Справа № 587/1000/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001393 від 27 січня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Дніпропетровської області, м. Дніпродзержинськ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, розлученого, військовослужбовця, з незакінченою вищою освітою, РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше не судимого.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25 вересня 2024 року за №275 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду гранатометника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 5 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 та враховано таким, що з 25 вересня 2024 року справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14 січня 2025 року №14 лейтенанта ОСОБА_6 , призначеного наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (по особовому складу) №16 від 10 січня 2025 року на посаду заступника командира 5 стрілецької роти з психологічної підтримки персоналу НОМЕР_3 стрілецького батальйону, вважати таким, що 14 січня 2025 року прийняв справи та посаду і приступив до виконання обов`язків за посадою.

Згідно з положеннями ст. ст. 29-33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України заступник командира 5 стрілецької роти з психологічної підтримки персоналу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 лейтенант ОСОБА_6 за своїм службовим становищем та військовим званням є безпосереднім начальником для солдата ОСОБА_5 .

Під час проходження військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_5 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Однак, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи її в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, близько 10 години 07 хвилин 27 січня 2025 року, перебуваючи на території тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 , у присутності військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 відкрито відмовився виконувати наказ у формі бойового розпорядження т.в.о. командира НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_10 №12 дск від 26 січня 2025 року, доведений заступником командира 5 стрілецької роти з психологічної підтримки персоналу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 лейтенантом ОСОБА_6 про переміщення в район виконання бойового завдання для виконання службових обов`язків, посилаючись на незадовільний стан здоров`я та низький морально-психологічний стан, що спростовується довідкою військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_4 від 14 листопада 2024 року та довідкою огляду медичним працівником особового складу військової частини НОМЕР_2 , відповідно до яких у ОСОБА_5 обмежень чи інших протипоказань щодо виконання посадових обов`язків та бойових завдань на момент огляду немає.

Відкрита відмова солдата ОСОБА_5 виконати письмовий наказ - бойове розпорядження т.в.о. командира НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 №12 дск від 26 січня 2025 року потягла за собою підрив дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності, невиконання завдань за призначенням.

Отже, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що своїми умисними діями, які виразились у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що з початком повномасштабного вторгнення бажав служити з перших днів війни, проте через сімейні обставини добровільно звернувся до військомату у м. Кам`янськ Дніпропетровської області лише 31 березня 2022 року. ВЛК він не проходив, оскільки для добровольців проходження ВЛК було не обов`язковим, лише там запитали, чи здоровий. Також запитали, де військовий квиток, на що він повідомив, що втратив, йому видали тимчасовий військовий квиток. Був направлений у службу охорони ДССТ. На четвертий день служби в нього помер батько, він поїхав на похорони, після цього повернувся для проходження навчання в м. Кривий Ріг. У подальшому його направили для проходження військової служби до м. Київ, де він проходив службу в ДССТ та перебував до 15 травня 2024 року. Потім був перевединий до 17 танкової бригади, де пройшов навчання упродовж 5 днів, і був направлений на службу до Харківської області. У другій половині серпня 2024 року прийшов наказ керівництва переміститися в Сумську область для проходження служби на Курському напрямку. Там їх підрозділ базувався в с. Любимівка Курської області і 03 вересня 2024 року був направлені в с. Снагость Курської області. Бойове розпорядження необхідно було виконати упродовж 4-5 днів. Однак дістатись до місця призначення вони не мали можливості через щільні обстріли. До позицій дістались лише через дві доби, де пробули 9 днів. Прийшло розпорядження зайняти кругову оборону біля мосту, замінували його і підірвали. Після цього командир дав розпорядження вивести групу військовослужбовців з 15 осіб та 1 полоненого. Командир і розвідники з картами і провізією покинули їх, вони змушені були виходити з позицій самі, він довів групу до с. Снагость і по рації передав, щоб їх звідти забрали. Але наші військові їм повідомили, що зробити цього не зможуть, тому їм самим без координат прийшлося звідти виходити. Три доби вони виходили. 13-14 вересня 2024 року вони дістались до України і вранці його забрали в той підрозділ, звідки він був направлений в Курську область. Майже відразу йому знову довели розпорядження їхати в Курську область, але він відмовився, поскаржився на стан здоров`я, приїхали лікарі і упродовж трьох днів йому ставили крапельниці, лікували таблетками, потім госпіталізували до Краснопілької ЦРЛ, де він лікувався упродовж трьох днів. Лікарню обстрілювали, тому його перевели до Лебединської ЦРЛ, де він пройшов курс лікування 10 днів, його виписали, але покращення не було. Він повернувся до своєї військової частини, яка базувалась в АДРЕСА_3 . Він писав рапорти зі скаргами на стан здоров`я і просив направити його на проходження ВЛК. Упродовж місяця на його скарги не реагували і направили в ліс охороняти техніку. Через місяць його направили для проходження ВЛК в Харківську область, де визнали його придатним до військової служби. Він не погодився з цими результатами і направив свої медичні документи, починаючи з 2015 року, експерту, згідно з висновком якого він є обмежено придатний до військової служби. Також він звернувся зі скаргою до центрального ВЛК в м. Київ. Упродовж цього часу він охороняв техніку, на бойові завдання не виходив. 06 грудня 2024 року приїхали командири, поцікавились його самопочуттям, він поскаржився на незадовільний стан здоров`я, йому дали таблетку і він знову повернувся на позиції в с. Юнаківка. 27 січня 2025 року о 09-30 год. приїхав командир і 6-7 свідків, поспілкувався з ним про стан здоров`я і ознайомив з бойовим розпорядженням. Він повідомив, що не відмовляється від виконання цього завдання, однак не може його виконати за станом здоров`я. Це саме він повторив під запис на відеокамеру. Лікарю, який був при оголошенні бойового розпорядження, він повідомив, що не може виконати розпорядження за станом здоров`я. Лікар зазначив, що згідно з висновком ВЛК він придатний, тому може виконувати поставлене завдання. Повідомив, що лікар його не оглядав, тиск не вимірював, медичних інструментів з собою не мав. Після цього його повезли до ДБР. Там у нього погіршилось самопочуття і він викликав швидку, медики виміряли тиск, зробили кардіограму і дали таблетку, запропонували госпіталізацію, але слідчий не дозволив. Зазначив, що з бойовим розпорядженням він ознайомився, воно чітке і зрозуміле. Вважав його законним, але не зміг виконати за станом здоров`я. Зачитував розпорядження командир, який є для нього начальником. Повідомив, що в судовому порядку рішення ВЛК не оскаржував, лише в центральну ВЛК в м. Київ, яка зазначила, що в оскаржуваному висновку ВЛК не було враховано стадію захворювання гіпертонія ІІ ступеня, повторно ВЛК не проходив, інвалідності не має. За станом здоров`я мав приймати ліки постійно, але були періоди, коли не приймав, в бойових умовах не завжди це можливо. Зазначив, що виконав би завдання, якби мав кращий стан здоров`я, на військову службу повернувся б після лікування, але не у військову частину, в якій її проходив.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, в межах пред`явленого обвинувачення, за обставин, викладених у вироку, підтверджується повністю дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показами свідка ОСОБА_11 , який в судову засіданні пояснив, що 27 січня 2025 року близько 10 год. 10 хв. ОСОБА_5 було зачитано бойове розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки командира ОСОБА_12 , який полягав в тому, щоб переміститись для подальшого виконання бойового завдання до резервної роти. Під час оголошення наказу велася відеофіксація. Бойове розпорядження було зачитано ОСОБА_5 у присутності нього, ОСОБА_13 , начальник медичної частини та військового, який вів відеофіксацію, зачитував розпорядження ОСОБА_6 . ОСОБА_5 не погодився виконувати бойове розпорядження за станом здоров`я, зазначивши, що в нього високий тиск. Зазначив, що коли приймали ОСОБА_5 до військової частини скарги на стан здоров`я у нього були відсутні, коли перемістились в Курську область, то обвинувачений вже почав скаржитись на здоров`я. Перед зачитуванням бойового розпорядження ОСОБА_5 роз`яснювалось, що за відмову від виконання бойового розпорядження настає кримінальна відповідальність. Чи запитували у медика про стан здоров`я обвинуваченого, він не пам`ятає, це зазвичай проводиться до того, як буде оголошено бойове розпорядження;

