Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3403/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/871/25
Категорія ч.1 ст.110-2, ч.2 ст.110-2, ч.3 ст.110-2 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia), в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №296/3403/25 в межах кримінального провадження №0000040 від 06.03.2025 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 06.08.2025 відносно

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина російської федерації, уродженця м.Вороніж, Воронезької області, відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.110-2, ч.2 ст.110-2, ч.3 ст.110-2 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.110-2, ч.2 ст.110-2, ч.3 ст.110-2 КК України, та призначено покарання:

- за ч.1 ст.110-2 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 2 роки та з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч.2 ст.110-2 КК України, у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 2 роки та з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч.3 ст.110-2 КК України, у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 3 роки та з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно, за сукупністю злочинів, призначено ОСОБА_9 покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 3 роки та з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Початок строку відбування ОСОБА_9 основного покарання у виді позбавлення волі обчислено з дати його затримання.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_9 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13.03.2025 у вигляді тримання під варто, залишено без змін до моменту затримання засудженого.

Строк призначеного ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування обчислено з моменту відбуття основного покарання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів під час проведення судових експертиз в загальній сумі 17 350 грн. 50 коп.

Згідно вироку суду, згідно із Конституцією України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Виключно законами України встановлюються порядок допуску та умови перебування підрозділів збройних сил інших держав на території України.

Згідно з ст.ст.132-134 Конституції України, територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

20 лютого 2014 року РФ розпочато збройну агресію проти України шляхом порушення ЗС РФ, всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням РФ, порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і РФ про статус та умови перебування Чорноморського флоту РФ на території України від 28 травня 1997 року, для блокування військових частин ЗСУ.

У подальшому 24 лютого 2022 року о 5 годині президентом РФ ОСОБА_10 оголошено про початок спеціальної військової операції на території України. Того ж дня, близько 5 години 10 хвилин ЗС РФ, що діяли за наказом керівництва РФ, здійснено обстріли крилатими та балістичними ракетами аеродромів, військових штабів, складів, підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань.

На виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ, шляхом застосування зброї, незаконно вторглись на суверенну територію України через державний кордон України та здійснили збройні напади на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, цивільні об`єкти, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також здійснюють окупацію окремих частин з числа вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до цього часу та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

У свою чергу, громадянин РФ ОСОБА_9 , перебуваючи з 13.09.2020 на посаді губернатора Іркутської області РФ, виконуючи при цьому адміністративно-господарські, організаційно-розпорядчі та інші управлінські функції, діючи як представник влади РФ, що має в своєму підпорядкуванні значне коло осіб з числа державних службовців органів державної влади Іркутської області РФ, з 24.02.2022, тобто часу початку повномасштабного військового вторгнення РФ на територію України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх пій, фінансував дії, вчинені з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та насильницької зміни чи повалення конституційного ладу України, а саме вчиняв дії з метою матеріального забезпечення боєздатності військових підрозділів ЗС РФ та ведення ними бойових дій проти Сил оборони України в рамках здійснення РФ збройної агресії проти України з метою окупації та анексії її території за наступних обставин.

Так, ОСОБА_9 , перебуваючи на території Іркутської області РФ, протягом грудня 2022 року, приймав участь в організації та передання військовим формуванням ЗС РФ, що вели бойові дії проти Сил оборони України, 50 генераторів, печей, натільну білизну, подовжувачі, для використання у місцях їх дислокації на тимчасово окупованих територіях України.

У подальшому, ОСОБА_9 , перебуваючи на тимчасово окупованій території України, 23.02.2023 приймав участь в організації та подальшій передачі військовим формуванням ЗС РФ, що вели бойові дії проти Сил оборони України, автомобілей та речей першої необхідності для використання у місцях дислокації на тимчасово окупованих територіях України та у веденні бойових дій проти Сил оборони України.

Також, ОСОБА_9 , перебуваючи на тимчасово окупованій території України, протягом 15-16 березня 2023 року, приймав участь у передачі військовим частинам ЗС РФ, що вели бойові дії проти Сил оборони України, чотирьох автомобілей, зокрема УАЗ-452 (типу «Буханка») та УАЗ-3163 («Патріот»), зі спорядженням, необхідним для використання у місцях дислокації на тимчасово окупованих територіях України та у веденні бойових дій проти Сил оборони України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.110-2 КК України, як фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; за ч.2 ст.110-2 КК України, як фінансування дій, вчинених з метою насильницького повалення конституційного ладу; а також ч.3 ст.110-2 КК України, як фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, насильницького повалення конституційного ладу, вчинених повторно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду, як незаконний, а своїм рішенням призначити новий судовий розгляд провадження в суді першої інстанції. При цьому, зазначає, що в даному кримінальному провадженні проведення судового розгляду без участі обвинуваченого ОСОБА_9 призвело до недотримання гарантованих Конвенцією основоположних прав людини. Також, в даному кримінальному провадженні відсутні беззаперечні докази, з яких можна зробити висновок, що обвинувачений ОСОБА_9 намагався ухилитися від суду чи недвозначно відмовився від свого права прибути в судове засідання. Вважає, що публікація викликів в офіційних виданнях, зокрема в «Урядовому кур`єрі» не може бути належним доказом повідомлення ОСОБА_11 про дату та час судового розгляду, оскільки на території російської федерації вказані видання не розповсюджуються. Звертає увагу, що в даному кримінальному провадження обвинувачений ОСОБА_9 був оголошений у розшук постановою слідчого відділу УСБУ в Житомирській області. Крім того, вважає, що навіть за встановлення вини у вчиненні кримінальних правопорушень, без встановлення будь-яких обтяжуючих обставин щодо обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції було призначено максимально можливе покарання передбачені санкціями інкримінованих статей.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив подану апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також вирок суду в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити з таких підстав.

