справа № 625/338/20
провадження № 1-кп/631/52/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_2 ,

представника потерпілої особи ОСОБА_3 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

а також

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 приміщення суду в селищі Нова Водолага Харківського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року під № 0001112, щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Горького Богодухівського району Харківської області, громадянина України, з середньої спеціальної освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

14 вересня 2020 року заступник керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 в порядку, передбаченому статтями 283, 291 та 293 Кримінального процесуального кодексу України, звернувся до Коломацького районного суду Харківської області з обвинувальним актом та доданими до нього документами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року під № 0001112 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року під № 0001112 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України направлено для розгляду до Валківського районного суду Харківської області.

Вироком Валківського районного суду Харківської області від 12 травня 2023 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у державних і комунальних лісогосподарських підприємствах України строком на 2 роки із сплатою штрафу в розмірі п`ятиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, шо становить 8500 гривень 00 копійок в дохід держави.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2023 року вирок Валківського районного суду Харківської області від 12 травня 2023 року стосовно ОСОБА_4 скасовано та призначено новий розгляд справи в суді першої інстанції. У вказаній ухвалі суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що в обвинувальному акті, а саме в наведеному формулюванні обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, що визнано судом першої інстанції доведеним, відсутня конкретна дата, тобто час вчинення певних дій, а саме здійснення незаконної вирубки, що має значення для встановлення факту здійснення такої незаконної вирубки саме на час виконання своїх службових обов`язків обвинуваченим ОСОБА_4 . Співвідношення періодів здійснення незаконної вирубки дерев та виконання ОСОБА_4 службових обов`язків має істотне значення, оскільки безпосередньо впливає на кваліфікацію діяння, що пов`язано із питанням винуватості особи, призначенням покарання та є визначальним під час вирішення судом питання щодо розміру стягнення за цивільним позовом.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області, постановленої 23 листопада 2023 року задоволено заяву судді Валківського районного суду Харківської області ОСОБА_9 про самовідвід від розгляду справи з єдиним унікальним № 625/338/20 за кримінальним провадженням, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року під № 0001112 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року під № 0001112 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України передано з Валківського районного суду Харківської області на розгляд до Нововодолазького районного суду Харківської області.

15 грудня 2023 року за вхідним № 7026/23-вх з Харківського апеляційного суду надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, що були зареєстровані за єдиним унікальним № 625/338/20 (провадження № 1-кп/631/190/23).

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 було висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, а саме в неналежному виконанні своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.

Так, наказом директора Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» № 86-к від 26 листопада 2009 року, ОСОБА_4 переведено з 01 грудня 2009 року на посаду майстра лісу обходу № 1 Мерчанського лісництва ДП «Жовтневе лісове господарство».

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» передбачено, що правоохоронні органи органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Військової служби правопорядку у ЗСУ, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Відповідно до Положення «Про державну лісову охорону», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 976 від 16 вересня 2009 року, керівник, головний лісничий, інженери відділу (сектору) всіх категорій, лісничий, помічник лісничого, старший майстер лісу, майстер лісу підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагенствами, входять до складу державної лісової охорони.

При реалізації зазначених вище повноважень, згідно з вимогами статті 19 Конституції України, як службова особа державної лісової охорони ОСОБА_4 зобов`язаний був діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України, законами України та іншими діючими нормативно-правовими актами, у тому числі й керівними документами Держлісагенства та Положенням «Про державну лісову охорону» щодо припинення, запобігання та не допущення лісопорушень.

Відповідно до статті 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу та згідно статті 1 цього ж кодексу перебувають під охороною держави.

Також, відповідно до посадової інструкції майстра лісу Державного підприємства «Жовтневий лісгосп», затвердженої 17 березня 2017 року директором Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» ОСОБА_10 , на ОСОБА_4 , окрім іншого, покладені наступні завдання та обов`язки:

1. головним завданням майстра лісу є охорона, збереження, своєчасне відновлення та збільшення лісових багатств, забезпечення правил охорони праці та техніки безпеки;

2. майстер лісу являється матеріально-відповідальною особою і несе персональну відповідальність за ввірене йому майно в закріпленому за ним обході;

3. забезпечувати охорону ввіреного обходу від незаконних порубів, засмічення відходами, порушень правил пожежної безпеки в лісах України та інших порушень лісового законодавства;

4. негайно повідомляти лісничого, помічника лісничого про всі випадки незаконних порубів, лісових пожеж, незаконного використання земель державного лісового фонду та інших порушень лісового законодавства;

5. разом з старшим майстром проводити прийомку лісопродукції, а також здійснювати облік та прийомку виконаних робіт;

6. складати, направляти в лісництво акти, протоколи про лісопорушення.