- показами свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні пояснив, що 27 січня 2025 року в с. Хомине о 10 год. 10 хв. у присутності нього, ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , який здійснював відеофіксацію, ОСОБА_6 було зачитано бойове розпорядження, згідно з яким ОСОБА_5 потрібно було вибути з с. Хомине, Сумського району Сумської області та приєднатися до резервного батальйону. ОСОБА_6 за своїм службовим становищем є начальником для ОСОБА_5 . Обвинувачений відмовився від виконання бойового розпорядження, посилаючись на стан здоров`я. Говорив, що у нього буває високий тиск. Чи говорив обвинувачений, що на той момент у нього був високий тиск, він не пам`ятає. Лікар підтвердив можливість виконання розпорядження, посилаючись на висновок ВЛК, в якому зазначено, що обвинувачений придатний до виконання завдання;

- показами свідка ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив, що обвинувачений є його підлеглим, у військову частину ОСОБА_5 прибув приблизно в серпні-вересні 2024 року, службу майже не проходив, бо були проблеми з тиском. Перебував у підпорядкуванні взводу матеріального забезпечення. 27 січня 2025 року о 10 год. 10 хв. в н.п. Хомине Сумського району Сумської області у місці тимчасового розташування підрозділу ним було доведено обвинуваченому під відеозапис бойове розпорядження т.в.о. командира батальйону ОСОБА_12 зі штатною зброєю переміститися в інший населений пункт, в якому розташований перший стрілецький батальйон ВЧ НОМЕР_5 , і сформувати резервну групу, переміститися в межах області. Під час доведення бойового розпорядження були присутні ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ще був інший свідок, але він не пам`ятає, хто саме. Відеозйомку вів ОСОБА_15 . Обвинувачений зазначив, що не може виконати бойове розпорядження за станом здоров`я. Про кримінальну відповідальність за відмову від виконання наказу повідомлявся. ОСОБА_5 оглядав лікар, який зазначив, що візуально зауважень немає, зачитав висновок ВЛК і повідомив, що ОСОБА_5 може виконувати бойове розпорядження, стан здоров`я необхідно підтримувати ліками, самого огляду обвинуваченого він не бачив, вже пізніше бачив довідку лікаря. З висновком ВЛК він ознайомлений, обвинувачений придатний до військової служби, обмежень у висновку не зазначено. Після відмови від виконання бойового розпорядження вони прибули до ДБР, де обвинувачений поскаржився на високий тиск, викликали швидку, працівники якої виміряли тиск і дали пігулку, чи пропонували госпіталізацію, не пам`ятає. Охарактеризувати ОСОБА_5 не може, оскільки мало спілкувались, зауважень до нього немає, виконував поставлені завдання;

