Провадження №11-кп/801/977/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000791, внесеного до ЄРДР 05.05.2023, за апеляційною скаргою прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2025, якою клопотання захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , задоволено та кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Флорешти Республіки Молдова, громадянина України, із повною вищою освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000791 від 05.05.2023 закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування визначеного п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру до направлення обвинувального акту до суду,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2025 кримінальне провадження № 0000791, внесеного до ЄРДР 05.05.2023, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивує тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000791 було завершене поза межами строків, визначених ст. 219 КПК України, оскільки обвинувальний акт направлено до суду 01.05.2024, тоді як граничний строк спливав 12.10.2023.

При цьому постанова слідчого від 05.10.2023 про зупинення досудового розслідування визнана незаконною та необґрунтованою ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2023, оскільки відсутні докази належного виклику та повідомлення підозрюваного, фактичних дій щодо встановлення його місцезнаходження не вчинено, а підстави, передбачені ст. ст. 280, 281 КПК України, відсутні.

У зв`язку з цим строк досудового розслідування не підлягав зупиненню, і всі процесуальні рішення, ухвалені після 12.10.2023, є такими, що вчинені поза межами процесуальних строків, та не породжують юридичних наслідків.

З огляду на це суд дійшов висновку, що провадження підлягає закриттю на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Так, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2025, якою клопотання захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , задоволено та кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000791 від 05.05.2023 закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування визначеного п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, - та обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000791 від 05.05.2023 направити в суд першої інстанції для проведення судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судове рішення суду першої інстанції є незаконним, передчасним та таким, що ухвалене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про сплив строків досудового розслідування, не з`ясувавши в повній мірі фактичні обставини кримінального провадження та не надавши належної правової оцінки процесуальним рішенням сторони обвинувачення.

Так, постановою заступника Генерального прокурора від 07.09.2023 строк досудового розслідування було продовжено до 3 місяців, тобто до 12.10.2023, а ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.10.2023 у справі № 757/46593/23-к строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000791 було продовжено до восьми місяців, тобто до 12.03.2024 включно.

Надалі, ухвалою слідчого судді від 10.04.2024 цей строк продовжено для ознайомлення сторони захисту з матеріалами кримінального провадження до 30.04.2024, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 219 КПК України і не було оскаржено стороною захисту, набувши чинності.

Прокурор наголошує, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про закінчення строку досудового розслідування, не врахував об`єктивні дані про законне продовження цього строку відповідними процесуальними рішеннями, прийнятими у межах повноважень і з дотриманням процедури, визначеної ст. 294 КПК України. Таким чином, висновок суду про сплив строку досудового розслідування є помилковим, необґрунтованим і не підтверджується матеріалами провадження.

Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 систематично ухилявся від виконання процесуальних обов`язків, не з`являвся за викликами слідчого, надавав недостовірні відомості щодо свого місця проживання, у зв`язку з чим 05.10.2023 його було оголошено в розшук, а досудове розслідування на цей період зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України. Зазначені обставини свідчать, що перебіг строків досудового розслідування був об`єктивно призупинений з причин, які не залежали від сторони обвинувачення, а тому посилання суду на закінчення строку розслідування є юридично неспроможним.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2023, якою було скасовано постанову слідчого від 05.10.2023 про зупинення досудового розслідування, не впливала на законність процесуальних рішень, ухвалених до цього часу, та не створювала ретроспективних наслідків для перебігу строків. Крім того, суд не дослідив належним чином доводи прокурора, який письмово заперечував проти закриття провадження, наголошуючи на тому, що матеріали досудового розслідування свідчать про наявність складу кримінального правопорушення та законність усіх процесуальних рішень, прийнятих під час розслідування.

А тому, ухвала слідчого судді була постановлена з порушеннями, а саме: без участі прокурора, без дослідження матеріалів кримінального провадження та без надання належної оцінки доказам, що суперечить вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, а також порушує принцип змагальності сторін, гарантований ст. 22 КПК України.

