Справа № 350/896/25
Провадження № 11-кп/4808/461/25
Категорія ч. 2 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000038 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах потерпілої ОСОБА_8 на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24 липня 2025 року, згідно з яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, без утриманців, особи з інвалідністю 3 групи, який депутатом не обирався, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України та призначено йому покарання :

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 80 (вісімдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень;

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 70 (сімдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 80 (вісімдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень.

Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнено з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 10000 (десять тисяч) гривень матеріальної шкоди та 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_9 незаконно проник до житла особи, а також умисно спричинив легкі тілесні ушкодження потерпілій, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Кримінальні правопорушення вчинено за таких обставин:

02 травня 2025 року, близько 12:20 год. ОСОБА_9 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, зупинився поблизу домогосподарства за адресою АДРЕСА_2 , яке перебуває у користуванні ОСОБА_8 .

Маючи намір незаконно проникнути в приміщення вказаного будинку ОСОБА_9 зайшов на подвір`я та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, грубо порушуючи гарантоване статтею 30 Конституції України право людини на недоторканість житла особи, проти волі законного володільця, не маючи дозволу на вільний вхід, відчинив незачинені на замок вхідні двері, після чого незаконно проник до житлового будинку.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_9 02 травня 2025 року, близько 12 год. 25 хв., незаконно перебуваючи у приміщенні житлової кімнати домоволодіння, що за адресою АДРЕСА_2 , вирішив нанести ушкодження ОСОБА_8 . Діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки щодо здоров`я потерпілої та бажаючи їх настання, схопив її за волосся обома руками, стягнув із розкладного крісла, на якому вона лежала, внаслідок чого вирвав пучок волосся з голови. Далі ОСОБА_9 схопив потерпілу рукою за шию та стис, а коли вона намагалася втекти штовхнув рукою в область спини, від чого вона впала на підлогу, а він притиснувши її до підлоги ногою наніс декілька ударів руками в область голови ззаду та рук.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я та синця і садна в ділянці лівої руки, синців в ділянці правої руки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Представник потерпілої, адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати частково за м`якістю покарання та ухвалити новий вирок, яким притягнути ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за скоєння ним кримінальних проступків передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 162 КК України у вигляді обмеження волі в межах санкції зазначених статтей.

Зазначає, що обвинуваченим ОСОБА_9 в результаті скоєння ним двох кримінальних проступків потерпілій ОСОБА_8 спричинено глибоку душевну моральну травму та фізичні страждання які спричинили негативні зміни у її житті. В неї появились глибокі душевні переживання та спогади, насторога, тривога, страх за себе та за дітей, порушився сон, приймає багато заспокійливих засобів, неприємні сновидіння та емоційна напруга не дають спокою та відпочинку. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_9 потерпілій прийшлося терпіти фізичний біль, майже два тижні перебувала на стаціонарному лікуванні у Калуській ЦРЛ в нейрохірургічному відділі. Ця обставина стала перешкодою повсякденного способу життя та особистих намірів. Вона дотепер продовжую лікування. Протиправні дії обвинуваченого змусили її витрачати свій особистий час на відвідування слідчого поліції.

Вказує, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , судом першої інстанції було взято до уваги ряд пом`якшуючих вину обставин, а саме: визнання вини, щире каяття та сприяння розкриттю злочину, характеризуючі дані на особу, який раніше не судимий, являється інвалідом ІІІ-ї групи, однак судом при призначені покарання не було враховано думку потерпілої сторони. Потерпіла ОСОБА_8 просила суд притягнути до суворої кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_9 зазначаючи, що він не вибачився перед нею за скоєне, а навпаки під час розгляду справи в суді приходив до неї додому у нетверезому стані, влаштував скандал та погрожував неповнолітньому сину фізичною розправою. Обвинувачений не відшкодував її взагалі суми коштів за сплату послуг правової допомоги адвоката та моральної шкоди, його визнання вини та каяття були не щирими.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вину визнає повністю та щиро кається у скоєнні. Позов не відшкодував, оскільки є інвалідом та має незначну пенсію;

- представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 підтримав вимоги апеляційної скарги, з мотивів, викладених у ній;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

До початку апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_8 подала заяву у якій просила розгляд апеляційної скарги проводити без її участі та повністю підтримала вимоги апеляційної скарги. Також повідомила, що обвинувачений ОСОБА_9 не вибачився перед нею та не відшкодував, матеріальну та моральну шкоду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду доводи сторін не знайшли свого підтвердження.

Оскільки в апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_7 оспорює вирок суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції перевіряє судове рішення в цій частині.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, розлучений, офіційно непрацевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, являється особою з інвалідністю 3 групи, є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військову службу по мобілізації не призивався.

Обставинами, що відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд визнав щире каяття та визнання обвинуваченим своєї вини, вперше притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Обставиною, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 є вчинення кримінального правопорушення перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Також суд взяв до уваги вік ОСОБА_9 та його ставлення до вчиненого, а також дані, які характеризують його із позитивної сторони.

З огляду на ці обставини, суд першої інстанції дійшов правильного переконання, що ОСОБА_9 необхідно призначити покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України із урахуванням ст. 70 КК України у виді штрафу. Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ті обставини, на які посилається представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 в апеляційній інстанції.

Також, суд першої інстанції належно врахував пояснення потерпілої, відомості про завдану шкоду потерпілій, а також те що покарання у виді штрафу просив призначити обвинуваченому і процесуальний прокурор, посилаючись на обставини справи.

Суд першої інстанції, з урахуванням даних щодо особи ОСОБА_9 , обставин, які пом`якшують покарання та обставин, які обтяжують покарання, з врахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних проступків, призначив покарання, із урахуванням ст. 70 КК України у виді штрафу.

На думку суду апеляційної інстанції призначене ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України, з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню, є таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідними та достатніми для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

На думку суду апеляційної інстанції, визначене ОСОБА_9 судом першої інстанції остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 80 (вісімдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо розміру цивільного позову обґрунтованими, законними та справедливими.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 не здобуто, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24 липня 2025 року щодо ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5