- показами свідка ОСОБА_15 , який у судовому засіданні повідомив, що 27 січня 2025 року у н.п. Хомине Сумського району Сумської області о 10 год. 20 хв. лейтенантом ОСОБА_6 було зачитано бойове розпорядження № 12 від 26 січня 2025 року заступника командира НОМЕР_3 стрілецького батальйону майора ОСОБА_12 про переміщення ОСОБА_5 з н.п. Хомине Сумського району Сумської області до н. п. Мала Локня Суджанського району Курської області підсилити інші позиції. Під час зачитування наказу були присутні ОСОБА_6 , який зачитував наказ, ОСОБА_13 , лікар, прізвище його він не знає, інших присутніх не пам`ятає. Він здійснював відео фіксацію. ОСОБА_5 відмовився від виконання завдання, причину зазначив незадовільний стан здоров`я. Про кримінальну відповідальність за невиконання розпорядження попереджався після доведення завдання. Також після зачитування наказу ОСОБА_5 оглядався лікарем, про це йому стало відомо від лікаря, під час огляду він присутнім не був. Є довідка від лікаря про задовільний стан здоров`я ОСОБА_5 . З висновком ВЛК ОСОБА_5 знайомий, оскільки веде документацію підрозділу. Згідно з довідкою ВЛК №8389 від 14 листопада 2024 року ОСОБА_5 придатний до військової служби без будь-яких обмежень. 10 січня 2025 року обвинувачений оскаржив вказаний висновок до 12 регіональної лікарської комісії м. Харків та 16 січня 2025 року до ВЧ НОМЕР_5 надійшла відповідь, що підстави для повторного проходження комісії відсутні. Йому було відомо, що ОСОБА_5 раніше вже скаржився на стан здоров`я. З цього приводу він подавав рапорти, були відповіді, але він їх не бачив. Після зачитування наказу вони поїхали до ДБР, де обвинуваченому викликали швидку, оскільки він скаржився на підвищення тиску. У лікарню його не забирали, чому не госпіталізували йому не відомо;

- показами свідка ОСОБА_14 , ординатора медичної роти ВЧ НОМЕР_2 , який у судовому засіданні пояснив, що 27 січня 2025 року о 10 год. 00 хв. було зачитано бойове розпорядження ОСОБА_5 про виконання бойового розпорядження на лінії зіткнення, ким це розпорядження було видано і ким воно зачитувалось він не знає. Він був присутній при зачитуванні, велась відеозйомка. Були також приступні ОСОБА_15 і двоє свідків, але прізвища їх він не знає. Було зачитано розпорядження, обвинувачений зазначив, що не може його виконувати, бо погано себе почуває, надав документи. З цими документами він ознайомився до зачитування наказу, також ознайомився з рішенням ВЛК, в якому зазначено, що у ОСОБА_5 гіпертонічна хвороба, придатний до військової служби, може виконувати бойові завдання. Перед зачитуванням він провів візуальний поверхневий медичний огляд ОСОБА_5 , запитав, на що той скаржиться, ОСОБА_5 поскаржився на головний біль і періодичне головокружіння, поставив до відома, що в нього гіпертонічна хворобі і шум у вухах. Тиск він не вимірював, було почервоніння обличчя, але можливо в той момент від хвилювання. Під час зачитування наказу у нього не було підстав вважати, що ОСОБА_5 не може виконувати бойове розпорядження. На той момент він був придатний до виконання поставленого завдання. Зазначив, що особисто з ОСОБА_5 не знайомий, зблизька побачив його на зачитуванні наказу. ОСОБА_5 двічі звертався до нього зі скаргами, 16 вересня 2024 року у зв`язку з пошкодженням суглобу, супутній діагноз гіпертонічна хвороба, був направлений до Краснопільської центральної районної лікарні до лікарів травматолога і терапевта, перебував там на лікуванні до 19 вересня 2024 року, потім був переведений до кардіологічного відділення Лебединської ЦРЛ, де перебував на лікуванні до 30 вересня 2024 року. ОСОБА_5 було рекомендовано постійно приймати ліки для пониження тиску. Після зачитування наказу поїхали до ДБР, обвинувачений поскаржився на погіршення стану здоров`я, прибула швидка, поміряла тиск, був високий, до лікарні не госпіталізувати, мабудь на той момент не потребував екстреної допомоги;

- показами свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні пояснив, що є парамедиком, 27 січня 2025 року о 12 год. 27 хв. він та лікар прибули на виклик, коли під`їхали за адресою, дізнались, що це ДБР, їх зустрів чоловік у цивільному одязі і провів у коридор, показав хворого, візуально він його не пам`ятає, той скаржився на головний біль, зазначив, що у нього високий тиск, гіпертонічна хвороба. Вони провели обстеження: виміряли тиск, перевірили сатурацію, зняли кардіограму. Тиск був високий, не пам`ятає, який саме, порушень ритму не було, тобто відхилень в кардіограмі не було встановлено. Дали пігулки і запропонували госпіталізацію, але оскільки був гіпертонічний криз, то запропонували, а не наполягали поїхати в лікарню. При такому стані було рекомендовано не робити фізичні навантаження. Поява такого стану могла бути зумовлена органічними захворюваннями, психоемоційними, фізичними навантаженнями, також могло бути спровоковано тим, що повинен був приймати ліки постійно, але не приймав;

- показами свідка ОСОБА_17 , який у судовому засіданні пояснив, що є лікарем медицини невідкладних станів, 27 січня 2025 року о 12 год. 27 хв. був виклик за адресою, коли приїхали, дізнались, що ДБР, на виклик приїхав він з парамедиком ОСОБА_16 . Їх зустрів слідчий, завів на 2 поверх, показав хворого. Вони оглянули хворого, який скаржився на головний біль, зробили дослідження, виміряли тиск, показав 200/130, перевірили сатурацію, зробили кардіограму, надали пігулки для зниження тиску, запропонували госпіталізацію, однак слідчий відмовив. Закінчили виклик, покинули приміщення, на виклику перебували з 12 год. 36 хв. до 12 год. 59 хв. Інші зовнішні ознаки, що у пацієнта підвищений тиск, були відсутні. Якщо такі показання виявляють вдома, госпіталізацію не пропонують, якщо на вулиці, то пропонують проїхати в лікарню. Зазначив, що такий стан не з`являється швидко, якщо б тиск спав, то можливо виконувати бойове розпорядження. В той момент він рекомендував пацієнту спокій.

