н/п 1-кс/766/7799/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2025 року м. Херсон

Слідчий суддя Херсонського міського суд Херсонської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні клопотання т.в.о. старшого слідчого відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту, слідчого управління Головного управління Національної поліції в Херсонській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001788 від 23.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України,

в с т а н о в и в:

31.10.2025 року слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням, якому просив: з метою збереження речових доказів накласти арешт на рухоме майно, а саме на: транспортний засіб марки ВАЗ 217030-124-01, державний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, VIN номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 22.12.2011, власник ОСОБА_5 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування.

Клопотання мотивовано тим, що Відділом розслідування злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту, СУ ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001788 від 23.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України.

29.10.2024 у зв`язку з неефективністю проведення досудового розслідування слідчими СВ УСБ України в Херсонській області на підставі ч. 5 ст. 36 КПК України проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні доручено слідчому управлінню ГУНП в Херсонській області.

В ході досудового розслідування встановлено, що 23.07.2024 до Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( НОМЕР_4 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою АДРЕСА_2 , про те, що 14.02.2024 військовослужбовці рф незаконно заволоділи транспортним засобом - автомобілем марки ВАЗ 217030-124-01, державний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, VIN номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 22.12.2011, червоного кольору, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_5 .

Опитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтвердив зазначені вище обставини, та повідомив що приблизно в лютому 2024 року російські військові приїхали за адресою реєстрації ОСОБА_5 в АДРЕСА_3 та викрали транспортний засіб, після чого поїхали на ньому в невідомому напрямку.

На теперішній час місце знаходження транспортного засобу невідоме.

Постановою від 30 жовтня 2025 року зазначений транспортний засіб визнано речовим доказом у провадженні, оскільки він є предметом вчинення даного кримінального правопорушення.

18 листопада 2024 року оголошено розшук транспортного засобу.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності.

Власник майна в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду клопотання повідомлялися у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою про доставку смс-повістки.

Вивчивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У відповідності до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За змістом статті 98, пункту 1 частини 2 та частини 10 статті 170 КПК України, арешт майна, метою якого є збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що це майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Положення ч. 2 ст. 173 КПК України передбачають, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що відділом розслідування злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту, слідчого управління Головного управління Національної поліції в Херсонській області здійснюється досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0001788 від 23.07.2024 за ч. 1 ст. 438 КК України за фактом незаконного заволодіння майном цивільного населення.

Так, 23.07.2024 до Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( НОМЕР_4 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою АДРЕСА_2 , про те, що 14.02.2024 військовослужбовці рф незаконно заволоділи транспортним засобом - автомобілем марки ВАЗ 217030-124-01, державний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, VIN номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 22.12.2011, червоного кольору, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_5 .

Опитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтвердив зазначені вище обставини та повідомив, що приблизно в лютому 2024 року російські військові приїхали за адресою реєстрації ОСОБА_5 в АДРЕСА_3 та викрали транспортний засіб, після чого поїхали на ньому в невідомому напрямку.

Постановою від 30 жовтня 2025 року зазначений транспортний засіб визнано речовим доказом у провадженні, оскільки він є предметом вчинення даного кримінального правопорушення.

18 листопада 2024 року оголошено розшук транспортного засобу.

З огляду на викладене майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, є предметом злочину, а не накладення арешту може призвести до його знищення, псування, приховування, відчуження, тому з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, збереження речових доказів, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для арешту майна.

Враховуючи правову підставу для арешту майна, а саме необхідність його збереження як речового доказу, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт шляхом заборони користування, розпоряджання ним та його відчуження.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 98, 107, 167, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на рухоме майно транспортний засіб марки ВАЗ 217030-124-01, державний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, VIN номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 22.12.2011, червоного кольору, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування ним.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, їх захисника, іншого власника або володільця майна, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1