Більш того, суд першої інстанції не врахував положення ч. 4 ст. 219 КПК України, згідно з якою строк досудового розслідування після повідомлення особі про підозру може бути продовжений до дванадцяти місяців у випадку особливої складності кримінального провадження, що підтверджується характером інкримінованого діяння, обсягом доказової бази та необхідністю проведення значного обсягу процесуальних дій у різних регіонах України.

Таким чином, прокурор вважає, що суд першої інстанції при постановленні ухвали від 18.08.2025 неправильно застосував п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, не встановивши наявності фактичних і правових підстав для закриття кримінального провадження, а також допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, прокурор просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2025 та призначити новий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000791 у суді першої інстанції на стадії підготовчого судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовільнити, позицію захисника ОСОБА_7 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2025 постановлено із додержанням вимог ст. 370 КПК України, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав думку захисника, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала суду відповідає.

Суд першої інстанції, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження та позиції сторін, дійшов висновку, що досудове розслідування у вказаному провадженні здійснено поза межами строків, установлених ст. 219 КПК України, у зв`язку з чим правильно застосував положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України та закрив провадження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та нормам кримінального процесуального закону.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_8 у вчинені тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи не обвинувачується, що свідчить про те, що зазначена норма може бути застосована щодо кримінального провадження за його обвинуваченням.

Стаття 219 КПК України визначає, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом. З дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців.

З досліджених в судовому засіданні процесуальних документів, судом встановлено, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру 12.07.2023 року, тобто за загальним правилом, строк досудового розслідування спливав 12.09.2023.

Частиною 4 ст. 219 КПК України визначено, що строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 КПК України.

З постанови заступника Генерального прокурора судом встановлено, що строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження продовжено до 12.10.2023.

Разом з тим, обвинувальний акт направлений до суду 01.05.2024.

Згідно ч. 5 ст. 219 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня прийняття відповідної постанови та дня повідомлення підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею включається у строки, передбачені цією статтею, крім випадків винесення такої постанови у порядку, встановленому ст. 615 КПК України.

Із вказаного слідує, що для ухвалення судом рішення щодо дотримання, визначених ст. 219 КПК України строків, суд першої інстанції вірно перевірив факт існування у зазначеному провадженні проміжків часу, які утворюють строк, що не включається до строків досудового розслідування.

Так, у суді першої інстанції була оглянута постанова старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України від 05.10.2023, з якої вбачається, що 05.10.2023 досудове розслідування було зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України у зв`язку із оголошенням в розшук підозрюваного ОСОБА_8 .

Разом з тим, 13.10.2023 постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України, досудове розслідування відновлено на підставі ч. 1 ст. 282 КПК України, що в сукупності із вимогами ч. 5 ст. 219 КПК України вказувало, що строк з 06.10.2023 по 13.10.2023 не включається в строк досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2023 постанову старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України від 05.10.2023 про зупинення досудового розслідування скасовано, що потягло за собою наслідки, визначені ч. 5 ст. 219 КПК України, та включення строку з 06.10.2023 року по 13.10.2023 року у загальний строк досудового розслідування.

Таким чином, останнім днем строку, визначеного ст. 219 КПК України, є 12.10.2023, оскільки вказаний строк хоча і перевищував загальний двохмісячний строк, проте був у встановленому порядку продовжений до трьох місяців постановою заступника Генерального прокурора, що відповідає ч. 4 ст. 219 КПК України.

Сторона обвинувачення усвідомлює, що чинність ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2023, зумовлює наступні після зазначеної процесуальної дати - 12.10.2023, процесуальні рішення такими, що вчинені поза межами строків досудового розслідування, в тому числі і рішення від 19.10.2023 продовження строку досудового розслідування до восьми місяців.

Оскільки згідно ч.4 ст. 117, ч. 5 ст. 294 КПК України строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає, а за наявних процесуальних рішень строк досудового розслідування існував до 12.10.2023 і саме до вказаного строку обвинувальний акт мав бути переданий до суду, проте зазначене не відбулось, обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 направлений прокурором до суду 01.05.2024 і надійшов до суду 07.05.2024.

