Справа № 202/4880/25
Провадження № 1-кс/202/7893/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпра ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про примусове відібрання біологічних зразків, яке подане у кримінальному провадженні №0000329 від 12.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернувся з клопотанням, в якому просить надати дозвіл на примусове відібрання біологічних зразків - букального епітелію у підозрюваної ОСОБА_5 .

Клопотання слідчого обґрунтоване тим, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.09.2025 в порядку ст. ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 362, ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

Слідчий посилається на те, що під час досудового розслідування в отриманні біологічних зразків у підозрюваної ОСОБА_5 17.09.2025 року прокурором було винесено постанову про відібрання біологічних зразків у підозрюваної ОСОБА_5 , а саме зразків букального епітелію для проведення державної реєстрації геномної інформації людини. 22.09.2025 підозрювана ОСОБА_5 була ознайомлена із вказаною постановою, однак остання відмовилась надати біологічні зразки.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини» в Україні проводяться обов`язкова та добровільна державна реєстрація геномної інформації.

Відповідно до п. 1 ч.1, ч. ч. 3, 4, 5 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини» передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягає геномна інформація осіб, яким повідомлено про підозру у вчиненні умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, життя, здоров`я, волі, честі, гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, власності, громадської безпеки, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, або стосовно яких обвинувальний акт у кримінальних провадженнях зазначеної категорії злочинів передано до суду.

В судове засідання слідчий не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд клопотання за її відсутності.

Підозрювана та захисник в судове засідання не з`явилися, до суду надали клопотання про розгляд справи за відсутності сторони захисту, просили відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши в судовому засіданні доводи слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про примусове відібрання біологічних зразків є необґрунтованим і задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000329 від 12.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Частиною 1 статті 245 КПК України визначено, що у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею. У випадку, якщо проведення експертизи доручено судом, відібрання зразків для її проведення здійснюється судом або за його дорученням залученим спеціалістом.

Відповідно до частини 3 ст. 245 КПК України відібрання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими ст. 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки, слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відібрання біологічних зразків примусово.

Системне розміщення та аналіз змісту статті 245 КПК України свідчать, що підставою для примусового відібрання біологічних та інших зразків є призначення в рамках кримінального провадження відповідної судової експертизи.

Однак клопотання слідчого не містить відомостей про призначення експертизи у кримінальному провадженні № 0000329 від 12.07.2024 року

Як було зазначено слідчим в судовому засіданні, відповідна експертиза у кримінальному провадженні не призначена.

Тому слідчий суддя позбавлений можливості оцінити потреби досудового розслідування з урахуванням балансу інтересів сторін кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що за умови не призначення у кримінальному провадженні відповідної судової експертизи застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як примусове відібрання біологічних зразків та відповідно втручання в права та свободи підозрюваного є невиправданим, оскільки суперечить завданням кримінального провадження, визначеним у статті 2 КПК України, відповідно до яких жодна особа не повинна бути піддана необґрунтованому процесуальному примусу і до кожного учасника кримінального провадження має бути застосована належна правова процедура.

Крім того, слідчий суддя враховує, що згідно з частиною 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.

У справах ««Яллох проти Німеччини», «Функе проти Франції», «J.B. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначав про недопущення застосування до особи примусових заходів задля отримання від неї даних, які можуть бути використані як підстава для висунення обвинувачення такій особі.

Зокрема у справі «Яллох проти Німеччини» Судом зазначено, що хоча право не свідчити проти себе в першу чергу стосується права обвинуваченого зберігати мовчання на допиті та не бути примушеним до давання показань, ЄСПЛ вже надавав цьому принципу більш широкого значення, що охоплює випадки, коли йшлося про передачу органам влади фактичних доказів.

У постанові від 10 лютого 2022 року у справі 163/2245/17 Верховний Суд також зазначив, що «суд має перевірити, чи вживалися стороною обвинувачення інші заходи щодо отримання зразків у інший спосіб та чи було виправданим відібрання біологічних зразків примусовим шляхом; право не свідчити проти себе передбачає, зокрема, що у кримінальній справі сторона обвинувачення, намагаючись довести вину обвинуваченого, не може використовувати докази, здобуті всупереч волі обвинуваченого за допомогою методів примусу чи тиску (справа «Яллох проти Німеччини», рішення від 11.07.2006; «Функе проти Франції», рішення від 25.02.1993; «Джей.Бі. проти Швейцарії», рішення від 03.05.2001). Викладені у цих справах висновки ЄСПЛ не означають того, що відібрання біологічних зразків у примусовому порядку в будь-якому разі суперечить Конвенції, однак у кожному разі має перевірятись правомірність отриманих доказів. Біологічні зразки у особи можуть бути отримані поза її згодою лише тоді, коли метою відібрання таких зразків не є отримання доказів обвинувачення особи, яка надає такі зразки».

Отже, коли біологічні зразки в особи вилучаються з метою встановлення причетності її до вчинення злочину і обумовлені відсутністю інших доказів для обґрунтованості висунення підозри, то примусове їх надання суперечитиме положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та в такому випадку порушуються і засади, закріплені ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України.

Звернувшись із клопотанням про примусове відібрання біологічних зразків у підозрюваного, слідчий послався на необхідність проведення експертизи, посилаючись на Закон України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини». Відповідну судову експертизу у кримінальному провадженні взагалі не призначив.

Слідчим не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права підозрюваного як примусове відібрання біологічних зразків.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого про примусове відібрання біологічних зразків у підозрюваної ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 18, 160-166, 245, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого про примусове відібрання біологічних зразків у підозрюваної ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1