Судовий розгляд кримінального провадження, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції щодо ОСОБА_9 проведено у відсутності обвинуваченого, оскільки провадження за його обвинуваченням здійснено в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення його про час та місце судового розгляду шляхом опублікування судового виклику у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Судової влади.

При цьому, апеляційний суд вважає безпідставними апеляційні посилання захисника на проведення судового розгляду провадження без участі обвинуваченого ОСОБА_9 , що призводить до недотримання гарантованих Конвенцією основоположних прав особи, оскільки такий процесуальних механізм прямо регламентовано Глава 24-1 КПК України.

Одночасно апеляційний звертає увагу, що здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошені у міжнародний розшук, та розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що судовий розгляд цього кримінального провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 (in absentia) в даному випадку відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Крім того, захист обвинуваченого ОСОБА_9 здійснювався адвокатом ОСОБА_8 , як на досудовому слідстві, так і в суді першої та апеляційної інстанції (де відбулась заміна на іншого захисника у зв`язку з призупиненням адвокатської діяльності адвокатом ОСОБА_8 ), таким чином права обвинуваченого ОСОБА_9 , як підозрюваного в ході досудового слідства, а також в якості обвинуваченого під час судового розгляду провадження порушені не були.

Також, згідно ст.323 КПК України, повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Таким чином, апеляційні посилання захисника на неналежне повідомлення його підзахисного про судовий розгляд провадження (публікація викликів в офіційних виданнях, зокрема в «Урядовому кур`єрі» не може бути належним доказом повідомлення ОСОБА_9 про дату та час судового розгляду) є безпідставними, та процесуально неспроможними.

Органом досудового розслідування та судом першої інстанції, як і апеляційним судом, робились відповідні повідомлення обвинуваченого шляхом опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду. Таким чином, з моменту опублікування повістки та виклики, у відповідності до норм КПК України, обвинувачений ОСОБА_9 є належним чином ознайомленим з її змістом, тобто, інформований про місце, дату і час призначеного судового розгляду провадження.

В свою чергу, відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Необхідність застосування належної правової процедури, чого вимагають завдання кримінального провадження, зазначені у ст.2 КПК України в частині охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, якими, зокрема, є підозрюваний, обвинувачений, безумовно, повинні дотримуватися і при здійсненні спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду (ч.1 ст.297-1, ч.3 ст.323 КПК України).

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.110-2, ч.2 ст.110-2, ч.3 ст.110-2 КК України, як фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, насильницького повалення конституційного ладу, вчиненому повторно, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.

При цьому, всі фактичні дані у цьому провадженні, що досліджені судом, отримані стороною обвинувачення із застосуванням належної правової процедури, позаяк, виходять із належних процесуальних джерел, зібрані уповноваженими суб`єктами і у належному процесуальному порядку за наявності на те правових підстав.

Зібрані у справі докази, на які послався суд у вироку, повністю узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та у своїй сукупності в достатній мірі підтверджують фактичні обставини кримінальних правопорушень, які викладені при формулюванні обвинувачення.

З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.110-2, ч.2 ст.110-2, ч.3 ст.110-2 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року).

В даному випадку, апеляційний суд звертає увагу, що жодних обґрунтованих доказів протилежного, стороною захисту не наведено, як і не надано будь-яких інших доказів в ході судового розгляду, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій.

Крім того, суд апеляційної інстанції відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги захисника про несправедливу суворість призначеного судом покарання обвинуваченому ОСОБА_9 .

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.50, ст.65 КК України, призначив ОСОБА_9 справедливе покарання відповідно до санкцій ч.1 ст.110-2, ч.2 ст.110-2, ч.3 ст.110-2 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених правопорушень, які згідно до норм ст.12 КК України є нетяжким та тяжкими, направленими проти основ національної безпеки України та відносяться до найбільш суспільно небезпечних посягань, оскільки спрямовані на фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України, мають підвищену суспільну небезпеку, даних про особу винного, відсутності обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, та яке є необхідним та достатнім для досягнення мети покарання.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, істотності порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 06.08.2025 відносно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою на протязі того ж часу з моменту отримання копії рішення.

Судді :