Таким чином, на час направлення обвинувального акту орган досудового розслідування втратив процесуальне право вчиняти будь-які дії у справі, що унеможливлює розгляд провадження по суті.

Доводи прокурора про те, що строк досудового розслідування не сплив у зв`язку із зупиненням кримінального провадження 05.10.2023, колегія суддів визнає безпідставними.

Щодо посилання прокурора у скарзі на незаконність ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2023 , якою скасовано постанову слідчого про зупинення досудового розслідування, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначену ухвалу винесено у межах судового контролю, визначеного ст. 303 КПК України, на підставі скарги сторони захисту, яка вказувала на відсутність законних підстав для зупинення досудового розслідування.

Доводи прокурора про те, що скаргу розглянуто без його участі, з порушенням принципу змагальності, не відповідають дійсності.

Із долучених до матеріалів справи документів вбачається, що прокурор був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить його власна письмова заява, подана до Печерського районного суду 26.10.2023.

Так, апеляційним судом встановлено з матеріалів судової справи, що 26.10.2023 прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 подано особисто слідчому судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_11 заяву. Згідно з вказаної заяви прокурор повідомлений, що розгляд справи відбудеться 26.10.2023 о 10:15 годин. Прокурор зазначеною заявою повідомляє, що він заперечує щодо задоволення скарги, оскільки постанова є законною та обгрунтованою і винесена через тривале переховування підозрюваного ОСОБА_8 від сторони обвинувачення. Законність цієї постанови перевірена слідчим суддею при розгляді клопотання про продовження строку слідства. Цією ж заявою прокурор просить проводити розгляд без його участі та долучити ряд матеріалів, а саме копію вступної та резолютивної частини ухвали Печерського районного суду від 19.10.2023 та постанову про визначення групи прокурорів від 08.05.2023.

Отже, сторона обвинувачення реалізувала своє право на подання доказів та заперечень, і відсутність прокурора в судовому засіданні є наслідком його власного волевиявлення, а не порушення судом вимог процесуального закону.

Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, а за змістом ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні наданих їм процесуальних прав.

Статтею 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, принцип змагальності (ст. 22 КПК України) дотримано повною мірою, а посилання прокурора на його порушення є формальними та безпідставними.

Щодо належності та повноти судового розгляду при постановлені ухвали Печерським районним судом від 26.10.2023, то колегія суддів зазначає наступне.

З журналу судового засідання та копії матеріалів справи №757/47600/23-к убачається, що судом були досліджені всі надані сторонами документи і сторони захисту, і сторони обвинувачення.

Будь-яких інших доказів, які прокурор подавав чи наполягав на їх витребуванні, у матеріалах справи немає.

Отже, твердження про розгляд «на підставі копій документів, не наданих стороні обвинувачення» є безпідставним і спростовується об`єктивними даними.

Більше того, як убачається з наявних матеріалів, прокурор не заявляв жодного клопотання про витребування матеріалів кримінального провадження, не подавав додаткових доказів, не наполягав на особистій участі у засіданні, що свідчить про відсутність будь-яких перешкод для реалізації ним своїх прав.

Таким чином, судом було забезпечено рівність сторін і створено всі умови для реалізації їх процесуальних прав, як того вимагають статті 22 та 26 КПК України.

Щодо змісту ухвали слідчого судді Печерського районного суду від 26.10.2023 та її законності, то колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів, ухвала слідчого судді Печерського районного суду від 26.10.2023 є законною, обґрунтованою та вмотивованою у розумінні ст. 370 КПК України.

Статтею 280 КПК України визначені підстави та порядок зупинення досудового розслідування після повідомлення особі про підозру.

Так, із ч. 1 зазначеної статті слідує, що досудове розслідування може бути зупинене після повідомлення особі про підозру у разі, якщо: підозрюваний захворів на тяжку хворобу, яка перешкоджає його участі у кримінальному провадженні, за умови підтвердження цього відповідним медичним висновком; оголошено в розшук підозрюваного; слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування; наявна необхідність виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва; наявні об`єктивні обставини, що унеможливлюють подальше проведення досудового розслідування в умовах воєнного стану; уповноваженим органом прийнято рішення про передачу підозрюваного для обміну як військовополоненого та підозрюваним надано письмову згоду на проведення такого обміну. Рішення про зупинення досудового розслідування з цієї підстави оскарженню не підлягає.

