ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/922/26 Справа № 185/2302/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000463 від 14 листопада 2023 року про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гарболово Всеволжського району Ленінградської області Російської Федерації, громадянина України, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 255, частиною 2 статті 27 частиною 4 статті 28 частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на гаупвахті задоволено, ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 терміном на 60 днів, тобто до 14 лютого 2026 року, включно.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, покарання у разі доведеності вини передбачено у виді позбавлення волі до дванадцяти років з конфіскацією майна, зазначений прокурором ризик про можливість переховування від суду продовжує існувати.

Суд врахував введення в Україні воєнного стану, яке суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. Судове слідство за даним кримінальним провадженням триває, допитані обвинувачені, відбувається дослідження письмових доказів сторони обвинувачення. Заявлені прокурором ризики продовжують існувати, оскільки після відкриття матеріалів кримінального провадження, зокрема, анкетних даних свідків, існує ймовірність позапроцесуального незаконного впливу з боку обвинуваченого на вказаних учасників кримінального провадження, які ще судом не допитані.

Суд першої інстанції виснував, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення, та відхилив доводи сторони захисту в цій частині. Жодних доказів на підтвердження неможливості тримання обвинуваченого в умовах установи попереднього ув`язнення стороною захисту не надано. Доводи сторони захисту про недоведення обвинувачення суд першої інстанції відхилив мотивуючи цей висновок тим, що оцінку доведеності чи не доведеності обвинувачення суд надає за результатами судового розгляду під час ухвалення вироку. Зазначив про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити частково, змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги захисник вважає ризик переховування від суду обвинуваченого ОСОБА_7 є недоведеним, оскільки він є раніше не судимою особою, має родину, перебував на військовій службі та бажає повернутися до служби, на підтвердження чого надано письмову згоду командира відповідної військової частини.

Захисник зазначає, що допитані в судовому засіданні інші обвинувачені не вказали на причетність його підзахисного до інкримінованих йому кримінальних правопорушень. На думку захисника не доведені ризики й щодо незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження таких дій. Вважає, що обґрунтування ризиків ґрунтується лише на припущеннях.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити на викладених у ній підставах.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, наголошував на наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

Обвинувачений у судовому засідання присутній не був, про час та дату апеляційного провадження повідомлений належним чином, клопотань про особисту участь до суду не надходили, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК апеляційний суд здійснює розгляд без її участі, про що не висловлено заперечень й захисником обвинуваченого.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи обвинуваченого про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.

В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває вищевказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 255, ч.2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК, яке перебуває на стадії судового розгляду.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває вже на стадії судового розгляду і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого та доводи захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК правильно врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Вірно взяв до уваги, що судове слідство у кримінальному провадженні триває, допитані обвинувачені, відбувається дослідження письмових доказів сторони обвинувачення, й інші обставини кримінального провадження та, відповідно, наявність передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до переконливого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, суд вірно врахував ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, іншого запобіжного заходу, що може значно ускладнити органам правопорядку вжиття заходів реагування на таку поведінку обвинуваченого та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що наразі кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду і оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають лише характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Всі обставини, досліджені в ході судового засідання, у сукупності не дають достатні підстави про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 з тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.

Вищевикладеним спростовуються твердження сторони захисту про недоведеність прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Стосовно наміру обвинуваченого проходити військову службу за призовом під час мобілізації, судом першої інстанції вірно роз`яснено порядок звернення із відповідним клопотанням в порядку ст. 616 КПК.

Також, відомостей щодо протипоказань для перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора не було надано, як під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Викладені обставини у сукупності свідчать про те, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим і з такими висновками погоджується апеляційний суд.

Враховуючи характер пред`явленого обвинувачення, продовження військового стану, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, які не зменшились, судовий розгляд триває, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 331 КПК та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 255, частиною 2 статті 27 частиною 4 статті 28 частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4