Справа № 345/1498/25
Провадження № 11-кп/4808/285/25
Категорія ч. 4 ст. 190 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

представника апелянта адвоката ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_13 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2025 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківська, зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції КК України чинній на момент вчинення злочину), -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду затверджено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000869, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_10 .

ОСОБА_10 визнано винуватим за ч. 4 ст.190 КК України (в редакції КК України чинній на момент вчинення злочину) та призначено покарання, із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України, у виді 6 (шести) років 1 (одного) місяця позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, з врахуванням вироку Івано-Франківського апеляційного суду від 24.04.2024, шляхом часткового складення покарань, призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_10 ухвалено рахувати з 24.01.2015.

Відповідно до ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-8 від 26.11.2015) зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_10 термін перебування обвинуваченого під вартою з 25.01.2015 по 30.07.2015, відповідно до ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.07.2015, та з 24.01.2018 з моменту переведення ОСОБА_10 в ДУ «Івано-Франківська УВП № 12» відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду від 24.01.2018 по 17.05.2019 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Окрім цього, зараховано в строк відбування покарання перебування ОСОБА_10 під вартою з 11.03.2024 по даний час, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_10 тримання під вартою - залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» до ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 заволодів чужим майном шляхом обману та придбав права на майно шляхом обману (шахрайство), вчиненими за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах:

Так, у 2013 році ОСОБА_10 , переслідуючи корисливі цілі вступив у злочинну змову з особою матеріали щодо якої виділено в окреме провадження з метою придбання права на майно шляхом обману та заволодіння чужим майном шляхом обману, зловживаючи довірою в особливо великих розмірах.

З метою реалізації злочинного умислу, в частині придбання права на майно шляхом обману, ОСОБА_10 діючи умисно, з корисливих спонукань, за попередньою змовою групою осіб з особою матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, за невстановлених слідством обставин, дізнались, що ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» володіє майновими правами на нерухоме майно загальною площею 192,5 м2 по АДРЕСА_2 , яке не зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання права на майно шляхом обману - нерухоме майно загальною площею 192,5 м2 по АДРЕСА_2 , ОСОБА_14 діючи за попередньою змовою групою осіб із особою матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, за невстановлених слідством обставин, придбали підроблені документи:

- договір від 12.01.2006 на дольову участь у будівництві групи багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_2 , згідно якого ОСОБА_14 прийняв дольову участь у будівництві вказаного будинку;

- акт приймання передачі приміщення згідно, якого ОСОБА_14 прийняв від ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» квартиру АДРЕСА_3 ;

- витяг із переліку інвесторів, які брали участь в інвестуванні та фінансуванні об`єкта будівництва по АДРЕСА_2 , згідно якого ОСОБА_10 інвестував та фінансував квартиру АДРЕСА_4 .

Продовжуючи злочинні дії спрямовані на незаконне придбання права на майно шляхом обману ОСОБА_10 діючи спільно із особою матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, 30.12.2013, через ОСОБА_15 , подали до реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області вказані підроблені документи. На підставі даних документів державним реєстратором ОСОБА_16 внесено відомості до Єдиного реєстру прав та обтяжень на нерухоме майно, про набуття ОСОБА_14 , права власності на квартиру АДРЕСА_3 . Таким чином ОСОБА_10 діючи умисно, з корисливих спонукань, за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, заволоділи майновими правами на майно ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» загальною площею 192,5 м2 по вул. Галицька, 98 в м. Івано-Франківську, вартістю 770 000 гривень, спричинивши матеріальну шкоду в особливо великих розмірах.

Реалізовуючи злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою групою осіб із особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, через ОСОБА_17 , підшукали ОСОБА_18 , як особу, що може позичити кошти під заставу нерухомості (іпотеку).

В подальшому, ОСОБА_14 спільно із особою матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, діючи умисно з корисливих спонукань, ввели в оману ОСОБА_18 запевнивши, що ОСОБА_14 належать майнові права на квартиру АДРЕСА_3 .

03.01.2014 ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб з особою матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, прибули до нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_19 по АДРЕСА_5 .

Реалізовуючи злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою групою осіб із особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, достовірно знаючи, що майнові права на квартиру АДРЕСА_6 їм не належать, ввели потерпілу ОСОБА_18 в оману повідомивши, що дана квартира буде гарантом повернення позики ОСОБА_10 .

Продовжуючи злочинні дії ОСОБА_10 діючи в співучасті із особою матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, усвідомлюючи протиправність своїх дій передбачаючи їх суспільну небезпеку та бажаючи довести їх до кінця, отримали від ОСОБА_18 кошти в сумі 206 500 гривень уклавши договір позики на суму 206 500 гривень, терміном до 30.06.2014 та договір іпотеки згідно якого надали ОСОБА_18 (іпотекодержателю) майно яке їм не належало - квартиру АДРЕСА_6 .

