку достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_13 покарання, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення, яке є необережним нетяжким злочином, його дії спричинили суспільно небезпечні наслідки у виді середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим.

Водночас суд ураховує вік ОСОБА_13 , якому станом на зараз виповнилося 76 років, його стан здоров`я і наявність ряду хронічних захворювань, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, виключно позитивні характеристики за місцем проживання, раніше він не судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, які встановлені у ході судового розслідування та знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду з огляду на те, що хоча обвинувачений показання суду не надавав, за поясненнями його захисника така поведінка зумовлена станом його здоров`я, натомість у судових дебатах висловив щире розкаяння.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Отже, з урахуванням усіх фактичних обставин кримінального правопорушення, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, наявності обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин які його обтяжують, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції. Суд не знаходить підстав для призначенні іншого виду покарання, яке передбачене санкцією статті.

Підстави для застосування ст. ст. 69, 69-1 КК України відсутні.

Щодо заявлених цивільних позовів.

Потерпіла ОСОБА_5 через представника звернулася до суду із цивільним позовом про стягнення з ПАТ «СК «УСГ» на її користь 27873,20 грн. матеріальної шкоди, про стягнення з обвинуваченого на її користь 100 000 грн. моральної шкоди та 38 000 грн. витрат на правову допомогу ( далі - цивільний позов -1).

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 його матір ОСОБА_6 через представника звернулася до суду із цивільним позовом стягнення з ПАТ «СК «УСГ» на її користь 2 563,60 грн. матеріальної шкоди та про стягнення з обвинуваченого на її користь 50 000 грн. моральної шкоди, а також 10 000 грн. витрат на правову допомогу ( далі - цивільний позов -2).

ОСОБА_12 через представника звернувся до суду із цивільним позовом про стягнення з ПАТ «СК «УСГ» 160 000 грн. матеріальної шкоди завданої злочином. Також просить стягнути з ОСОБА_8 матеріальну шкоди 87 770, 27 грн. (різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою), 50 000,00 грн. моральної шкоди та 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу ( далі - цивільний позов -3).

Ухвалою суду від 21.11.2023 цивільні позови 1, 2 та 3 прийнято до розгляду та залучено в якості цивільного співвідповідача по справі ПАТ «СК «УСГ».

Ухвалою суду від 01.07.2024 ОСОБА_8 визнано цивільним співвідповідачем за цивільним позовом ОСОБА_12 (цивільний позов 3).

Сторона захисту цивільні позови визнала частково.

Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «УСГ» заявлені цивільні позови не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. У відзиві на усі цивільні позови зазначив, що однією з підстав для виплати страхового відшкодування потерпілим або особам, які відповідно до закону мають право на таке відшкодування є наявність у діях застрахованої особи вини, а на момент подання цього відзиву дане кримінальне провадження перебувало на розгляду у суді, а тому звернення до суду із цивільними позовами є передчасним. Щодо цивільного позову-1 та цивільного позову-2 зазначив, що відшкодуванню підлягають документально обґрунтовані витрати, необхідність яких підтверджено відповідним закладом охорони здоров`я, а предмети/речі, які не є лікарськими препаратами, взагалі не підлягають компенсації. Щодо цивільного позову-3 представник цивільного відповідача зазначив, що 03.10.2023, тобто на шостий день після події, автомобіль цивільного позивача був оглянутий з фіксуванням пошкоджень автомобіля, цей протокол (акт) огляду був підписаний ОСОБА_12 без зауважень, надалі було проведено автотоварне дослідження. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 13.10.2023 вартість відновлювального ремонту цього автомобіля становить 549 720, 66 грн., а його ринкова вартість до ДТП 247 129 грн., тобто вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля, що, на думку представника цивільного відповідача, вказує на те, що автомобіль є фізично знищеним, а його ремонт є економічно необґрунтованим. Зазначає, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Звернув увагу суду, що згідно з зобов`язуючою пропозицією програмного забезпечення Audatex вартість цього транспортного засобу після ДТП становить 38 700 грн. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу по усіх цивільних позовах представник відповідача звернув увагу суду, що ці витрати не є співрозмірні з ціною позовів, а також відсутні документи на підтвердження цих витрат.