Крім зазначених доказів, вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні:

- актом відмови від виконання військовослужбовцем бойового розпорядження командира 2 стрілецького батальйону НОМЕР_6 окремої важкої механізованої бригади від 27 січня 2025 року, в якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_5 від виконання бойового розпорядження командира 2СБ №12 дск від 26 січня 2025 року, а саме: в термін до 14:00 27 січня 2025 року перейти в оперативне підпорядкування командиру 1 сб, здійснити посилення ПВ «БРАВО» БРО РТГр (2 мб) 17 овмбр (т. 1 а.с. 161);

- витягом із бойового розпорядження №12 дск від 26 січня 2025 року, в якому зазначено, що в термін до 14 год. 00 хв. 27 січня 2025 року підсилити ПВ «БРАВО» н/п Мала Локня, Курська область, РФ особовим складом, а саме солдатом ОСОБА_5 (а.с. 162);

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 16 травня 2024 року № 139, відповідно до якого солдата ОСОБА_5 , призначеного наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 03 травня 2024 року №57-РС в розпорядження Командира військової частини НОМЕР_2 , який прибув з військової частини НОМЕР_7 , з 16 травня 2024 року зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду оперативно-далекомірника взводу протитанкових ракетних комплексів 2 стрілецького батальйону (т. 1 а.с. 163);

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25 вересня 2024 року № 275, згідно з яким солдата ОСОБА_5 , оператора - далекомірника взводу протитанкових ракетних комплексів 2 стрілецького батальйону призначено гранатоментиком 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону. Вважати таким, що 25 вересня 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (т. 1 а.с. 165);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 331 від 19 листопада 2024 року, згідно з яким солдат ОСОБА_5 з 15 листопада 2024 року залучений до району виконання бойових (спеціальних) завдань у складі оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » для забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ в Сумській області (т. 1 а.с. 164);

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 06 червня 2023 року № 163, згідно з яким молодшого лейтенанта ОСОБА_6 , призначеного наказом Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) №1190 від 03 червня 2023 року на посаду заступника командира 2 стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення 2 стрілецького батальйону, який прибув з військового інституту Київського національного університету імені ОСОБА_18 , з 06 червня 2023 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення і вважати таким, що 06 червня 2023 року прийняв справи і приступив до виконання обов`язків (т. 1 а.с. 166);

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14 січня 2025 року № 14, згідно з яким лейтенант ОСОБА_6 приступив до виконання обов`язків за посадою заступника командира 5 стрілецької роти з психологічної підтримки персоналу 2 стрілецького батальйону (т. 1 а.с. 167);

- довідкою №447 від 27 січня 2025 року ординатора медичної роти військової частини НОМЕР_2 про те, що ОСОБА_5 27 січня 2025 року за станом здоров`я може виконувати бойові (службові) завдання за призначенням у складі штатного підрозділу (т. 1 а.с. 170);

- довідкою військово-лікарської комісії №8389 від 14 листопада 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_5 придатний до військової служби. У довідці зазначено захворювання, які пов`язані з проходженням військової служби, в тому числі гіпертонічна хвороба І стадії, 2-й ступеня (т. 1 а.с. 180);

- довідкою 12 Регіональної військово-лікарської комісії №1189/282 від 16 січня 2025 року про розгляд скарги ОСОБА_5 щодо скасування і перегляду постанови гарнізонної ВЛК військової частини НОМЕР_4 від 14 листопада 2024 року №8389 про визнання придатним до військової служби, згідно з якою спірну постанову ВЛК визнано такою, що на день прийняття рішення винесено обґрунтовано, підстави для проведення повторного медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до військової служби відсутні;

- пам`яткою про роз`яснення, зокрема, ст. 402 КК України та відповідальності за невиконання наказу, відомістю про ознайомлення з бойовим розпорядженням №12 дск від 26 січня 2025 року, з якими ОСОБА_5 ознайомлено під особистий підпис і засвідчено підписами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 172-175);

- постановою про визнання вилучених речей речовими доказами та визначення місця їх зберігання від 27 січня 2025 року, якою визнано речовим доказом оптичний диск DVD-R (Media) 4.7 Gb, на якому записано відеофайл відмови ОСОБА_5 виконувати бойове розпорядження (т. 1 а.с. 192-195);

- протоколом огляду від 27 січня 2025 року оптичного диску DVD-R (Media) 4.7 Gb, долученого до вказаного протоколу та переглянутого в судовому засіданні, в якому зафіксовано факт зачитування бойового розпорядження №12 дск від 26 січня 2025 року та відмови ОСОБА_5 від його виконання з посиланням на незадовільний стан здоров`я у присутності свідків (т. 1 а.с. 196-201);

- матеріалами службового розслідування, згідно з якими встановлено ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та направлено вказані матеріали до органу досудового розслідування (т. 1 а.с. 202-213):

Також судом досліджено:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001393 від 27 січня 2025 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,згідно з яким було розпочато кримінальне провадження за повідомленням заступника керівника СІЗ ДВКР СБ України УВ «Курськ» за №17/5/7-76нт від 27 січня 2025 року про те, що солдат за мобілізацією, гранатометник 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 27 січня 2025 року в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 №12 ДСК від 26 січня 2025 року (т. 1 а.с. 154-155, 159-160).

