КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/8184/25 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5419/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

25 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

захисника ( в режимі ВКЗ) ОСОБА_8 ,

засудженого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2025 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що процес виправлення ОСОБА_6 ще не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства. Сам по собі факт дотримання засудженим порядку і режиму утримання під час перебування в колонії є його обов`язком, а наявність лише трьох заохочень не може достатньо переконливо свідчити про те, що засуджений довів своє виправлення.

На думку суду, ОСОБА_6 , хоч і відбув встановлену законом частину строку покарання для застосування умовно-дострокового звільнення, однак ще має досить значний термін невідбутого покарання 1 рік 9 місяців 12 днів.

Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до нього ст. 81 КК України.

Засуджений вказує, що за час перебування у СІЗО, він не має ні доган, ні скарг від адміністрації на режим та розпорядок дня. По прибуттю в Бориспільську виправну колонію він одразу був працевлаштований, здобув професію електрозварювальника, має відповідний диплом та подяку за сумлінне навчання. Також згідно норм Європейських стандартів пройшов курси у психологів установи та має відповідний сертифікат, приймав участь у гуртках деференційно виховного впливу. На думку апелянта, вищевказане свідчить, що він став на шлях виправлення.

Апелянт вважає необґрунтованими висновки суду про те, що він має досить значний термін невідбутого покарання 1 рік 9 місяців 12 днів і це на його думку суперечить постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Апелянт звертає увагу на те, що суд не вправі відмовити в умовно-достроковому звільненні з таких мотивів, як м`якість призначеного судом покарання, короткостроковістю перебування засудженого в кримінально-виконавчій установі або за інших не передбачених законом підстав.

Крім того, ОСОБА_6 зазначає, що провину в скоєному він визнав та кається, а також зауважує, що потерпілий вибачив його та просив суворо не карати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 14 червня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 липня 2024 року вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 14 червня 2022 року, залишено без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахується 03 червня 2021 року. Кінець строку 03 червня 2027 року.

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України

Відповідно до ст. 81 КК України умовно - дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, єдиною і достатньою підставою умовно - дострокового звільнення (крім відбуття визначеної в законі частини строку покарання) є досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбуття покарання, а також після фактичного відбуття засудженим відповідного строку покарання, передбаченого ч.3 ст. 81 КК України.

Згідно із ч. 1ст. 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише коли засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Ця поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Відповідно до п.п. 18, 20 розділу IV Рекомендації Комітету міністрів Ради Європи державам-членам Rec (2003)22 «Про умовно-дострокове звільнення» критерії, якими повинні керуватися ув`язнені, щоби перейти до статусу умовно звільненої особи, мусять бути чіткими та конкретними. Також критерії мають бути реалістичними, оскільки треба враховувати особистість засудженого, соціальні та економічні умови, а також доступність програм реінтеграції. Критерії надання умовного звільнення слід застосовувати в такий спосіб, щоб забезпечити умовне звільнення всіх ув`язнених, які вважаються такими, що відповідають мінімальному рівню безпеки й можуть стати законослухняними громадянами.

Як слідує з матеріалів провадження, суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_6 ретельно та належним чином перевірив доводи щодо наявності підстав, передбачених ст. 81 КК України для його умовно-дострокового звільнення.

Так, судом першої інстанції під час судового розгляду було досліджено надані матеріали, заслухана думка засудженого ОСОБА_6 , прокурора, представника ДУ «БВК (№119)» та прийнято обґрунтоване рішення про відмову у задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання.

При цьому, судом першої інстанції було враховано дані про особу засудженого ОСОБА_6 , який відбув 2/3 частини строку покарання, за час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, отримав три заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Стягнення відсутні. Засуджений працевлаштований. Приймає участь у програмах ДВВ. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

Враховуючи зазначені вище обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_6 , хоч і відбув встановлену законом частину строку покарання для застосування умовно-дострокового звільнення, однак, процес виправлення ще не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства, а тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково, з чим погоджується і колегія суддів. При цьому, слід відмітити, що вірно суд першої інстанції зауважив, що висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно - дострокового звільнення від покарання, зокрема, в даному випадку єдиним доказом виправлення обвинуваченого слугує копія характеристики на ОСОБА_6 із Білоцерківської ВК, яка охоплює лише нетривалий період відбування покарання у виправній колонії, до того ж безпосередньо перед настанням умов застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, передбачених ст. 81 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого про те, що перебуваючи в СІЗО, він не мав ні доган, ні скарг від адміністрації на режим та розпорядок дня, по прибуттю в колонію був працевлаштований, здобув професію електрозварювальника, пройшов курси у психологів, а також приймав участь у гуртках диференційованого виховного впливу, то колегія суддів зауважує, що дійсно, наведені засудженим обставини, свідчать проте, що у його поведінці мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак, такі обставини у сукупності з усіма даними про його особу, за весь час відбування покарання, зокрема і його нетривалий термін перебування у колонії 7-8 місяців, в тому числі і те, що ОСОБА_6 за весь час перебування в умовах СІЗО не намагався влаштуватись і почати працювати, як про це вказав сам засуджений в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, не доводять, що останній досяг достатнього ступеня виправлення та остаточно став на шлях перевиховання, а тому доводи апеляційної скарги засудженого в цій частині є безпідставними.

Щодо посилань засудженого в апеляційній скарзі на те, що він провину у скоєному визнав, кається та потерпілий його пробачив, то дані обставини враховуються судом першої інстанції при визначенні виду та розміру покарання за вироком суду, однак не можуть свідчити про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів ту обставину, що став на шлях виправлення та перевиховання, а тому, на переконання колегії суддів, не можуть бути безумовною підставою для задоволення клопотання.

Відбутий засудженим ОСОБА_6 строк покарання, хоч формально і узгоджується з вимогами ст.81 КК України, проте, в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення засудженого.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, щоухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги засудженого не вбачає.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Судді:

___________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3