Справа № 203/6033/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро клопотання прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000122, -

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду міста Дніпра надійшло вищезазначене клопотання прокурора, заявлене у рамках кримінального провадження №0000122, про арешт майна.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останнє.

Перевіривши викладені в клопотанні доводи, заслухавши прокурора та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п.п.1,3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частиною 3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч.5 ст.170 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.ч.1,2 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частинами 1,2 ст.168 КПК України передбачено, що тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298-2 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Під час розгляду клопотання встановлено, що СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000122, відомості за яким внесено до ЄРДР 13.08.2025 року з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.332 КК України.

28.08.2025 року ОСОБА_5 було затримано в порядку ст.208 КПК України та в цей же день повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.332 КК України, за фактом незакінченого замаху на сприяння незаконному переправленні осіб через державний кордон України, порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненому з корисливих мотивів.

Також 28.08.2025 року під час затримання ОСОБА_5 та проведення його особистого обшуку, окрім іншого, було виявлено та вилучено:

-пістолет з номером НОМЕР_1 та написом на стволі ПМ-Т кал.9 мм. РА;

-предмети, зовні схожі на набої з написом СОВА П 9 мм. РА у кількості 8 шт.

Постановою слідчого від 28.08.2025 року останні визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000122.

В наданому клопотанні прокурор просив накласти на вилучені речі з метою їх збереження як речових доказів, а також забезпечення можливої конфіскації.

Перевіряючи доводи клопотання слідчий суддя враховує, що в рамках кримінального провадження ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненнчі кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.332 КК України за фактом незакінченого замаху на сприяння незаконному переправленні осіб через державний кордон України, порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненому з корисливих мотивів.

Також з долучених до клопотання матеріалів вбачається, що власником вилучених у підозрюваного під час особистого обшуку пістолету та набоїв є інша особа ОСОБА_6 , який не є стороною кримінального провадження, має відповідні дозвільні документи на носіння та зберігання пістолету, що підтверджується відповідною копією дозволу №25630, зі строком дії до 24.11.2025 року, відповідно до якого пістолет є спецзасобом травматичної дії.

Будь-яких даних, що вилучений пістолет з набоями використовувався ОСОБА_5 під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.332 КПК України та за обставинами та характером останнього відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, з матеріалів клопотання не вбачається.

Також відсутні відомості, що вилучений пістолет та набої мають ознаки переробки і відносяться до предметів кримінального правопорушення, передбаченого ст.263 КК України.

В той час як носіння та зберігання травматичної зброї та набоїв без наявності відповідного дозволу може утворювати лише склад адміністративного правопорушення.

Сам факт визнання постановою слідчого вилученого пістолету та набоїв речовими доказами, за відсутності достатніх правових підстав для цього, не надає останнім статусу речових доказів.

За вказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про арешт майна, з поверненням вилучених предметів власнику та особі, що має відповідні дозвільні документи на їх носіння та зберігання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст.131,132,167,168,170-173,175,237,309,369-372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити.

Вилучені в ході проведення 28 серпня 2025 року особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_5 предмет, зовні схожий на пістолет з номером НОМЕР_1 та написом на стволі ПМ-Т кал.9 мм. РА; предмети, зовні схожі на набої з написом СОВА П 9 мм. РА у кількості 8 шт.; повернути власнику та особі, що має відповідні дозвільні документи на їх носіння та зберігання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1