Таким чином ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих спонукань, за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, заволоділи чужим майном грошовими коштами ОСОБА_18 в сумі 206 500 грн., спричинивши потерпілій шкоди у великих розмірах.

Спільними злочинними діями ОСОБА_10 та особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, придбали право на майно шляхом обману та заволоділи чужим майном шляхом обману на загальну суму 976 500 гривень, що в шістсот разів більше перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто вчинили шахрайство в особливо великих розмірах.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, ОСОБА_13 подала апеляційну скаргу. Просить скасувати вирок Калуського міськрайонного суду від 31.03.2025 року щодо ОСОБА_20 , а справу направити на новий судовий розгляд. Також просить скасувати ухвалу Калуського міськрайонного суду від 31.03.2025 року про виділення в окреме провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що з кримінального провадження №344/2622/14-к, яке розглядається Івано-Франківським міським судом щодо неї ( ОСОБА_21 ) було виділено провадження №344/20740/18, в якому 17.05.2019 року Івано-Франківським міським судом ухвалено вирок щодо засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_22 ОСОБА_23 .

Постановою Верховного Суду від 20.08.2020 року зазначений вирок скасовано, а справу направлено для нового розгляду з кримінальним провадження №344/2622/14-к про її обвинувачення. Підставою скасування вироку було те, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження порушив загальні засади кримінального провадження та вимоги кримінального процесуального закону. Зокрема, касаційний суд вказав, що виділення матеріалів кримінального провадження в окреме провадження можливе за наявності матеріальних (фактичних) підстав, однією з яких є наявність окремих обвинувачених у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені групою осіб, у випадках, коли одного з обвинувачених оголошено в розшук судом або через психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні (ст. 335 КПК України).

Таким чином, не зважаючи на зазначену постанову Верховного Суду в даному провадженні, яка є обов`язковою, суд першої інстанції вдруге незаконно виділив матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_20 та виніс вирок. Не виконання вказівок Верховного Суду є підставою для скасування ухвали суду про виділення в окреме провадження та вироку суду щодо ОСОБА_24 .

Крім цього, вирішуючи питання про затвердження угоди, укладеної між ОСОБА_25 та прокуратурою, суд не дослідив питання відмови всіх потерпілих від цивільного позову, що є окремою підставою для скасування вироку суду.

До початку апеляційного розгляду провадження ОСОБА_13 подала до суду письмове обґрунтування до апеляційної скарги. Зокрема, зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Водночас, в даному кримінальному провадженні, кримінальними правопорушеннями завдана шкода ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» та ОСОБА_18 . Так, ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» завдана шкода в розмірі 770000 грн., яка не відшкодована, та в матеріалах провадження відсутня згода цивільного позивача на укладення угоди, і її укладення відбулося без виклику до суду представника товариства. Посилання суду на те, що ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» є банкрутом не відповідає дійсності, оскільки відповідно до відомостей про реєстрацію юридичних осіб, щодо товариства розпочата процедура банкрутства з 2019 року, але воно не припиняло свою діяльність і на даний час не ліквідовано. За вказаних обставин, суд повинен був з`ясувати думку цивільного позивача щодо угоди про визнання винуватості.

Інші письмові обґрунтування аналогічні тим, які ОСОБА_13 зазначала в своїй апеляційній скарзі.

Під час апеляційного розгляду:

- представник ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_12 підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній та в письмовому обґрунтуванні до апеляційної скарги;

- обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник заперечували щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_13 , просили вирок суду залишити без змін;

- прокурор просив залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_13 , оскільки вважав, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційних доводах ОСОБА_13 та її представник фактично вказують на те, що оскаржений вирок порушує права, свободи та інтереси апелянта.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За приписами ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією). Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Оскарженим вироком затверджено угоду про визнання винуватості від 28.03.2025 року у кримінальному провадженні №0000869, укладену між прокурором відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_26 та обвинуваченим ОСОБА_10 . ОСОБА_10 визнано винуватим за ч. 4 ст.190 КК України (в редакції КК України чинній на момент вчинення злочину) та призначено покарання, із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України у вигляді 6 (шести) років 1 (одного) місяця позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, з врахуванням вироку Івано-Франківського апеляційного суду від 24.04.2024, шляхом часткового складення покарань, призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Судом першої інстанції з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_10 розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та останній визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України в редакції чинній на момент вчинення злочину, підтвердив обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні та надав згоду на призначення, узгодженого сторонами угоди про визнання винуватості, покарання.