Таким чином, відповідно до посадових обов`язків майстра лісу Мерчанського лісництва Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» ОСОБА_4 наділено функціями щодо управління та розпорядження майном, що полягало в здійсненні в установленому порядку його зберігання, використання та контролю за цими операціями, а також він є матеріально відповідальною особою.

Виконуючи вказані обов`язки ОСОБА_4 відповідно до частини 3 статті 18 Кримінального кодексу України був службовою особою.

Перебуваючи на займаній посаді, ОСОБА_4 несумлінно ставлячись до своїх прямих обов`язків та неналежно їх виконуючи, не забезпечив належне зберігання майна державного підприємства, яке йому було ввірене, внаслідок чого у кварталі № 115, виділлі № 7 Мерчанського лісництва Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» невстановленими особами у невстановлений у ході досудового розслідування період часу здійснено незаконну порубку та вивезення 96 дерев. Вказаний факт виявлено 23 серпня 2019 року в ході проведення раптової ревізії працівниками Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство», а також в ході перевірки Державною екологічною інспекцією у Харківській області фактів незаконної рубки дерев на території Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» у вересні 2019 року.

Вказаними заходами встановлено, що у кварталі № 115, виділлі № 7 Мерчанського лісництва Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» незаконно вирубано 96 дерев, при проведенні ВСР-2019, які не передбачені спеціальним дозволом (лісорубний квиток № 000756 від 12 червня 2019 року).

Таким чином, ОСОБА_4 несумлінно ставлячись до виконання своїх службових обов`язків, хоча повинен був і мав реальну можливість виконати пункт 1.6 «Головним завданням майстра лісу є охорона, збереження, своєчасне відновлення та збільшення лісових багатств, забезпечення правил охорони праці та техніки безпеки», пункт 1.7 «майстер лісу являється матеріально- відповідальною особою і несе персональну відповідальність за ввірене йому майно в закріпленому за ним обході», пункт 2.1 «забезпечувати охорону ввіреного обходу від незаконних порубів, засмічення відходами, порушень правил пожежної безпеки в лісах України та інших порушень лісового законодавства», пункт 2.2 «негайно повідомляти лісничого помічника лісничого про всі випадки незаконних порубів, лісових пожеж, незаконного використання земель державного лісового фонду та інших порушень лісового законодавства», пункт 2.6 «разом з старшим майстром проводити прийомку лісопродукції, а також здійснювати облік та прийомку виконаних робіт», пункт 2.9 «складати, направляти в лісництво акти, протоколи про лісо порушення» посадової інструкції майстра лісу Державного підприємства «Жовтневий лісгосп», затвердженої 17 березня 2017 року директором Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» ОСОБА_10 , не забезпечив зберігання майна державного підприємства, а саме 96 дерев, що відповідно до висновку комплексної судової економічної та інженерно-екологічної експертизи № 26320/26321/28932-28935/28980-28983 від 10 січня 2020 року, призвело до заподіяння шкоди державі на суму 1798809 гривень 14 копійок.

Вказані дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним державним інтересам.

