№ 1-кп/202/168/2025
УХВАЛА

Іменем України

20 жовтня 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000055 від 15.01.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Середа, Шебекінського району, Бєлгородської області, російської федерації, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, який проходив військову службу на посаді водія відділення снайперів роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , солдат, зареєстрованого та такого який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.15 п.5 ч.2 ст. 115 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження, які приймали участь у судовому засіданні

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_9

в с т а н о в и в:

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді залога.

Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування та судового розгляду до обвинуваченого був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за час перебування обвинуваченого під вартою ризики не зменшились, тому, на думку прокурора, застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Представник потерпілого покликався на розсуд суду.

Сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на бажання обвинуваченого продовжувати службу в ЗСУ, на відсутність ризиків, на які посилається прокурор, як на підставу застосування найсуворішого запобіжного заходу, зазначила, що перелічені ризики мають характер припущень, тому просила відмовити прокурору у задоволенні клопотання та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачений підтримав захисника.

Суд, заслухав думку учасників судового провадження і наголошує на тому, що вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, згідно з якою підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема переховуватися від органів суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінального провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

В обґрунтування наявності ризику переховування обвинуваченого від суду прокурор зазначає, що обвинувачений обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, покарання за які передбачено до 15 років позбавлення волі, або довічне позбавлення волі, ці обставини можуть свідчити про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду та відбування покарання у разі визнання їх винуватими.

При цьому, суд зважає на практику ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, зокрема у своєму рішенні у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В обґрунтування ризику незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілих,свідків, то суд наголошує на тому, що зазначений ризик втратив своє існування з огляду на те, що судом допитано потерпілого та свідків обвинувачення.

Разом з тим, суд переконаний, що заявлені прокурором ризики хоча і зменшилися, але продовжують існувати, що обумовлює необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою запобігання цим ризикам.

При цьому, судом враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачуються; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків; наявність постійного місця роботи або навчання.

Враховуючи викладені обставини, а також наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому строком на 60 днів є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Суд не вбачає можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу,на чому наполягає сторона захисту, оскільки інші запобіжні заходи не здатні в повній мірі запобігти зазначеним ризикам.

Виходячи з вимог ст. 183 КПК України, зокрема абз. 8 ч. 4, враховуючи, що обвинуваченому інкримінується вчинення злочину, передбаченого ст.15, ст. 115 ч.2 КК України, суд не вважає за можливе визначити заставу.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.177,178, 183, 199,331,392 КПК України, суд

Керуючись ст.ст. 331, 350 КПК України, суд, -

Постановив :

Клопотання прокурора - задовольнити.

ОСОБА_5 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 18.12.2025 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Головуючий: ОСОБА_10

Судді ОСОБА_11

ОСОБА_12