Представник цивільного відповідача ОСОБА_8 також просила суд відмовити у задоволенні цивільного позову 3 у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що ФОП ОСОБА_8 займається діяльністю щодо вантажного перевезення. 29.08.2023 між ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_10 було укладено трудовий договір з покладенням певних зобов`язань, у тому числі дотримуватися ним правил ПДР України. Також там зазначено, що саме водій несе відповідальність за правопорушення, скоєні у процесі своєї діяльності. Звернула увагу суду, що водію ОСОБА_10 під підпис було видано подорожній лист вантажного автомобіля № 11, де чітко зазначено маршрут та час виконання покладених на нього обов`язків, а саме 09:00-18:00, тобто у цей проміжок часу водій повинен був перевезти вантаж з м. Ірпінь Київської області до смт. Калинівка Київської області, після чого повернутися у м. Ірпінь. Наголосила, що всупереч вищезазначеному ОСОБА_10 змінив маршрут і після розвантаження вантажу у смт. Калинівка попрямував у напрямку м. Біла Церква, де о 20:20 сталося ДТП. Вважає, що ОСОБА_10 ДТП скоїв не у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, а у власних цілях, і поза робочим часом, а тому повинен саме він нести у тому числі цивільно-правову відповідальність за свої дії. Також звернула увагу суду про відсутність у матеріалах справи документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Вирішуючи цивільні позови, суд виходить з такого.

За правилами п. 10. ч. 1 ст. 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного,обвинуваченого або до фізичної ти юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 127, 129 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні; ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Частиною 1 ст. 22 ЦК визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що заподіяла його.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При цьому суд приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями цивільного позивача внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, а тому визначаючи розмір шкоди, який підлягає відшкодуванню, слід зупинитися саме на кожній з осіб позивачів, способу та виду отримання тілесного ушкодження, тривалості лікування, відновлення, необхідності продовжити лікування, аби співставити з видом та розміром заявленого таким позивачем відшкодування.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до пункту 9 цієї ж Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану .

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України - юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Тому відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадку, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах і шкода така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконанням ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівників.

Правовий зв`язок між юридичною або фізичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру - постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у справі №756/2632/17 від 22.04.2020 року, аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа яка керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-1V від 1.07.2004 року страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 цього Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Ст. 30 цього Закону передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як виснував Верховний Суд у постанові від 11.01.2023 у справі № 211/3277/20, пр.№ 61-3442св22, для визнання автомобіля фізично знищеним згода власника транспортного засобу фактично не потрібна, оскільки вказівку на це вилучено із вказаної статті Закону, а пункт 30.3 взагалі виключено.

Крім того, у вказаній вище постанові також зазначено, що при ухваленні рішення про компенсацію шкоди за статтею 1194 ЦК України з урахуванням вимог вищезгаданої статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в суду відсутні підстави зобов`язувати потерпілого передати залишки транспортного засобу особі, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (винному). Позивач не позбавлений можливості реалізувати залишки його транспортного засобу шляхом продажу технічно справних деталей та металобрухту.

Так, судом установлено і не заперечувалось учасниками справи, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «MAN LE 8.180» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована ПАТ «Страхова компанія «УСГ», що підтверджується договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначений поліс на час дорожньо-транспортної пригоди був чинним. За його умовами страхова сума на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320 000 грн., за шкоду, заподіяну майну 160 000 грн.

Отже, вирішуючи цивільний позов - 1 та цивільний позов-2 у частині стягнення з ПАТ «Страхова компанія «УСГ» на користь цивільних позивачів матеріальної шкоди, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення документально підтверджених витрат позивачів, пов`язаних з їх лікуванням, зокрема: за цивільним за цивільним позовом-1 у повному обсязі сумі 2563,60 грн.; за цивільним позовом-2 на суму 27873,20 грн. слід задовольнити частково у розмірі 25653,40 грн., за виключенням сум товарного чеку № 96 від 31.08.2023 на суму 335,10 грн., № 83 від 31.08.2023 на суму 115,00 грн., № 42342013 від 12.09.2023 на суму 198,50 грн., які про дубльовані двічі та не відносяться до медичних препаратів, а також чеки на суму 221,50 грн., 301.50 грн. та 399,60 через їх нечитабельність.

Розглядаючи заявлені позовні вимоги цих цивільних позовів по відшкодуванню моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, ураховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, зокрема, що цивільним позивачам завдано моральної шкоди через отримання ними середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тривалість лікування, неможливість відвідування навчального закладу ОСОБА_4 , а також втрата ОСОБА_5 звичного ритму життя, що виразилося у погіршенні її фізичних здібностей, що тривалий час має негативних вплив на її психологічне і фізичне здоров`я, при цьому враховуючи майновий стан обвинуваченого, який є пенсіонером, частково визнає цивільний позов, виходячи з принципу виваженості, справедливості, розумності, пропорційності, суд доходить висновку про те, що наведена судом оцінка рівня втручання та вимушених змін, по цивільному позову-1 судом оцінюється у сумі 50 000 грн. та по цивільному позову-2 у сумі 25 000 грн. На думку суду, саме такі суми моральної компенсації, з урахуванням встановлених обставин кримінального провадження, поведінки обвинуваченого впродовж судового розгляду, є достатніми та справедливими.

Щодо цивільного позову-3, то суд зауважує таке.