11 грудня 2025 року, через канцелярію суду в порядку, передбаченому частиною 2 статті 35 Кримінального процесуального кодексу України, надійшло клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , що було зареєстроване за вхідним № 7950/25-вх, відповідно до якого сторона захисту в порядку статтей 284 285 Кримінального процесуального кодексу України просила суд на підставі статті 49 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, на підставі пункту 3 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України, а саме у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001112 від 24 липня 2020 року, закрити у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні на обґрунтування клопотання захисник ОСОБА_5 зазначив, що дії його підзахисного органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України. Дане кримінальне правопорушення на даний час згідно приписів статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до нетяжкого злочину. З часу, який минув від подій, описаних в обвинувальному акті (точної дати вчинення кримінального правопорушення не зазначено, але є посилання на факт виявлення незаконної вирубки протягом серпня вересня 2019 року), минуло більше п`яти років, що з огляду на зміст статті 12 та пункт 3 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України є підставою для звільняння ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності. Як зазначив захисник обвинуваченого, відповідно до змісту частин 2 та 3 статті 288 Кримінального процесуального кодексу України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність. При цьому, захисник вказав, що його підзахисний не ухилявся від слідства та суду, а також не вчиняв нових кримінальних правопорушень. Натомість, обвинувачений ОСОБА_4 добре розуміє суть пред`явленого йому обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності, своє право заперечувати проти цього та проти закриття провадження у справі з цих підстав, чим фактично і беззаперечно дає згоду на звільнення у зв`язку із спливом строків давності. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що вказували б на ухилення його підзахисного від слідства або суду, а також вчинення інших злочинів, ураховуючи, що на цей час минув строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, вважав, що клопотання підлягає задоволенню.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала клопотання адвоката ОСОБА_5 та просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю підтримав клопотання про закриття кримінального провадження та позицію свого захисника ОСОБА_5 як таке, що ґрунтується на положеннях Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України, просив його задовольнити та закрити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року під № 0001112 щодо його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, звільнивши його від кримінальної відповідальності за інкриміноване йому правопорушення. Також ОСОБА_4 зазначив, що добре розуміє суть пред`явленого йому обвинувачення, яке роз`яснено судом, йому цілком і повністю зрозуміли підстави звільнення від кримінальної відповідальності у порядку статті 49 Кримінального кодексу України, які відносяться нереабілітуючих, та він надає свою добровільну згоду на таке його звільнення у рамках указаного кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Прокурор Харківської обласної прокуратури ОСОБА_2 , якій згідно з приписами статей 36 і 37 Кримінального процесуального кодексу України надані відповідні повноваження та яка діє на підставі постанови «Про зміну групи прокурорів», прийнятої 17 червня 2024 року заступником керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_11 , проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого та самого обвинуваченого про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України не заперечувала та вказала про наявність правових підстав для задоволення клопотання сторони захисту, оскільки матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, інкриміноване йому кримінальне правопорушення мало місце не пізніше вересня 2019 року, а отже строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за скоєння вищезазначеного кримінального правопорушення, на момент розгляду кримінального провадження судом закінчився. Окрім цього прокурор наголосила, що обвинувачений ОСОБА_4 не ухилявся від слідства або суду, не вчиняв в цей період інших кримінальних правопорушень, на підтвердження чого надала відповідну довідку № 154-18092025/63210, сформовану станом на 24 вересня 2025 року. На підставі викладеного, з урахуванням статей 283 288, 369 372 Кримінального процесуального кодексу України вважала, що подане захисником обвинуваченого та підтримане обвинуваченим клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, на підставі статті 49 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності підлягає задоволенню, а кримінальне провадження закриттю на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України. Процесуальні витрати просила віднести на рахунок держави, письмові докази залишити на зберігання у матеріалах кримінального провадження.

Уповноважений представник потерпілої особи Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» ОСОБА_3 у судовому засіданні при вирішенні клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України на підставі статті 49 Кримінального кодексу України та закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року під № 0001112 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, послалась на розсуд суду, але в цілому не заперечувала проти задоволення вказаного клопотання, зазначивши, що у подальшому у разі наявності відповідних підстав цивільний позов Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» може бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства.

Так, у судовому засіданні на виконання вимог статті 285 Кримінального процесуального кодексу України, обвинуваченому ОСОБА_4 судом роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, яка є нереабілітуючою підставою, і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Обвинувачений надав свою беззаперечну згоду на закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, зазначивши, що це його добровільне рішення.

Розглянувши клопотання сторони захисту, заслухавши думку прокурора, позицію представника потерпілої особи, які не заперечували проти задоволення клопотання й закриття провадження у справі, а також пояснення обвинуваченого та його захисників, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, перевіривши матеріали кримінального провадження, що були надані прокурором, суд доходить висновку про можливість його задоволення, виходячи з наступного.

Підготовче судове провадження перша стадія судового провадження, у ході якої суд зобов`язаний в розумні строки прийняти відповідне рішення щодо подальшого спрямування кримінального провадження.

Разом із тим відповідно до пункту 2 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4 8, 10 частини 1 або частини 2 статті 284 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Водночас чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить обмежень щодо закриття кримінального провадження на будь-якій стадії процесу (до виходу суду в нарадчу кімнату для постановлення рішення по суті). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути це питання під час проведення підготовчих дій до стадії судового розгляду кримінального провадження.