- службову характеристику від 25 січня 2025 року, складену безпосереднім начальником ОСОБА_5 та затверджену командиром військової частини НОМЕР_2 , в якій зазначено, що ОСОБА_5 займаній посаді не відповідає. З вказаною характеристикою ОСОБА_5 ознайомлений, що підтверджується його підписом із зазначенням дати, будь-які пояснення, зауваження щодо змісту характеристики відсутні (т. 1 а.с. 168);

- медичну характеристику, згідно з якою солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби знаходився на медичному забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 з 16 травня 2024 року. За медичною допомогою звертався, стаціонарно лікувався з 16 вересня 2024 року по 19 вересня 2024 року в КНП «Краснопільська лікарня», з 19 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року - в КНП «Лебединська лікарня імені лікаря К. О. Зільберника». Загальний стан здоров`я задовільний, свідомість ясна, тони серця гучні, ритмічні, артеріальний тиск 140/90 мм.рт.ст., пульс 85 ударів за хвилину (т. 1 а.с. 169).

Також суд дослідив матеріали, які подані в ході розгляду справи стороною захисту: виписки із медичної карти стаціонарного хворого, видані КНП «Краснопільська лікарня» КСР та КНП «Лебединська лікарня імені лікаря ОСОБА_19 », консультативний висновок спеціаліста, висновок спеціаліста приватного підприємства «Експертно-консультативний центр Едгард та партнери» від 30 листопада 2024 року, згідно з яким ОСОБА_5 підпадає під контингент «Придатні до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, охорони», скарги, рапорти обвинуваченого, адресовані військовому керівництву, щодо незадовільного стану здоров`я, не погодження з висновком ВЛК від 14 листопада 2024 року, відповідь Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 16 березня 2025 року про результати розгляду скарги ОСОБА_5 щодо незгоди з постановою ВЛК від 14 листопада 2024 року № 8389 та рішення 12 регіональної ВЛК від 16 січня 2025 року № 282, документи, які характеризують особу обвинуваченого та інші документи.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 знайшла своє підтвердження в процесі судового розгляду.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_5 , які виразились в непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану, правильно кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 402 КК України.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За вимогами ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини у справі. Досліджені судом і покладені в основу вироку докази не суперечать одне одному і узгоджуються між собою.

Під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено підстав для визнання доказів недопустимими.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, оскільки відсутня така ознака, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, то ці доводи є суперечливими, спростовуються сукупністю досліджених судом доказів і спрямовані на спробу обвинуваченого ОСОБА_5 уникнути покарання, з огляду на таке.

Так, стаття 402 КК України передбачає відповідальність за непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу.

У вказаному випадку безпосереднім об`єктом злочину є порядок виконання у військових формуваннях України наказів, який забезпечує необхідні в умовах військової служби відносини підлеглості та військової честі.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 402 КК України, може виражатися у двох формах: 1) відкрита відмова виконати наказ начальника; 2) інше умисне невиконання наказу.

Згідно зі ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати накази та розпорядження, а підлеглий зобов`язаний їх виконувати сумлінно, точно та у встановлений строк, крім випадків віддавання явно злочинного наказу та розпорядження. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 КК України наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Непокора є небезпечним військовим злочином, який посягає на встановлений порядок підлеглості та військової честі і породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, негативно позначається на боєготовності та боєздатності військових формувань.

Відповідно до п. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

За приписами п. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Під наказом розуміється одна з форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. Наказ завжди має бути конкретним. Крім того, наказ має бути законним і відданим тільки в межах компетенції відповідної службової особи.

Наказ (розпорядження) - це обов`язкова для виконання вимога командира (начальника) про вчинення або невчинення підлеглим певних дій по службі, який віддається письмово, усно або іншим способом. Він може бути звернений до одного або до групи військовослужбовців і має за мету досягнення конкретного результату (зробити щось, не робити чогось). Підлеглий не повинен обговорювати наказ начальника. Згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України відповідальність за наказ несе начальник, який його віддав.

Підлеглий не несе відповідальності за ст. 402 КК України за невиконання наказу начальника, якщо цей наказ був незаконним (відданий невідповідною особою, в неналежному порядку, виходив за межі повноважень командира (начальника), за своїм змістом суперечив чинному законодавству, був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина).

Крім того, у кожному конкретному випадку має бути з`ясовано, чи не обумовлене невиконання наказу тим, що він був сформульований невиразно, нечітко й незрозуміло, допускав подвійне тлумачення або чи не був він перешкодою для виконання наказу іншого начальника.

Відкрита відмова від виконання наказу визначає найбільш зухвалу форму невиконання. При такій непокорі підлеглий у категоричній формі усно або письмово заявляє, що він виконувати наказ не буде. Підлеглий також може мовчки демонстративно вчиняти дії, які свідчать про те, що наказ виконуватися не буде. Відмова може бути заявлена віч-на-віч або прилюдно.

Непокору слід вважати закінченим злочином з моменту відкритої відмови виконати наказ або з моменту навмисного його невиконання незалежно від настання наслідків.

З суб`єктивної сторони злочин може бути вчинений лише з прямим умислом. Мотиви непокори у цілому не мають значення для кваліфікації.

Воєнний стан - це особливий правовий режим (політико - економічна ситуація), що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню і органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав та свобод людини й громадянина і прав та законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25 вересня 2024 року за №275 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду гранатометника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 5 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 та враховано таким, що з 25 вересня 2024 року справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14 січня 2025 року №14 лейтенанта ОСОБА_6 , призначеного наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (по особовому складу) №16 від 10 січня 2025 року на посаду заступника командира 5 стрілецької роти з психологічної підтримки персоналу НОМЕР_3 стрілецького батальйону, вважати таким, що 14 січня 2025 року прийняв справи та посаду і приступив до виконання обов`язків за посадою.