Частиною 2 ст. 280 КПК України до зупинення досудового розслідування слідчий, дізнавач зобов`язаний виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе, а також всі дії для здійснення розшуку підозрюваного, якщо зупинити досудове розслідування необхідно у зв`язку з обставинами, передбаченими пунктом 2 частини першої цієї статті.

У ч. 4 ст. 280 КПК України зазначено, що досудове розслідування зупиняється вмотивованою постановою прокурора або слідчого, дізнавача за погодженням з прокурором, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Копія постанови надсилається стороні захисту, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які мають право її оскаржити слідчому судді.

Відповідно до ч. 5 ст. 280 КПК України після зупинення досудового розслідування проведення слідчих (розшукових) дій не допускається, крім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного.

Стаття 281 КПК України регулює процес розшуку підозрюваного.

Відповідно до цієї статті якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

У ч. 2 ст. 281 КПК України про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий суддя перевірив дотримання умов ст. 280, 281 КПК України та дійшов правильного висновку, що зупинення досудового розслідування здійснено з грубим порушенням вимог закону.

З поданих прокурором документів в суді першої інстанції вбачається, що 04.10.2023 слідчим у справі надано доручення УСР у Вінницькій області щодо проведення заходів направлених на встановлення місця знаходження ОСОБА_8 . Згідно з вказаного доручення ОСОБА_8 з 02.10.2023 по 04.10.23 на телефонні дзвінки не реагує, перебуває поза зоною досяжності.

Відповідь на вказане доручення надійшла слідчому 12.10.2023, що вбачається із супровідного листа , яким УСР направило слідчому матеріали виконаного доручення.

Згідно з додатку до зазначеного супровідного листа єдиним «матеріалом виконаного доручення» є рапорт на 1 аркуші датований 05.10.2023, надійшов цей рапорт до слідчого 12.10.2023.

З оскаржуваної ухвали суду від 26.10.2023 вбачається, що суд належним чином надав оцінку вказаному рапорту та з врахуванням позицій Верховного Суду, який вказує, що рапорт поліцейського не може слугувати доказом ухилення, обґрунтовано визнав рапорт оперативного працівника недостатнім для висновку про невстановлення місця знаходження підозрюваного.

Більше того при постановленні ухвали слідчий суддя вірно дослідив наступні факти, зокрема:

?доказів належного виклику ОСОБА_8 не надано;

?факт того, що телефон підозрюваного «поза зоною досяжності», не свідчить про ухилення, а лише про відсутність комунікації;

?жодного доказу вручення повістки, повідомлення поштою, через електронні засоби чи особисте вручення немає;

?матеріали не містять підтвердження, що підозрюваний був поінформований про виклик і свідомо не з`явився, як того вимагає ч. 1 ст. 281 КПК України;

?навпаки, з доручення від 04.10.2023 та листа УСР від 12.10.2023 видно, що орган досудового розслідування ще не отримав жодної інформації про місцезнаходження особи на момент оголошення розшуку 05.10.2023, тобто зупинення було винесене до отримання будь-яких результатів розшукових заходів.

Разом із наведеними висновками, перевіряючи обґрунтованість рішення суду першої інстанції на зазначеній стадії кримінального провадження, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та зазначає, що матеріали провадження не містять жодного документа, який би підтверджував факт належного повідомлення ОСОБА_8 у період з 02.10.2023 по 05.10.2023 про виклик до слідчого чи прокурора.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 9 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, або шляхом здійснення виклику по телефону чи телеграмою. При цьому особа має бути повідомлена про виклик не пізніше ніж за три дні до дати явки, а у випадках, коли строки не дозволяють дотриматись цього проміжку якнайшвидше, але з наданням часу, достатнього для прибуття за викликом.