При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03 липня 2019 року у справі № 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), від 02 червня 2020 року у справі № 369/9525/17 (провадження № 51-118км20), від 29 вересня 2021 року у справі № 409/1465/16-к (провадження № 51-7157км18), від 23 червня 2022 року у справі № 204/2626/21 (провадження № 51-5123км21), від 13 січня 2025 року у справі 758/8848/19 (провадження № 51-4005км24).

Порядок закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності передбачений параграфами 1 та 2 глави 24 й главою 27 Кримінального процесуального кодексу України.

Приписами частини 1 статті 283 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Відповідно до положень пункту 1 частини 2 та частина 8 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

У частині 1 статті 285 Кримінального процесуального кодексу України зазначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, яким, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3 зазначеного Кодексу є законодавчі акти України, які встановлюють кримінальну відповідальність (Кримінальний кодексу України та Закон України про кримінальні проступки).

Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом (частина 1 статті 286 Кримінального процесуального кодексу України).

Отже, відповідно до приписів, що міститься у пункті 1 частини 2 статті 284, частині 3 статті 285, частині 4 статті 286, частині 3 статті 288 Кримінального процесуального кодексу України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у статті 49 Кримінального кодексу України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Крім того, колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 25 лютого 2021 року у справі № 192/3301/16-к вказала, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення статті 49 Кримінального кодексу України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України.

В даній справі, орієнтири, окреслені Верховним Судом у вищенаведеній постанові, дотримано. Так, клопотання подане стороною кримінального провадження та обвинувачений надав беззаперечну згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності з підстав, визначених статтею 49 Кримінального кодексу України, про що не заперечувала й прокурор, а також представник потерпілої особи.

З матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року під № 0001112, убачається, що 04 вересня 2020 року процесуальним керівником прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням злочинів у сфері корупції, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Харківську область, та слідчих регіональної прокуратури Харківської області ОСОБА_12 підписаний та затверджений обвинувальний акт, відповідно до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним державним інтересам.

В обвинувальному акті, а саме в наведеному формулюванні обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінальному правопорушенні відсутня конкретна дата його вчинення, тобто не зазначений час вчинення певних дій здійснення незаконної вирубки дерев у кількості 96 штук, на що також звернула увагу колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у своїй ухвалі від 02 жовтня 2023 року, проте вказано що даний факт був виявлений 23 серпня 2019 року в ході проведення раптової перевірки ревізії працівниками Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство», а також в ході перевірки Державною екологічною інспекцією у Харківській області фактів незаконної вирубки дерев на території Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» у вересні 2019 року. Тобто кримінальне правопорушення інкриміноване ОСОБА_4 було вчинено не пізніше вересня 2019 року.

Санкція частини 2 статті 367 Кримінального кодексу України, як в редакції, що діяла на момент вчинення даного правопорушення, так й на даний час, передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від двох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та зі штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або без такого.

Відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України № 4025-VІ від 15 листопада 2011 року) кримінальне правопорушення за частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України станом на час його виявлення (серпень вересень 2019 року) відносилось до злочину середньої тяжкості.

Разом із тим, Законом України від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 01 липня 2020 року внесені зміни до статті 12 та статті 49 Кримінального кодексу України.

Так, положення частин 1 6 статті 12 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ) передбачають, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі. Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років. Особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Згідно із частиною 1 статті 5 Кримінального кодексу України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, беручи до уваги наведені положення статті 5 Кримінального кодексу України щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі та позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19, щодо співставлення положень статті 12 Кримінального кодексу України та статті 49 Кримінального кодексу України в редакціях Законів України № 4025-VI від 15 листопада 2011 року та № 1183-VII від 08 квітня 2014 року відповідно, з урахуванням того, що останнім Законом вводиться поняття кримінальних проступків, наявні передумови для його (Закону) врахування, як такого, що іншим чином поліпшує становище, враховує норми статті 49 Кримінального кодексу України в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, в цій справі.

Отже, кримінальне правопорушення, що інкримінується ОСОБА_4 , передбачене частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, в силу приписів статті 12 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) відноситься до нетяжкого злочину.

Відповідно до вимог статті 44 Кримінального кодексу України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

У загальноприйнятому розумінні давність притягнення до кримінальної відповідальності це закінчення вказаних у кримінальному законі строків після вчинення кримінального правопорушення, внаслідок чого особа, що його вчинила, звільняється від кримінальної відповідальності.

