ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

потерпілої - ОСОБА_4

обвинуваченої - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001225 від 19.09.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, із середньою освітою, працюючої прибиральницею у магазині «Гурман», яка має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, -

встановив:

ОСОБА_5 , достовірно знаючи про те, що на всій території України діє воєнний стан, 04.09.2025 року приблизно о 22:10 год. прямуючи по вулиці Дерибасівська, у місті Одесі на проти будинку № 16, помітила на тротуарі жіночу сумку чорного кольору, яка належить ОСОБА_4 .

В цей момент, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном з корисливих мотивів. Оглянувшись навколо, пересвідчившись у відсутності сторонніх осіб і впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, визначила безпосереднім об`єктом свого злочинного посягання зазначену жіночу сумку чорного кольору.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечний характер, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, а також розуміючи, що її дії залишаються непомітними для оточуючих, ОСОБА_5 , викрала вище вказану жіночу сумку чорного кольору, яка не має матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_4 , у якій знаходився мобільний телефон марки «iPhone» моделі «15» у корпусі чорного кольору, ємністю пам`яті на 128 Гб серійний номер SN: MGF9PVFLVT, та ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який був поміщений у чохол темно-сірого кольору, на якому були зображення доларів ($), який не має матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_4 , з встановленими у телефоні сім-картками оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з номером: НОМЕР_3 , та електронною картка оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» з номером: НОМЕР_4 , які також не мають матеріальної цінності для потерпілої.

В подальшому, ОСОБА_5 , 04 вересня 2025 року о 22 годині 12 хвилини, разом з викраденим майном залишила місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 22250 гривень 00 копійок.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнала повністю, не оспорюючи при цьому обставини злочину, які викладені в обвинувальному акті, щиро розкаялась у вчиненому, зазначивши, що на даний час вона зробила для себе позитивні висновки та вирішила припинити злочинну діяльність. Також обвинуваченою було визнано повністю цивільній позов, заявлений потерпілою.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченою своєї вини в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, а також те, що вона не піддавала сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченої, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченої ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_4 , дослідження доказів, що стосуються особи обвинуваченої, документів, що підтверджують процесуальні витрати і заходи забезпечення кримінального провадження, а також доказів, наданих потерпілою в підтвердження заявленого цивільного позову. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 надала суду показання, що дійсно 04.09.2025 року вона йшла по вулиці Дерибасівська у м. Одеса, побачила жіночу сумку, в якій знаходився мобільний телефон марки «iPhone» моделі «15» у корпусі чорного кольору. Так, в неї виник умисел на викрадення cумки, вона підійшла до неї, взяла та пішла. В подальшому телефон продала, що б отримати кошти, які витратила на власні потреби. Також, обвинувачена зазначила, що погоджується із вартістю викраденого майна.

Потерпіла ОСОБА_4 надала суду показання про те, що обвинувачену не бачила раніше до подій та пояснила, що 04.09.2025 року вона гуляна по вулиці Дерибасівській у м. Одеса, коли втомилася присіла відпочити та викликала таксі. Коли таксі прибуло, вона, прямуючи до автомобіля, згадала, що забула свою сумку. Повернувшись на місце, де відпочивала, виявила, що сумки вже не було. Крім того, потерпіла заявила, що цивільний позов в частині стягнення матеріального збитку підтримує частково, а саме у сумі 22250грн., тобто в тій сумі, в якій оцінено викрадений в неї телефон експертним висновком. Суму моральної шкоди вона підтримує повністю.