Таким чином, лейтенант ОСОБА_6 за своїм службовим становищем та військовим званням є безпосереднім начальником для солдата ОСОБА_5 . Вказане також підтвердив обвинувачений під час допиту в судовому засіданні.

Згідно з витягом з бойового розпорядження т.в.о. командира 2 стрілецького батальйону майора ОСОБА_10 №12дск від 26 січня 2025 року з метою реагування на зміни обстановки, стійкого утримання районів оборони, недопущення прориву оборони та просування противника вздовж переднього краю в смузі оборони БТГр (2 мб) 17 овмбр наказано до 14 год. 00 хв. 27 січня 2025 року передати в оперативне підпорядкування командиру 1 стрілецького батальйону особовий склад 5 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону 17 овмбр для посилення позицій в БРО БТГр (2 мб) 17 овмбр, командиру 5 ср в термін до 14 год. 00 хв. підсилити ПВ «Браво» н/п Мала Локня, Курська область, РФ особовим складом 5 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону, а саме гранатометником солдатом ОСОБА_5 . Для виконання постановленого завдання увійти у взаємодію з командиром НОМЕР_8 стрілецького батальйону для переміщення особового складу на позицію. Спорядження військовослужбовців штатна зброя з одним боєкомплектом до неї, бронежилет, шолом захисний, аптечка індивідуальна. Інші спорядження за своїм рішенням. Забезпечити набором сухих продуктів та водою згідно з нормами. Під час виконання завдання за призначенням, дотримуватись заходів безпеки, кожної години виходити в ефір по радіостанції для відповіді по поточній обстановці. Про різні зміни в обстановці доповідати негайно. Для виконання завдань мати: ступінь загрози «В», захист «Ф1», статус зарядженості зброї «Червоний».

Отже, на переконання суду, така вимога є конкретною, чітко сформульованою та не допускає подвійного тлумачення, тому вона повністю відповідає ознакам наказу в розумінні Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

27 січня 2025 року о 10 год. 07 хв., в умовах воєнного стану, перебуваючи на території тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 , у присутності військовослужбовців - ординатора медичної роти ВЧ НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_14 , солдата ОСОБА_11 , солдата ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , який здійснював відео фіксацію вказаної події, заступником командира 5 стрілецької роти з психологічної підтримки персоналу НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 лейтенантом ОСОБА_6 вказаний наказ у формі бойового розпорядження т.в.о. командира НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_10 №12дск від 26 січня 2025 року доведений ОСОБА_5 під відеозапис.

Однак солдат ОСОБА_5 відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, відданий йому заступником командира 5 стрілецької роти з психологічної підтримки персоналу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 лейтенантом ОСОБА_6 , мотивуючи тим, що від виконання вказаного наказу він не відмовляється, але не може його виконати через незадовільний стан здоров`я.

Судом встановлено, що з вказаним бойовим розпорядженням обвинувачений ознайомився в повному обсязі, що підтверджується його підписом у відомості про його ознайомлення з бойовим розпорядження №12дск від 26 січня 2025 року, а також не заперечував цього під час допиту в ході розгляду справи. Також обвинувачений попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 402, 403 КК України, що також засвідчено його підписом у зазначеній відомості.

Факт відкритої відмови обвинуваченого ОСОБА_5 виконати наказ начальника, відданий йому заступником командира 5 стрілецької роти з психологічної підтримки персоналу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 лейтенантом ОСОБА_6 , підтверджується послідовними показами допитаних безпосередньо в суді свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 . ОСОБА_13 , які вказали, що 27 січня 2025 року, перебуваючи на території тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 у їх присутності заступником командира 5 стрілецької роти з психологічної підтримки персоналу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 лейтенантом ОСОБА_6 доведено ОСОБА_5 бойове розпорядження т.в.о. командира НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_10 №12дск від 26 січня 2025 року про переміщення в район виконання бойового завдання зі стрілецькою зброєю в інший населений пункт для підсилення позицій підрозділу та формування резервної роти. Під час доведення бойового розпорядження командира здійснювалась відео фіксація. Солдат ОСОБА_5 відкрито відмовився від виконання доведеного бойового розпорядження, посилаючись на незадовільний стан здоров`я.

Суд вважає покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 ОСОБА_13 об`єктивними, правдивими та незалежними. Допитані вищевказані свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів, давали покази під присягою, їх покази отримані в порядку, визначеному законом, співпадають між собою, не суперечать іншим зібраним доказам, тому підстав недовіряти показам свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 ОСОБА_13 , сумніватися в їх об`єктивності, недостовірності немає.

В силу вимог ст. 84 КПК України покази вказаних свідків є процесуальним джерелом доказів і тому як один із процесуальних доказів покладені в основу обвинувального вироку.

