Справа № 352/1383/25
Провадження № 1-кп/352/236/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000133 від 13.05.2025 р. по обвинуваченню :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, утриманці відсутні, українця, громадянина України, депутатом будь-якої ради не обирався, який проходить військову службу за контрактом в ЗС України на посаді стрільця-помічника гранатометника 3 штурмового спеціалізованого відділення 3 спеціалізованого відділення 3 спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, раніше судимого вироком : від 12.12.2016 р. Жовківським райсудом Львівської області за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 104 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі та звільненням від відбуття призначеного покарання з випробовуванням з встановленням іспитового строку один рік; від 01.03.2017 р. Богородчанським райсудом Івано-Франківської області з врахуванням ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.05.2017 р. за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі; від 04.07.2017 р. Калуським міськрайонним судом за ст. 185 ч. 3 КК України, із застосуванням ст. 70 ч. 4 КК України до покарання у виді трьох років чотирьох місяців позбавлення волі; від 09.10.2018 р.Тисменицьким райсудом Івано-Франківської області за ст. 185 ч. 3 КК України, із застосуванням ст. 70 ч. 4 КК України, до покарання у виді трьох років семи місяців позбавлення волі; від 19.04.2019 р. Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ст. 185 ч. 3 КК України, із застосуванням ст. 70 ч. 4 КК України, до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, звільненого 30.08.2019 р. по відбуттю покарання ; від 11.08.2021 р. Богородчанським райсудом Івано-Франківської області за ст. 185 ч. 3 КК України, до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі; від 30.12.2021 р. Тлумацьким райсудом Івано-Франківської області за ст. 1856 ч. 3, ст. 186 ч. 3 КК України, із застосуванням ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі; від 22.02.2022 р. Тисменицьким райсудом Івано-Франківської області за ст. 185 ч. 3 КК України, із застосуванням ст. 70 ч. 4 КК України, до покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі; від 27.06.2022 р. Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ст. 185 ч. 3 КК України, із застосуванням ст. 70 ч. 4 КК України, до покарання у виді чотирьох років чотирьох місяців позбавлення волі; від 23.03.2024 р. Тисменицьким райсудом Івано-Франківської області за ст. 185 ч.ч. 3, 5, ст. 262 ч. 1, 309 ч. 1 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до покарання у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою від 13.01.2025 р. Рівенським райсудом Рівенської області засудженого ОСОБА_4 умовно-достроково звільнено від відбуття невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі строком на два роки чотири місяців вісімнадцять днів за вироком Тисменицького райсуду від 21.03.2024 р. для проходження військової служби за контрактом засудженого як особи, яка виявила бажання проходити військову службу за контрактом. Невідбута частина покарання два роки чотири місяці десять днів ; від 29.09.2025 р. Богородчанським райсудом Івано-Франківської області за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 70 ч. 1, ст. 71 ч. 1 КК України, до покарання у виді шести років одного місяця позбавлення волі; у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 162 ч. 1, 289 ч. 2 КК України,

в с т а н о в и в :

підсудний ОСОБА_4 , вчинив незаконне проникнення до володіння особи. Крім того, підсуднй ОСОБА_4 , вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням у приміщення.

Вказані кримінальні правопорушення підсудний вчинив при наступних обставинах:

22.01.2025 р. ОСОБА_4 з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України на термін до закінчення особливого періоду.

09.05.2025 р., в період часу з 21 год. 00 хв. по 22 год. 30 хв. Обвинувачений - солдат ОСОБА_4 , маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, перебував поза межами розташування військової частини НОМЕР_1 та знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де проходячи повз господарство по АДРЕСА_3 , яке перебуває у фактичному володінні ОСОБА_6 , вирішив незаконно проникнути до приміщення літньої кухні, тобто іншого володіння особи, розташованої за вказаною адресою.

Реалізовуючи свій неправомірний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч волі законного володільця, порушуючи при цьому конституційне право кожного громадянина України на недоторканність житла та іншого володіння, що передбачене ст. 30 Конституції України, ОСОБА_4 , шляхом відчинення хвіртки, незаконно проник на територію господарства, де в подальшому, шляхом пошкодження дверної рами пластикових дверей приміщення літньої кухні, тобто іншого володіння особи ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , незаконно проник всередину вказаного приміщення.

Перебуваючи всередині приміщення вищевказаної літньої кухні солдат ОСОБА_4 в коридорі віднайшов ключі та за їх допомогою вирішив незаконно проникнути до господарських приміщень, розташованих на території вищевказаного господарства в метою незаконного заволодіння чужим майном, поєднаного з проникненням в інше приміщення.