Згідно зі ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання, поштове повідомлення, відеозапис вручення повістки чи будь-які інші дані, які достовірно підтверджують факт повідомлення особи.

Матеріали провадження не містять жодного з наведених доказів. Навпаки, з долучених постанов та доручень слідчого вбачається, що телефон підозрюваного «перебував поза зоною досяжності», що саме по собі свідчить не про ухилення від явки, а про відсутність належного повідомлення про проведення процесуальної дії.

Оцінка слідчим власної бездіяльності як «переховування підозрюваного» є свавільним та необґрунтованим використанням наданих повноважень. Передбачена законом можливість здійснення виклику телефоном (ч. 1 ст. 135 КПК України) не може автоматично розцінюватися як доказ належного повідомлення, якщо відсутні відомості про те, що особа дійсно отримала таке повідомлення. У випадку, коли телефонний дзвінок не досяг мети тобто не привів до інформування особи про виклик така особа вважається неповідомленою, а отже, не має процесуального обов`язку прибувати за викликом. Інші передбачені законом способи повідомлення (направлення повістки поштою, вручення особисто, тощо) слідчим не застосовувалися.

За таких обставин твердження про переховування особи є безпідставним. Переховування може мати місце лише у разі, коли особа, будучи належним чином повідомленою про виклик, свідомо ухиляється від явки без поважних причин. При відсутності доказів виклику обов`язок явки не виникає, а відтак відсутні й правові підстави вважати, що особа переховується.

Крім того, з огляду на зміст статті 281 КПК України, розшук підозрюваного може бути оголошено лише за умови, що місцезнаходження особи невідоме або вона не з`являється без поважних причин на виклик, за умови її належного повідомлення про такий виклик. До оголошення розшуку слідчий чи прокурор зобов`язані вжити заходів для встановлення місцезнаходження особи.

У даному кримінальному провадженні доказів того, що такі заходи вживалися, не надано. Відтак колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відсутність належного повідомлення ОСОБА_8 та дійшов правильного висновку про недоведеність факту його умисного переховування, що виключає можливість посилання сторони обвинувачення на цю обставину як на підставу для прийняття процесуальних рішень.

Крім того, суд першої інстанції цілком обґрунтовано зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 280 КПК України до моменту зупинення розслідування слідчий зобов`язаний виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, які є необхідними та можливими.

Однак на момент винесення постанови про зупинення досудового розслідування такі дії виконані не були: сам слідчий у подальшому клопотанні від 13.10.2023 визнав, що залишився цілий перелік процесуальних дій, які підлягали виконанню.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано визнав постанову слідчого передчасною та незаконною, а ухвалу законною та мотивованою.

Щодо меж перевірки ухвали слідчого судді судом першої інстанції колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України, ухвали слідчих суддів, які не підлягають апеляційному оскарженню, можуть бути перевірені судом під час підготовчого провадження шляхом розгляду заперечень на них.

Верховний Суд у своїй постанові у цьому ж провадженні прямо зазначив, що питання про законність ухвали слідчого судді від 26.10.2023 підлягає вирішенню саме судом, який розглядає кримінальне провадження, у межах своїх дискреційних повноважень.

Тому дії суду першої інстанції щодо перевірки законності цієї ухвали є правомірними і такими, що відповідають практиці Верховного Суду.

У підсумку колегія суддів констатує, що жодне з наведених у скарзі прокурора тверджень не має під собою фактичного чи правового підтвердження.

Суд першої інстанції діяв у межах своїх повноважень, забезпечив змагальність, повно дослідив усі матеріали й обґрунтовано визнав ухвалу слідчого судді законною.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що після спливу строку досудового розслідування 12.10.2023 орган досудового розслідування втратив процесуальне право на вчинення будь-яких дій у межах даного кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів справи, постановою заступника Генерального прокурора строк досудового розслідування було продовжено лише до 12.10.2023, після чого будь-які процесуальні рішення могли ухвалюватися виключно в межах судового провадження, а не на стадії досудового розслідування.