Також факт відкритої відмови обвинуваченого ОСОБА_5 виконати наказ начальника, відданий йому заступником командира 5 стрілецької роти з психологічної підтримки персоналу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 лейтенантом ОСОБА_6 , підтверджуються дослідженими в судовому засіданні за участі захисника та обвинуваченого письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме:

- копією витягу з бойового розпорядження т.в.о. командира 2 стрілецького батальйону майора ОСОБА_10 №12дск від 26 січня 2025 року, відповідно до якого необхідно було до 14 год. 00 хв. 27 січня 2025 року передати в оперативне підпорядкування командиру 1 стрілецького батальйону особовий склад 5 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону НОМЕР_6 овмбр для підсилення ПВ «Браво» н/п Мала Локня, Курська область, РФ особовий склад 5 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону, в тому числі гранатометника солдата ОСОБА_5

- протоколом огляду від 27 січня 2025 року оптичного диску DVD-R (Media) 4.7 Gb, долученого до вказаного протоколу та переглянутого в судовому засіданні, в якому зафіксовано факт зачитування бойового розпорядження №12 дск від 26 січня 2025 року заступником командира 5 стрілецької роти з психологічної підтримки персоналу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 лейтенантом ОСОБА_6 та відкритої відмови ОСОБА_5 від виконання вказаного завдання у присутності свідків, яка виразилась в тому, що він не відмовляється від виконання вказаного бойового розпорядження, але не може його виконати через незадовільний стан здоров`я.

Суд констатує, що відданий 27 січня 2025 року наказ прямим начальником ОСОБА_5 - заступником командира 5 стрілецької роти з психологічної підтримки персоналу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 лейтенантом ОСОБА_6 був законним, відданий на підставі бойового розпорядження т.в.о. командира НОМЕР_3 стрілецького батальйону майора ОСОБА_10 , в належному порядку, не виходив за межі повноважень командира, не суперечив чинному законодавству, відданий чітко і зрозуміло, не допускав подвійного тлумачення та був реальним для виконання. ОСОБА_5 почув та зрозумів суть наказу про бойове завдання, вважав його законним, що підтверджується наданими ним показами в судовому засіданні.

Доводи обвинуваченого щодо неможливості виконання поставленого перед ним бойового завдання у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, що підтверджується рядом наданих суду на дослідження медичних документів, не беруться судом до уваги та спростовуються такими висновками.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України №402 від 14 серпня 2008 року «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» постанова військово-лікарської комісії оформлюється довідкою військово-лікарської комісії, яка є офіційним документом, що визначає ступінь придатності військовослужбовця за станом здоров`я до військової служби, установлює причинний зв`язок захворювань, травм з військовою службою.

Постанова ВЛК може бути відмінена або скасована штатними ВЛК, до яких належать Центральна військово-лікарська комісія та ВЛК регіону.

Постанова ВЛК скасовується у випадках, коли попередня постанова ВЛК на дату її прийняття не відповідала законодавству та/або була прийнята на підставі недійсних документів.

Постанова ВЛК відміняється у випадках, коли необхідно привести зміст попередньої постанови ВЛК (яка була прийнята правильно) у відповідність до чинного законодавства.

На підтвердження стану придатності ОСОБА_5 до військової служби в матеріалах справи наявна довідка ВЛК №8389 від 14 листопада 2024 року, згідно з якою обвинувачений придатний до військової служби без будь-яких обмежень. Зазначено ряд захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби, в тому числі гіпертонічна хвороба І стадії, 2 ступеня, ризик 2.

За скаргами обвинуваченого щодо невідповідності ступеня придатності до військової служби стану його здоров`я висновки ВЛК, зазначені у довідці № 8389 від 14 листопада 2024 року, перевірені 12 Регіональною військо-лікарською комісією. З урахування наданих військово-медичних документів та всіх результатів обстежень комісія дійшла до висновку, що у ОСОБА_5 гіпертонічна хвороба І ст., а не гіпертонічна хвороба ІІ ст. Тому визнала постанову ВЛК від 14 листопада 2024 року на день її прийняття винесеною обґрунтовано, підстави для повторного медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби відсутні.

Доводи сторони захисту щодо не чинності висновків ВЛК №8389 від 14 листопада 2024 року у зв`язку з прийняттям рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України № 598/9/6525 від 14 березня 2025 року суд оцінює критично, оскільки з вказаного рішення вбачається, що з метою контролю обґрунтованості встановленого діагнозу та постанови ВЛК від 14 листопада 2024 року ОСОБА_5 необхідно пройти контрольне обстеження та медичний огляд для визначення ступеню придатності до військової служби. Висновків щодо скасування або відміни постанови ВЛК від 14 листопада 2024 року вказане рішення не містить.

Також суд зауважує, що будь-яких доказів, які б підтверджували скасування чи відміну постанови ВЛК № 8389 від 14 листопада 2024 року матеріали справи не містять та стороною захисту в ході розгляду справи не надано.

Посилання сторони захисту на висновок спеціаліста приватного підприємства «Експертно-консультативний центр Едгард та партнери» № 259 від 30 листопада 2024 року, в якому зазначено, що ОСОБА_5 підпадає під контингент обмежено придатних, відхиляється судом і спростовується висновком 12 РВЛК від 16 січня 2025 року про обґрунтованість постанови ВЛК від 14 листопада 2024 року про придатність ОСОБА_5 до проходження військової служби, який не скасований, діяв на час події і продовжує свою дію і на цей час.

За обставин цього конкретного провадження відкрита відмова обвинуваченого, який взяв на себе обов`язки військовослужбовця в період воєнного стану, виконати наказ командира, не може обумовлюватися консультативними висновками та медичними довідками лікарів, які надала суду сторона захисту, оскільки з їх змісту не вбачається неможливість виконання ОСОБА_5 указаного вище конкретного наказу командира у день події за ознаками стану здоров`я.

Крім того, з виписки №4307 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Лебединської лікарні від 30 вересня 2024 року вбачається, що на час виписки з лікарні стан здоров`я ОСОБА_5 після лікування покращився, трудові рекомендації: режим праці та відпочинку, рекомендації: дієта 10 та «Д» нагляд сімейного лікаря. Будь-яких обмежень щодо виконання військового обов`язку за наслідками лікування не встановлено.

