КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кодаки Васильківського району Київської області, громадянки України, що має вищу освіту, незаміжньої, не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин. Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 200 (двісті) грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 15000 (п`ятнадцять тисяч).

Судом визнано доведеним, що 01 січня 2024 року близько 19 год. 15 хв. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували в приміщенні кафе-бару, за адресою: АДРЕСА_3 .

У ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник прямий умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій прямий умисел, з мотиву особистих неприязних відносин, маючи на меті спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи при цьому суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 рукою, зібраною в кулак, умисно нанесла ОСОБА_7 один удар в центральну частину обличчя, заподіявши їй тілесні ушкодження.

В результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: рани верхньої губи, травматичного періодонтиту першого зуба справа на верхній щелепі, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року в частині призначеного покарання та розміру задоволеного цивільного позову змінити та призначити їй за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 200 гривень майнової шкоди та 3000 гривень моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що призначене судом першої інстанції покарання суперечить положенням КК України. позаяк вона вагітна, а тому відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України таке покарання не може бути призначене їй.

У судове засідання обвинувачена, повідомлена належним чином про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явилася та не повідомила суд про причини свого неприбуття, що відповідно до положень КПК України не є перешкодою розгляду у її відсутність. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачена неодноразово не з`являлася на судові засідання, надсилала клопотання про відкладення судових засідань без доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотаннях, що свідчить про їх безпідставність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність об`єктивних підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої.

Згідно з ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано у повній мірі.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, правильності кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 125 КК України в апеляційній скарзі не заперечуються.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Як убачається із вироку, визначаючи обвинуваченій вид та міру покарання, суд першої інстанції у повній мірі дотримався положення ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, фактичні обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра, відсутність обставин, що пом`якшує покарання, відсутність обтяжуючих обставин та призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт строком на 100 годин.

На переконання колегії суддів призначене вироком суду покарання ОСОБА_6 відповідає меті покарання у розумінні ст. 50 КК України, в повній мірі відповідає тяжкості та обставинам вчиненого кримінального правопорушення, сукупності даних про обвинуваченого, є необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Доводи обвинуваченої про те, що призначене покарання суперечить положенням Кримінального кодексу України, є неспроможними, позаяк не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку в апеляційному порядку.

Так, докази, долучені обвинуваченою до апеляційної скарги, на обґрунтування її позиції, колегія суддів вважає непереконливими, позаяк безумовно не свідчить про перебування обвинуваченої у вагітному стані та неможливість застосування до неї покарання у виді громадських робіт.

Доводи обвинуваченої про те, що судом першої інстанції не враховано щирого каяття як пом`якшуючої обставини, є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції щире каяття обвинуваченої врахував при обранні виду і міри покарання, що знайшло своє відображення у вироку.

Також, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо зменшення суми відшкодування моральної шкоди, є неспроможними, позаяк, обґрунтовуючи свої вимоги у цій частині, обвинуваченою не наведено конкретних обставини, що свідчили би про реальну підставу для зменшення розміру суми моральної шкоди.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 про зменшення суми стягнення моральної шкоди, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення (заява №60750/00, ECHR, 2004, п.62);

Частиною першою ст. 1167 ЦК передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 9, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (ст. 23 ЦК України).

При визначенні розміру моральної шкоди, необхідно враховувати велику кількість різноманітних факторів. Частина з них передбачена в ст. 23 ЦК, а саме: характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.

Обов`язковими вимогами при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Суд першої інстанції, врахувавши обставини, зазначені у вказаних нормах та виходячи з принципу розумності та справедливості частково задовольнив вимоги про відшкодування моральної шкоди, стягнувши з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн., що на переконання апеляційного суду є цілком обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що сума моральної шкоди в розмірі 3000 грн. буде відповідати засадам розумності, виваженості, та справедливості та не порушуватиме баланс між правами обвинуваченої та потерпілої, є неспроможними.

Аналізуючи наведені вище норми процесуального та матеріального права, застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, постанови Верховного Суду України, правові висновки Верховного Суду, з`ясовуючи наведені обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про характер, глибину і обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, завдану шкоду її здоров`ю та час на відновлення її попереднього стану.

Враховуючи характер та обсяг страждань потерпілої, істотність та невідворотність вимушених змін у її житті, які є беззаперечним, і вказані обставини дійсно призвели до негативних змін у її житті, виходячи із принципів розумності, співрозмірності та справедливості, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 моральної шкоди на корить потерпілої ОСОБА_7 в розмірі - 15000 гривень.

Враховуючи, що місцевим судом кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання узгоджується з статтями 50, 65 КК України, - колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченої слід залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 рокущодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ______________ ____________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/2637/2025

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_8

Доповідач: ОСОБА_1