Надалі, ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії, близько 22 год. 30 хв., перебуваючи на території господарства АДРЕСА_2 , за допомогою заздалегідь віднайдених ключів, відчинив двері до гаражного приміщення, де виявив автомобіль марки «МЕRCEDES-BENZ», моделі VITO 110 CDI, 2003 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , сірого кольору, номер кузова ТЗ: НОМЕР_3 , законним володільцем якого є ОСОБА_6 , та вирішив незаконно заволодіти вказаним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що він не має ані дійсного, ані уявного права на автомобіль марки «МЕRCEDES-BENZ», моделі VITO 110 CDI, 2003 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , сірого кольору, номер кузова ТЗ: НОМЕР_3 , законним володільцем якого є ОСОБА_6 , перебуваючи у гаражному приміщенні, віднайшов ключ запалювання до транспортного засобу, після чого самовільно сів за кермо незачиненого автомобіля та скориставшись віднайденим ключем, таємно, всупереч волі та без дозволу власника або іншого законного володільця, запустив двигун і на вказаному транспортному засобі розпочав рух у напрямку селища Богородчани, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області, спричинивши ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 182 252 гривень.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні пред`явлених йому в обвинувальному акті неправомірних дій визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і вибачившись перед потерпілою, дав суду показання, в яких повністю підтвердив обставини скоєних ним кримінальних правопорушень вищенаведених у вироку. Підсудний просить суд суворо його не карати..

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Обвинувачений та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ст. 162 ч. 1, 289 ч. 2 КК України, так як він вчинив незаконне проникнення до володіння особи. Крім того, підсуднй ОСОБА_4 , вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням у приміщення.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд)передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

При цьому суд обгрунтовано посилається на практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд при призначенні покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

До обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставини суд відносить рецидив злочинів

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

Крім того, вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд приймає до уваги думку потерпілого щодо суворості призначуваного ОСОБА_4 покарання, а також враховує і те, що останній має постійне місце проживання, за яким характеризується негативно, не працюючи веде паразитичний спосіб життя, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння корисливих злочинів, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, утриманці відсутні.

Таким чином, беручи до уваги всі вищеперелічені обставин, дані про особу винного, суд вважає доцільним, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання підсудного та попередження скоєння ним нових злочинів.

Крім того, оскільки дані кримінальні правопорушення було скоєно підсудним 09.05.2025 р., тобто до постановлення попереднього вироку Богородчанським районним судом від 29.09.2025 р. щодо останнього, то на підставі ст. 70 ч. 4 КК України, призначене судом покарання підсудному за дані кримінальні правопорушення слід шляхом поглинання поглинути покаранням визначеним ОСОБА_4 вищезазначеним вироком суду.

На переконання суду, визначене за сукупністю злочинів остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідає також принципу співрозмірності конкретних неправомірних діянь, вчинених ним, з покаранням призначеним останньому.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні заявлено не було.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази та питання відшкодування судових витрат понесених на залучення експертів суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 342 -376 КПК України, суд,

з а с у д и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 162 ч. 1, 289 ч. 2 КК України та призначити йому покарання :

за ч. 1 ст. 162 КК України, у виді обмеження волі строком на два роки;

за ч. 2 ст. 289 КК України, у виді позбавлення волі строком на строк п`ять років шість місяців, з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

Згідно ст. 70 ч. 1 КК України, остаточно визначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді позбавлення волі строком на строк п`ять років шість місяців, з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання даного менш суворого покарання визначеного обвинуваченому за цим вироком суду, більш суворим покаранням визначеним обвинуваченому попереднім вироком Богородчанського районного суду від 29.09.2025 р., остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді шести років одного місяця позбавлення волі, з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

Початок строку відбуття покарання за даним вироком суду обчислювати ОСОБА_4 з моменту його затримання з 13.05.2025 р., зарахувавши при цьому в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення, виходячи із розрахунку у відповідності до вимог ст. 72 ч. 5 КК України, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 15153,80 грн. понесених Івано-Франківським НДЕКЦ витрат на проведення судових експертиз.

Речові докази по даному кримінальному провадженні, що зберігається в камері зберігання речових доказів ВП № 1 (м.Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП, а саме: куртку чорного кольору, повернути за приналежністю ОСОБА_4 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на автомобіль марки ВАЗ-21061, два д.н.з. НОМЕР_5 виданого на імя ОСОБА_7 повернути за приналежністю власнику ОСОБА_7 ; мобільні телефони в кількості трьох штук зберігати в камері речових доказів; свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_6 на причіп марки «ТА-НО» д.н.з. НОМЕР_7 , страховий поліс № 225203091 на автомобіль марки «МЕRCEDES-BENZ», моделі VITO 110 CDI, 2003 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , сірого кольору, номер кузова ТЗ: НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію даного ТЗ НОМЕР_8 , автомобіль марки «МЕRCEDES-BENZ», моделі VITO 110 CDI, 2003 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , сірого кольору, номер кузова ТЗ: НОМЕР_3 , навісний замок повернути власнику ОСОБА_6 ; п`ять слідів капілярних пальців рук, чотири сліди взуття, слід протектора -зберігати при матеріалах даного кримінального провадження; цях та дів обгортки від цукерок знищии.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області через Тисменицький районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору, захиснику та обвинуваченому негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_8