Таким чином, допитавши обвинувачену, потерпілу, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними і, є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд з урахуванням того, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та продовжений і діє до наявного часу, вважає доведеною винність ОСОБА_5 у вчиненні нею злочину, та кваліфікує її дії за ч. 4 ст. 185 КК України, викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачена ОСОБА_5 вчинила умисний корисливий злочин проти власності, який у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_5 має постійне місце реєстрації та проживання, не офіційно працевлаштована, має на утриманні малолітню дитину, дані щодо перебування на обліку у лікарів психіатрів та нарколога відсутні, раніше не судима.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_5 необхідно для її виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі саме у мінімальних межах санкції частини статті повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої, які створять у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченою покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується практика Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину, усвідомлення останньою протиправності своєї злочинної поведінки, її позитивну поведінку після вчинення злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини, дані про особу винної, її достатньо молодий вік, те, що вона заявила суду, що зробила для себе позитивні висновки та має намір виправитись і не вчиняти злочинів, що виглядало перед судом достатньо переконливо, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченої ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням. При цьому, суд також враховує позицію потерпілої, яка не наполягала на реальному відбуванні покарання обвинуваченою.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винної та запобігання вчиненню нею нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_5 саме такого виду покарання.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, покладає на неї обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої, заявлений в рамках даного кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так, потерпіла ОСОБА_4 уточнила вимоги цивільного позову та просила стягнути з ОСОБА_5 заподіяну вчиненим злочином матеріальну шкоду в сумі 22250,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 16000,00 гривень 00 копійок. Моральну шкоду потерпіла обґрунтовує тим, що внаслідок протиправних дій відповідача потерпілою понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які позивач могла б реалізувати не витрачаючи часу на звернення до поліції, підготовку заяв та інформації для судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту своїх порушених прав.

Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні заявила, що цивільний позов потерпілої визнає повністю.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов: 1) визнання їх усіма учасниками справи та 2) відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин.

За змістом ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як слідує з положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судовим розглядом цивільного позову потерпілої до обвинуваченої судом встановлено, що визнання відповідачем ОСОБА_5 уточненого цивільного позову потерпілої було безумовним погодженням задовольнити матеріально-правову вимогу позивача. Суд також переконався, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і, суд не має будь-якого обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин цивільного позову або добровільності визнання цих обставин відповідачем, тому суд прийшов до переконання про задоволення цивільного позову потерпілої у повному обсязі.

В силу ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченої ОСОБА_5 мають бути стягнуті на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи №2365 від 25.09.2025 року у сумі 424,08 грн.

Питання про долю речових доказів, які визнані такими та долучені до матеріалів провадження постановами слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 08.08.2025 року, суд вирішує у відповідності до положень ст. 100 КПК України, а саме: жіночу сумку чорного кольору, прямокутної форми, розмірами приблизно: 25 см. у довжину, 16 см. у висоту, 6 см. у ширину, слід вважати повернутою законному володільцю; DVD-R диск, отриманий на запит про надання інформації в порядку ст. 93 КІК України від керівництва ТОВ «Інтероко» з камер зовнішнього відеоспостереження магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 слід залишити в матеріалах кримінального провадження, до якого вони долучені.

Заходи забезпечення в даному кримінальному провадженні не застосовувались.

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 375 КПК, суд -

ухвалив:

ОСОБА_5 , визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити їй покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі із випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнути з ОСОБА_5 , на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати, а саме на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи №2365 від 25.09.2025 року у сумі 424 (чотириста двадцять чотири) гривні 08 копійок.

Речові докази по справі:

- жіночу сумку чорного кольору, прямокутної форми, розмірами приблизно: 25 см. у довжину, 16 см. у висоту, 6 см. у ширину, - вважати повернутою законному володільцю;

- DVD-R диск з відеозаписом моменту крадіжки з камер зовнішнього відеоспостереження магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 - залишити в матеріалах кримінального провадження, до якого він долучений.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь потерпілої ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_6 ), 22250,00 грн. (двадцять дві тисячі двісті п`ятдесят гривень 00 копійок), в якості відшкодування матеріальної шкоди та 16000,00 грн. (шістнадцять тисяч гривень 00 копійок), в якості відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 38250 грн. (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 копійок).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надіслати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/25062/25

Номер провадження № 1-кп/ 522/3548/25

Головуючий суддя - ОСОБА_1