Стаття 49 Кримінального кодексу України обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили кримінальні правопорушення. Строк давності це передбачений кримінальним законом певний проміжок часу після вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, сплив якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Так, Кримінальний кодексу України у наведеній вище нормі права встановлює матеріально-правові підстави та матеріально-правові умови звільнення винної особи від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності.

Матеріально-правовою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення (стаття 49 Кримінального кодексу України) є закінчення встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

З огляду на це, під матеріально-правовою передумовою звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності вважається відсутність обставин, які порушують їх перебіг, до яких закон відносить зупинення та переривання перебігу давності.

Висновок щодо застосування положень статті 49 Кримінального кодексу України викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19 (провадження № 51 - 5464кмо20).

Так, з аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності це передбачений статтею 49 Кримінального кодексу України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами статті 12 Кримінального кодексу України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Ці строки диференційовані залежно від категорії вчиненого кримінального правопорушення.

Так, відповідно до частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (частини 2 та 3 статті 49 Кримінального кодексу України).

В даному випадку судом встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 було вчинено не пізніше серпня вересня 2019 року (час його виявлення) й після вказаного часу до моменту прийняття цього процесуального рішення до кримінальної відповідальності останній не притягувався, судимостей не має, в розшуку не перебував, що також вбачається з довідки № 154-18092025/63210, сформованої УІАП Головного управління Національної поліції в Харківській області станом на 18 вересня 2025 року та ДІ Міністерства внутрішніх справ України станом на 24 вересня 2025 року, а також підтверджено прокурором у судовому засіданні.

Як вже було зазначене вище, кримінальне правопорушення за частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України відноситься до нетяжкого злочину, за вчинення якого обвинувачений може бути звільнений від кримінальної відповідальності, якщо з дня його вчинення і до дня набрання вироком законної сили відповідно з пунктом 3 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України минуло п`ять років.

Оскільки інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення було вчинено не пізніше вересня 2019 року, й судом не отримано об`єктивних доказів на підтвердження обставин, які б переривали чи зупиняли перебіг строків давності, вони починають спливати саме з цієї дати.

Тому на момент прийняття цього судового рішення строки притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, сплинули, й він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за його вчинення.

Одночасно, із цим діюче законодавство України задля звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачає ще й процесуально-правові підстави, якими є: притягнення особи як обвинуваченого та його згода на таке звільнення.

В силу приписів частин 2 та 3 статті 285 Кримінального процесуального кодексу України особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення, суть обвинувачення, підстава звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Згідно із частиною 4 статті 286 зазначеного кодифікованого кримінального процесуального закону України, якщо під час здійснення судового провадження яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами частини 3 статті 288 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, за змістом статтей 284 288 Кримінального процесуального кодексу України умовами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність визначених законом підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення та згода обвинуваченого. При цьому, за наявності всіх визначених законом вимог, звільнення від кримінальної відповідальності є обов`язком суду.

Усі ці підстави в даній справі є дійсними. Так, ОСОБА_4 у присутності своїх захисників у судовому засіданні надав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, яка є нереабілітуючою підставою.

Також судом ураховується те, що Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к указав, що передбачений законом (стаття 49 Кримінального кодексу України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Суд також ураховує, що колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к у тому числі зауважено, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до статті 372 Кримінального процесуального кодексу України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України. Натомість, такою умовою є згода обвинуваченого.

Такі висновки узгоджуються з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 12 листопада 2019 року у справі 566/554/16-к та від 26 березня 2020 року у справі № 288/685/17.

Окрім іншого, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у справі №598/1781/17 зробила правовий висновок, що звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 Кримінального кодексу України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно, зокрема від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій. Також при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі положень статті 49 Кримінального кодексу України від суду не вимагається встановлення факту, що певне правопорушення мало місце, чи факту вчинення конкретною особою певного кримінального правопорушення. Специфіка інституту звільнення особи від кримінальної відповідальності саме й полягає в тому, що за наявності визначених у законі умов особа звільняється від такої відповідальності, а кримінальне провадження закривається, раніше від тієї стадії, коли вказані факти можуть та/чи мають бути належним чином встановлені, доведені, підтверджені. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними, зокрема у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17, постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 757/11993/22, від 13 січня 2025 року у справі 758/8848/19.

Також у відповідності до позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду, викладеної у постанові від 18 лютого 2025 року у справі №712/8174/23, в результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально-караного діяння. Адже кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути клопотання сторони захисту про таке звільнення невідкладно. У разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння.