Натомість органом досудового розслідування після закінчення визначеного строку прийнято низку рішень, зокрема:

?ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.10.2023, якою продовжено строк досудового розслідування до восьми місяців;

?ухвалу цього ж суду від 10.04.2024, якою продовжено строк ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування;

?інші процесуальні рішення, що стосувалися розслідування у провадженні №0000791.

Однак такі дії та рішення були прийняті за відсутності правового повноваження на їх вчинення, адже закінчений строк досудового розслідування не підлягає поновленню, що прямо передбачено ч. 4 ст. 117 та ч. 5 ст. 294 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 КПК України, процесуальні строки є встановленими законом проміжками часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані або мають право вчиняти процесуальні дії чи приймати процесуальні рішення.

Після спливу такого строку саме право на їх вчинення припиняється. Тобто втрачається не лише можливість законно приймати рішення, а й юридична сила будь-яких дій, вчинених після спливу строку.

Таким чином, ухвалені після 12.10.2023 процесуальні рішення, зокрема про продовження строків розслідування, є нікчемними, тобто такими, що не породжують жодних правових наслідків, оскільки були постановлені поза межами процесуальних повноважень.

Нікчемність таких актів випливає безпосередньо з закону і не потребує додаткового визнання нікчемне рішення є недійсним «ex lege», тобто з моменту його ухвалення, і не підлягає перевірці на предмет законності чи обґрунтованості, оскільки категорії законність і обґрунтованість до акта, ухваленого поза межами компетенції, не застосовуються.

Спроба прокурора у своїй апеляційній скарзі обґрунтувати дії органу досудового розслідування після спливу процесуального строку, пояснюючи це необхідністю «забезпечення ефективності розслідування» чи «виправлення судової помилки» при скасуванні постанови про зупинення, є по суті намаганням легалізувати процесуальні порушення заднім числом.

Таке виправдання суперечить основоположним засадам кримінального процесу, передбаченим ст. 8 КПК України, зокрема засаді верховенства права, яка вимагає від органів державної влади діяти лише у спосіб, визначений законом, і виключає можливість свавільного розширення повноважень чи ігнорування процесуальних меж.

Більше того, колегія суддів звертає увагу, що верховенство права передбачає пріоритет форми, визначеної законом, над зручністю для сторони обвинувачення.

Якщо прокурор і слідчий не забезпечили належного контролю за дотриманням процесуальних строків, наслідком цього є не «втрата можливості викрити винного», а припинення процесуальної діяльності, яка втратила законну основу.

Таким чином, усі рішення, ухвалені після 12.10.2023, в тому числі ухвали слідчих суддів про продовження строків досудового розслідування та строків ознайомлення, є нікчемними, такими, що не породжують жодних юридичних наслідків і не підлягають подальшій оцінці судом на предмет законності.

Отже, щодо питання дотримання строків досудового розслідування, суд апеляційної інстанції повністю погоджується із рішенням суду першої інстанції, що з процесуальних документів та матеріалів провадження беззаперечно вбачається, що граничний строк досудового розслідування у даній справі сплив 12.10.2023, мотиви чого детально викладені вище.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 219 КПК України, досудове розслідування після повідомлення особі про підозру повинно бути закінчене у визначений законом строк, а обвинувальний акт має бути направлений до суду в межах цього строку.

Однак, як підтверджують матеріали справи, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 направлений прокурором до суду лише 01.05.2024, тобто після спливу передбаченого законом строку.

Таким чином, обвинувальний акт подано поза межами процесуального строку, визначеного п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, що згідно з п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України є безумовною підставою для закриття кримінального провадження.

Посилання сторони обвинувачення на можливість застосування ч. 4 ст. 219 КПК України як підстави для подальшого продовження строків суд оцінює критично, оскільки зазначена норма визначає лише граничні межі тривалості розслідування у випадках продовження, але не регламентує можливості поновлення строків, що вже закінчилися.