Так, судом установлено, що станом на дату ДТП ОСОБА_10 працював на посаді водія транспортного засобу з 29.08.2023 відповідно до наказу № ОІЄ2023/28.08 від 28.08.2023 ФОП ОСОБА_8 .

Як зазначено вище, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника, ОСОБА_8 , транспортного засобу «MAN LE 8.180», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована ПАТ «Страхова компанія «УСГ», що підтверджується договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначений поліс на час дорожньо-транспортної пригоди був чинним. За його умовами страхова сума на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320 000 грн., за шкоду, заподіяну майну 160 000 грн.

Суд погоджується з твердженням представника цивільного відповідача ОСОБА_8 , що відповідно до подорожнього листа вантажного автомобіля № 11 від 30.08.2023 транспортна робота цього автомобіля була з 09:00 по 18:00 год., а ДТП відбулося цього ж дня о 20:20 год., разом з тим представником відповідача не доведено, що ОСОБА_10 у цей момент не виконував трудові обов`язки, а використовував вищезазначений автомобіль у особистих цілях, натомість захисник цей факт заперечила.

Отже, завдана цивільному позивачу шкода стягується з ПАТ «Страхова компанія «УСГ» у межах страхового ліміту ( 160 000 грн.), а також з ФОП ОСОБА_8 .

Так, відповідно до звіту оцінки вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 02С/10/23, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 549720, 66 грн., тоді як ринкова вартість цього автомобіля на момент пошкодження складає 247 129 грн., тобто ремонт вважається економічно необґрунтованим відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Той факт, що вартість відновлювального ремонту цього автомобіля перевищує його ринкову вартість до моменту ДТП підтвердив у судовому засіданні також ОСОБА_12 .

Згідно з зобов`язуючою пропозицією програмного забезпечення Audatex вартість цього транспортного засобу у пошкодженому стані становить 38 700 грн. Цей транспортний засіб передано на відповідальне зберігання ОСОБА_14 , що підтверджується матеріалами справи і не заперечувалося останнім.

Зважаючи на вищезазначене, цивільному позивачу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме 214 429 грн. 0+6000).

Отже, з ПАТ «Страхова компанія «УСГ» належить стягнути 160 000 матеріальної шкоди, а з ОСОБА_8 54 429 грн. матеріальної шкоди.

Вирішуючи вказаний цивільний позов у частині стягнення з ОСОБА_8 на користь позивача моральної шкоди, то, на думку суду, неможливість експлуатації автомобіля призвело до зміни звичного способу життя і потягло за собою незручності для звичного укладу родини, а тому суд вважає за можливе задовольнити частково цивільний позов у цій частині і оцінює його розмір у 15 000 грн. Щодо стягнення витрат на залучення експерта у розмірі 6 565 грн., то суд зауважує, що ці витрати відносяться до процесуальних і повинні бути документально підтверджені, натомість жодних документів на підтвердження цих витрат суду не надано, а тому суд не вбачає підстав для задоволення цих позовних вимог.

Статтею 124 КПК України визначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Як зазначено вище, цивільні позивачі по цивільному позову-1 просять стягнути з обвинуваченого витрати на правову допомогу у розмірі 38 000 грн., по цивільному позову -2 10 000 грн., а також просять стягнути по цивільному позову -3 з ОСОБА_8 10 000 грн. витрат на правову допомогу.

Так, порядок обчислення гонорару визначається у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не має права втручатися в ці правовідносини.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до практики Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 20.07.2021 року по справі № 922/2604/20) викладено висновок щодо відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Оскільки при матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, то підстави для задоволення цивільних позовів у цій частині відсутні.

Розподіл процесуальних витрат суд вирішує у порядку ст. 124 КПК України, долю речових доказів - у порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 302, 369-371, 373- 374, 381-382, 394 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 12906 (дванадцять тисяч дев`ятсот шість) гривень.

Речові докази після набрання судовим рішенням законної сили:

-автомобіль «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання відповідно до письмової розписки ОСОБА_12 , залишити у його власності;

-автомобіль «MAN LE 8.180» д.н.з. НОМЕР_1 , який поміщено на майданчик тимчасового утримання за адресою: а/д Р-17 (Біла Церква - Володарка) кадастровий номер: :01:029:0160, повернути власнику ОСОБА_8 .

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_10 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на користь ОСОБА_5 25 653 (двадцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят три) гривні 40 копійок матеріальної шкоди.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ»

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 25 000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_10 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на користь ОСОБА_6 2563 (дві тисячі п`ятсот шістдесят три) гривні 60 копійок матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_12 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на користь ОСОБА_12 160 000 (сто шістдесят тисяч) гривень матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 54 429 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста двадцять дев`ять) гривень матеріальної шкоди та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_12 до ОСОБА_8 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1