Наведені вище Верховним Судом умови судом також було дотримано, а тому суд не пов`язує в цій справі таке звільнення із фактом визнанням обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, або ж з фактом його відсутності.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1 3 статті 49 Кримінального кодексу України є безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили. Відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим. Крім цього, така відмова може призвести до порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Що стосується думки представника потерпілої особи, яка спочатку при вирішенні клопотання сторони захисту послалась на розсуд суду, суд вважає з необхідне зазначити, що положення статті 49 Кримінального кодексу України, частин 2 та 8 статті 284, частини 3 статті 288 Кримінального процесуального кодексу України за своєю суттю є імперативними та не залежать від думок учасників судового провадження та від розсуду суду. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29 липня 2021 року у справі № 552/5595/18.

З огляду на наведене, перевіривши клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року під № 0001112 та закриття кримінального провадження, на його відповідність вимогам Кримінального та Кримінального процесуального законодавства України, встановивши наявність підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 49 зазначеного матеріального закону, з`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , впевнившись у її добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав й беззастережне бажання обвинуваченого на таке його звільнення, суд визнає можливим та необхідним його задовольнити, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року під № 0001112, закрити.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року під № 0001112, у цьому провадженні заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, речові докази відсутні.

Що стосується вирішення питання процесуальних витрат, суд зазначає наступне.

Процесуальні витрати це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження. Умовно їх можна поділити на: витрати, які учасник кримінального провадження несе самостійно та витрати, які здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Компенсація процесуальних витрат особам, які залучаються у кримінальне провадження, перш за все є важливою гарантією повноти встановлення обставин справи, забезпечує реалізацію принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, захищає права осіб, що здійснюють у кримінальному судочинстві покладені на них процесуальні обов`язки.

В основі механізму відшкодування процесуальних витрат лежать правовідносини між суб`єктами, що в різних процесуальних статусах залучаються у провадження та несуть у зв`язку з цим витрати, і посадовими особами та органами, які зобов`язані компенсувати зазначені витрати за рахунок публічних або приватних коштів.

При цьому питання розподілу таких витрат повинно вирішуватися індивідуально у кожному кримінальному провадженні з урахуванням всіх обставин їх виникнення, підстав завершення кримінального провадження та судового розгляду.

Так, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані Главою 8 Розділу І Кримінального процесуального кодексу України.

Приписами статті 118 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно з положеннями частини 1 статті 122 Кримінального процесуального кодексу України витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом

З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалі (частина 1 статті 124, частина 1 статті 126, пункт 13 частини 1 статті 368, частина 4 статті 374 Кримінального процесуального кодексу України).

Виходячи з викладеного, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту.

Проте, у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17 (провадження № 13-47кс20), зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Тобто Великою Палатою Верховного Суду вказано на необхідність вирішення питання щодо процесуальних витрат у різних за процесуальною формою судових рішеннях, однак не визначено які саме витрати необхідно стягувати з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності, а які відносити на рахунок держави.

Разом з цим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Так, у розділі ІХ Кримінального кодексу України визначено правові підстави та порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, однією з яких є закінчення строків давності за статтею 49 Кримінального кодексу України.

При цьому, як вже зазначалося, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини, визначеної у статті 62 Конституції України та статті 17 Кримінального процесуального кодексу України).

В такому випадку, керуючись засадами справедливості та враховуючи загальнодозвільний тип правового регулювання кримінального провадження, наявність факту понесення органом досудового розслідування матеріальних витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, не може бути приводом для стягнення з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України, таких витрат.

Що ж стосується стягнення судом саме процесуальних витрат за проведення експертиз, то важливе значення у механізмі їх розподілу в кримінальному провадженні набуває питання про те хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилась, а також чи входить проведення експертизи до сфери службових обов`язків залученого експерта, чи є експерт співробітником державних експертних установ.

Основними нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність експерта, окрім Кримінального процесуального кодексу України, є Закон України № 4038-ХІІ від 25 лютого 1994 року «Про судову експертизу» й Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року.

Експертиза у кримінальному провадженні переважно проводиться експертами з державних спеціалізованих установ, їх територіальних філій, експертних установ комунальної форми власності, та її проведення належить до службових обов`язків вказаних експертів, за ними зберігається середній заробіток за місцем роботи за весь час, витрачений ними у зв`язку з викликом до органів досудового розслідування, слідчого, прокурора або суду.

Проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами у кримінальних провадженнях за дорученням слідчого, прокурора, суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з Державного бюджету України. Це положення відповідає приписам статті 15 Закону України № 4038-ХІІ від 25 лютого 1994 року «Про судову експертизу», а також частини 2 статті 122 Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому установи, які проводять судово-експертну діяльність надсилають органу досудового розслідування, що здійснює відповідне кримінальне провадження, рахунок з визначенням вартості проведеної судової експертизи. Після закінчення досудового розслідування та складання обвинувального акту, у цьому процесуальному документі, серед іншого, слідчий повинен вказати відомості про розмір витрат на залучення експерта, які у разі винесення судом обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави (пункт 8 частини 2 статті 291, частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту.

При цьому суд бере до уваги висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17 (провадження № 51-4251кмо21) у якому вказано, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Цієї ж позиції підтримується у колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 13 січня 2025 року у справі 758/8848/19 (провадження № 51-4005км24).

У провадженні, що є предметом даного судового розгляду, ОСОБА_4 звільняється від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України з підстав, наведених у статті 49 Кримінального кодексу України, при цьому як убачається з наявних матеріалів справи ініціатором проведення комплексної судової економічної та інженерно-екологічної експертизи № 26320/26321/28932-28935/28980-28983 від 10 січня 2020 року (яка була призначена та проведена в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідувань під № 0000674) був орган досудового розслідування, а сторона захисту не залучала жодних експертів, тому відповідно до приписів частини 2 статі 122 та статті 124 Кримінального процесуального кодексу України витрати на проведення вказаної експерти не підлягають стягненню з ОСОБА_4 та покладаються на державу. При цьому суд зауважує, що в матеріалах даного кримінального провадження відсутній акт здачі-приймання висновку комплексної судової економічної та інженерно-екологічної експертизи № 26320/26321/28932-28935/28980-28983 від 10 січня 2020 року із зазначенням вартості її проведення. Крім того, прокурор, погоджуючись із клопотанням сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, не заявляла клопотання про компенсацію жодних процесуальних витрат.

Також із матеріалів справи встановлено, що під час судового розгляду даного кримінального провадження Валківським районним судом Харківської область Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» був пред`явлений цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Вирішуючи долю цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.

Так, згідно з положеннями частини 2 статті 127 Кримінального процесуального кодексу України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до частин 1 та 5 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому, або залишає без розгляду (стаття 129 Кримінального процесуального кодексу України).

Разом із тим, відповідно до положень статті 129 Кримінального процесуального кодексу України, рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Отже в разі закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 19 грудня 2023 року у справі № 378/1005/20 (провадження № 51-4032км23).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 531/2332/14-к (провадження № 51-3007км18) також зазначив, що відповідно до вимог частини 4 статті 286 Кримінального процесуального кодексу України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у пункті 1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду, що узгоджується з викладеною позицією колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 10 серпня 2021 року у справі № 161/694/20.

З урахуванням того, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року під № 0001112 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, цивільний позов Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням слід залишити без розгляду.

При цьому слід зазначити, що згідно з приписами частини 7 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Отже, в даному випадку слід роз`яснити Державному спеціалізованому господарському підприємству «Ліси України», що залишення позову без розгляду не перешкоджає йому звернутися з цим позовом у порядку цивільного судочинства, оскільки закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Така позиція узгоджується з висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, від 15 травня 2019 року у справі № 617/609/15-к, від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, 10 червня 2021 року у справі № 640/11750/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, від 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19, від 30 серпня 2021 року у справі № 638/15651/13 тощо.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 12, 44, 49, частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, статтями 31, 34, 35, 37, 100, 118, 122, 124, 126, 127 129, 284 286, 288, 371, 372, 375, 376, 392, 393, пункт 2 частини 2 статті 395, статтями 477, 532, 533, 535 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Клопотання сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року під № 0001112, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, на підставі статті 49 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2020 року під № 0001112 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України закрити, на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Цивільний позов Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

Роз`яснити Державному спеціалізованому господарському підприємству «Ліси України», що залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілій особі звернутися з цим позовом у порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому, його захисникам, прокурору та представнику потерпілої особи.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати копію ухвали в суді.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом семі днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 12 грудня 2025 року о 08 годині 30 хвилин.

Суддя ОСОБА_1