Отже, у даному випадку після 12.10.2023 року жодних процесуальних рішень щодо продовження строків бути ухвалено не могло, а будь-які подальші дії слідчого чи прокурора не мають правового значення.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, за змістом ч. 1 ст. 113 КПК України, процесуальні строки це встановлені законом або визначені відповідним суб`єктом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження мають право чи зобов`язані вчиняти процесуальні дії або приймати процесуальні рішення.

Зі спливом строку досудового розслідування припиняється і саме процесуальне право на вчинення будь-яких дій, а тому будь-які рішення, ухвалені після 12.10.2023, зокрема ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.10.2023 про продовження строку досудового розслідування до восьми місяців, ухвала від 10.04.2024 про продовження строку ознайомлення сторони захисту з матеріалами провадження, а також інші пов`язані рішення, вчинені поза межами строку, - є нікчемними.

Відповідно до ч. 4 ст. 117 та ч. 5 ст. 294 КПК України, строк досудового розслідування, який закінчився, не підлягає поновленню. Це правило є імперативним і не передбачає жодних винятків, навіть якщо прокурор вважає, що строк пропущено з «об`єктивних причин».

Будь-яка спроба тлумачити зазначені положення розширено чи довільно є виходом за межі процесуальної компетенції та свідчить про свавільне втручання у сферу, чітко врегульовану законом.

Відповідно до положень ст. 409 КПК України, рішення суду першої інстанції може бути скасоване або змінене судом апеляційної інстанції лише з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що жодних конкретних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування норм матеріального права у мотивувальній частині ухвали суду першої інстанції не наведено.

Скарга не містить посилань ні на конкретні норми закону, які нібито порушені судом, ні на фактичні обставини, які судом не досліджені або досліджені неналежним чином.

Замість цього доводи апеляційної скарги носять суто декларативний та оцінковий характер, спрямований на оспорювання правильності правової позиції суду, але не на доведення наявності процесуальних порушень у розумінні ст. 412 КПК України.

Прокурор фактично висловлює незгоду з висновками суду, проте така незгода сама по собі не є підставою для скасування ухвали.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції дослідив усі надані документи, перевірив обґрунтованість доводів сторін, дав оцінку кожному доказу відповідно до вимог ст. 94 КПК України і постановив ухвалу, яка відповідає критеріям законності, обґрунтованості та вмотивованості, визначеним ст. 370 КПК України.

Колегія суддів також звертає увагу, що жодного доказу істотного порушення вимог закону прокурором не наведено, натомість усі доводи апеляційної скарги зводяться до спроб переоцінити вже встановлені судом факти та нав`язати власне тлумачення процесуальних подій.

Такі спроби є виходом за межі предмету апеляційного перегляду, оскільки апеляційний суд лише перевіряє правильність правозастосування судом першої інстанції.

Більше того, позиція прокурора свідчить про ігнорування обов`язку доказування, покладеного на сторону обвинувачення згідно зі ст. 92 КПК України.

Прокурор не лише не спростував висновки суду, а й не надав жодного доказу, який би ставив під сумнів законність чи обґрунтованість ухвали.

Оскільки наведені у скарзі доводи є непідтвердженими, формальними та суб`єктивними, апеляційна скарга не містить жодного аргументу, здатного поставити під сумнів законність, обґрунтованість чи вмотивованість оскаржуваного рішення.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із даних наявних у матеріалах судової справи, дійшовши правильного висновку про відсутність правових підстав для призначення справи до судового розгляду та наявність передбачених законом умов для її закриття відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мають значення для вирішення питання про наявність підстав для закриття кримінального провадження, правильно застосував положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, згідно з яким кримінальне провадження підлягає закриттю у разі закінчення строків досудового розслідування після повідомлення особі про підозру, крім випадків обвинувачення у злочинах проти життя і здоров`я особи, які у даному провадженні відсутні.

Доводи апеляційної скарги прокурора не містять посилань на обставини, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачені ст. 412 КПК України, що тягнуть скасування ухвали.

Колегія суддів вважає, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2025 постановлена відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 219, 284, 370, 405, 407, 411, 412, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2025, якою кримінальне провадження № 0000791 від 05.05.2023, за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування визначеного п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру до направлення обвинувального акту до суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4