Наявні в суду матеріали кримінального провадження, надані стороною захисту медичні та інші документи, не підтверджують того, що у день події, саме 27 січня 2025 року, солдат ОСОБА_5 не міг виконувати наказ командира та був звільнений від виконання своїх обов`язків військовослужбовця за станом здоров`я. Навпаки з довідки ординатора медичної роти військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_14 , який був присутній під час доведення бойового розпорядження, вбачається, що солдат ОСОБА_5 27 січня 2025 року за станом здоров`я може виконувати бойові (службові) завдання за призначенням у складі штатного підрозділу. Доводи сторони захисту щодо необґрунтованості вказаних висновків у зв`язку з тим, що обвинуваченому не був виміряний тиск і він не був оглянутий з допомогою медичних приладів з метою встановлення його реального стану здоров`я на час доведення бойового розпорядження, суд вважає необґрунтованими, оскільки під час надання показів в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 повідомив, що в день події провів поверхневий медогляд, візуально оглянув обвинуваченого, ознайомився з висновком ВЛК, запитав про наявність скарг, на що обвинувачений поскаржився на головний біль, періодичне головокружіння, шум у вухах, гіпертонічну хворобу. Вказані обставини не заперечувались обвинуваченим під час допиту в судовому засіданні, де він повідомив, що з медиком в день доведення бойового завдання спілкувався, надав для ознайомлення медичні документи. Лікар зазначив, що з урахуванням симптомів, які були виявлені під час огляду, та з урахуванням медичної документації та висновку ВЛК про придатність обвинуваченого до військової служби без будь-яких обмежень, підстав вважати, що обвинувачений не може виконати доведене бойове розпорядження у нього не було. Зазначив, що почервоніння обличчя могло свідчити про підвищення тиску в обвинуваченого на час зачитування бойового завдання, однак могло бути наслідком хвилювання, а також нерегулярного прийому гіпотензивних препаратів, призначених лікарем, які необхідно приймати постійно, враховуючи наявність гіпертонічної хвороби, що не заперечувалось обвинуваченим під час допиту в судовому засіданні.

Допитані свідки сторони захисту - медичні працівники швидкої медичної допомоги ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які того дня прибули на виклик до ДБР для надання медичної допомоги обвинуваченому, не зазначили суттєвих протипоказань, які б могли перешкоджати виконанню доведеного до ОСОБА_5 бойового завдання, зазначили, що з урахуванням його стану здоров`я на той час, пов`язаного з підвищенням тиску, вони запропонували проїхати до медичного закладу, проте не наполягали на обов`язковій госпіталізації.

Покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 суд враховує, однак зазначає, що вказані свідки безпосередньо не перебували під час зачитування бойового розпорядження, надавали допомогу обвинуваченому вже під час перебування останнього в приміщення ДБР, тобто зі сплином більше 2 годин після відмови виконати поставлене завдання, могли оцінити його стан здоров`я лише на момент їх виклику, а не в момент зачитування наказу.

Тобто будь-яких даних про те, що саме на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення обвинувачений мав проблеми зі здоров`ям, які б перешкодили чи могли перешкодити ОСОБА_5 виконувати вказаний наказ, сторона захисту не надала.

Враховуючи вищевикладене, суд критично відноситься до твердження обвинуваченого та його захисника щодо невиконання ОСОБА_5 наказу через поганий стан здоров`я, оскільки мотиви вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4ст. 402 КК України, можуть бути різними і для кваліфікації злочину значення не мають.

Судом не встановлено будь-яких обставин для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 , а так само обставин, які б виключали злочинність його діяння, або були б підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності.

За встановлених обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, доведена «поза розумним сумнівом» і зібраних доказів достатньо для визнання його винним, оскільки його винуватість підтверджується вище проаналізованими як прямими, так і не прямими доказами, які є належними та допустимими, узгоджуються між собою, послідовні та безспірно доводять винуватість обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, що виразилося у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Так, суд відповідно до ст. 65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином проти встановленого порядку несення військової служби; конкретні обставини кримінального провадження, характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 під час та після вчинення протиправних дій; його ставлення до скоєного; дані про його особу, а саме: розлучений, має двох малолітніх дітей, під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, його стан здоров`я, нагороди, посередню характеристику.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно зі ст. 66 КК України, та обставин, що обтяжують покарання останнього згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного та враховуючи думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому реальне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, думку сторони захисту - захисник просила виправдати обвинуваченого у зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, необхідно призначити реальне покарання у межах санкції ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі, оскільки перевиховання обвинуваченого та його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

Суд наголошує, що з урахуванням ситуації, яка склалася в країні у зв`язку зі збройною агресією Росії та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений обвинуваченим умисний тяжкий злочин представляє значну суспільну та національну небезпеку, безпосереднім об`єктом якого є порядок виконання у військових формуваннях України наказів, який забезпечує необхідні в умовах військової служби відносини підлеглості та військової честі.

У зв`язку з наведеним, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, не можливе, оскільки воно не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів, тим більше в умовах воєнного стану. Тому, правових підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України до обвинуваченого суд не вбачає.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постановах ККС ВС від 11 липня 2023 року (справа № 726/78/23, провадження № 51-1772км23) та 20 січня 2025 року (справа № 759/2917/23, провадження № 51-3809 км 24).

За таких обставин призначене покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 27 січня 2025 рокупо день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити без змін - тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу відносно ОСОБА_5 залишити утримання під вартою, рахуючи строк відбування покарання з 27 січня 2025 року - моменту фактичного затримання.

Зарахувати в час відбуття покарання час перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою з 27 січня 2025 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речовий доказ оптичний диск DVD-R (Media) 4.7 Gb, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження, залишити зберігатись в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим, що утримується під вартою в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1