Як зазначено в мотивувальній частині вироку, представниця потерпілої ОСОБА_18 ОСОБА_27 у судовому засіданні не заперечувала щодо затвердження угоди про визнання винуватості, а представник потерпілого ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» - адвокат ОСОБА_28 у судове зсідання не з`явився, однак направив заяву, у якій вказав, що ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» ліквідовано як юридичну особу та визнано її банкрутом, тому просив заявлений цивільний позов до ОСОБА_10 залишити без розгляду.

За таких обставин, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, окрім того, міра покарання визначена відповідно до ст. 65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного.

Тобто, обов`язкові умови розгляду провадження на підставі угоди про визнання винуватості в порядку ст. 474 КПК України, судом першої інстанції дотримано в повному обсязі, а саме, судом призначено покарання, узгоджене сторонами угоди, та затверджено судом угоду у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода може бути укладена.

Відтак, доводи ОСОБА_13 про те, що судом першої інстанції не виконано вимоги, встановлені ст.ст. 469, 474 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Водночас, вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості щодо ОСОБА_10 попри те, що містить твердження, що кримінальне правопорушення останній вчинив за попередньою змовою групою осіб, з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, з огляду на формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стосується виключно обвинувачення ОСОБА_10 .

Дослідження та оцінка правомірності дій інших обвинувачених, які такої угоди не укладали, суд не здійснював, тим більше не вирішував наперед питання про їхні права, свободи чи інтереси і не встановлював преюдиційних фактів щодо них.

Крім того, колегією суддів не беруться до уваги доводи ОСОБА_13 щодо цивільних позовів потерпілих, оскільки остання не входить до переліку осіб, які, відповідно до ст. 393 КПК України, мають право подати апеляційну скаргу на вирок суду в цій частині. Так, відповідно до п.п. 7, 8, 9-2, 10 ч. 1 ст. 393 КПК України такими особами є, зокрема, потерпілий або його законний представник чи представнику частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції; цивільний позивач, його представник або законний представник у частині, що стосується вирішення цивільного позову; фізична або юридична особа у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію; інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

Щодо доводів ОСОБА_13 про незаконність ухвали Калуського міськрайонного суду від 31.03.2025 року про виділення в окреме провадження колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що 31 березня 2025 року до суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена 28 березня 2025 року між прокурором відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_26 та обвинуваченим ОСОБА_10 .

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про виділення в окреме провадження матеріалів відносно ОСОБА_10 у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Суд задовольнив клопотання прокурора, мотивуючи тим, що виділення в окреме провадження та укладення угоди про визнання винуватості між стороною обвинувачення та обвинуваченим не породжує ніяких обмежень щодо об`єктивного, неупередженого розгляду матеріалів кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_21 , не несе будь-яких перешкод здійсненню правосуддя та здійсненню права на захист обвинуваченої, не може негативно вплинути на повноту судового розгляду чи іншим способом ускладнити, унеможливити об`єктивний розгляд кримінальної справи стосовно ОСОБА_10 , іншої обвинуваченої ОСОБА_21 .

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 217 КПК України у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень. Матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Разом з тим, за приписами ч. 8 ст. 469 КПК України, у разі якщо кримінальне провадження здійснюється щодо кількох осіб, які підозрюються чи обвинувачуються у вчиненні одного або кількох кримінальних правопорушень, і згода щодо укладення угоди досягнута не з усіма підозрюваними чи обвинуваченими, угода може бути укладена з одним (кількома) з підозрюваних чи обвинувачених. Кримінальне провадження щодо особи (осіб), з якими досягнуто згоди, підлягає виділенню в окреме провадження.

Колегія суддів приймає до уваги, що Постановою Верховного Суду від 20.08.2020 року було скасовано вирок суду першої інстанції та призначено новий судовий розгляд з кримінальним провадження про обвинувачення ОСОБА_13 у зв`язку з тим, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження порушив загальні засади кримінального провадження та вимоги кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.335 КПК України у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб.

Разом з тим, виділення в окреме провадження матеріалів відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим було здійснено судом першої інстанції на виконання вимог ч. 8 ст. 469 КПК України, якою прямо передбачено обов`язок суду виділити матеріали кримінального провадження в окреме провадження за умови, якщо згода щодо укладення угоди досягнута не з усіма обвинуваченими.

За таких обставин, ухвала Калуського міськрайонного суду від 31.03.2025 року про виділення матеріалів кримінально провадження щодо обвинувачення ОСОБА_10 в окреме провадження у зв`язку із згодою щодо укладення угоди між обвинуваченим та прокурором, є законною та обґрунтованою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_13 необхідно залишити без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2025 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2025 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5