Справа № 147/1110/25
Провадження № 1-кп/147/245/25
ВИРОК

іменем України

24 вересня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000103 від 29.04.2025, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широка Балка, Білозерського району Херсонської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», відповідно до вимог ст.89 КК України несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

03.04.2025 згідно з ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області №129/690/25 ОСОБА_4 , стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 звільнено від кримінальної відповідальності в порядку ч. 5 ст. 401 КК України та зобов`язано останнього невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання законної сили ухвали суду прибути до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 для продовження військової служби.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби призваним по мобілізації. відповідно до вимог ст. 11,16, 49, 121, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого: зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно й чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним i дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки й додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), а також у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Згідно зі ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України, солдат ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без поважних причин, в умовах воєнного стану, 09.04.2025 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 для продовження проходження військової служби, та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 18.06.2025, коли був виявлений співробітниками Військової служби правопорядку та органом досудового розслідування припинено вчинення даного кримінального правопорушення.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 соллат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби не повідомляв та проводив час на власний розсуд до моменту його затримання органом досудового розслідування, тобто до 18.06.2025.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано ч.5 ст.407 КК України, тобто як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Позиції сторін кримінального провадження.

Позиція сторони обвинувачення.

Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 25 червня 2025 року старшим слідчим в особливо важливих справах Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_6 та затверджений прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 .

За змістом обвинувального акта, який підтримав прокурор, орган досудового розслідування вважав установленим те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 407 КК України.

Під час виступу у судових дебатах прокурор ОСОБА_3 , зокрема зазначив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України підтверджується його показаннями, який вину визнав в повному обсязі та не заперечував обставин зазначених у обвинувальному акті. На думок прокурора дії ОСОБА_4 кваліфіковано правильно. Зазначає, що обставиною, яка пом`якшує відповідальність є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставин, що обтяжують відповідальність не встановлено. З огляду на викладене, просить визнати громадянина ОСОБА_4 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі; запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити без змін. Зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Початок строку відбування покарання визначити з дня набрання вироком законної сили.

Позиція сторони захисту щодо пред`явленого обвинувачення.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не оскаржував правову кваліфікацію кримінального правопорушення, не заперечував проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

В судових дебатах захисник зазначив, що його підзахисний визнає вину, розкаявся у вчиненому, раніше несудимий, а тому просить призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі. Зазначив, що окрім обставин, які пом`якшують відповідальність, які виразились у щирому каятті та активному сприянні розкриттю кримінального провадження, такою обставиною є те, що його підзахисний на виконання ухвали суду прибув до військової частини НОМЕР_1 , однак на дві години пізніше, і йому повідомили, що він вже поданий в розшук. На думку захисника, єдиною помилкою ОСОБА_4 було те, що він не звернувся до ВСП та не повідомив про такі обставини да дії чергового військової частини НОМЕР_1 , а поїхав до дому. Обвинувачений бажає продовжувати проходити військову службу, однак жодна із військових частин не надала письмової згоди на таке проходження військової служби його підзахисним, а тому суд не зміг звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України. З огляду на викладене, враховуючи бажання обвинуваченого продовжити проходження військової служби, зважаючи на те, що вимогами КК України основним завданням кримінального судочинства є не кара, а виправлення, вважає, що запропоноване прокурором покарання занадто суворим. Тому просив призначити обвинуваченому покарання, з урахуванням положень ст. 69 КК України, у виді 4 років 8 місяців позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та зобов`язати з`явитися до військової частини НОМЕР_1 для продовження проходження ним служби. Окрім того, захисник вважає, що зміни законодавства про неможливість застосування положень ст. 69 та 75 КК України до правопорушень передбачених ст. 407 КК України, під час дії воєнного стану, суперечать вимогам кримінального законодавства України, в тому числі верховенства права.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України визнав повністю та надав покази, якими підтвердив обставини вчинення злочину. Крім того, просив не досліджувати докази та не допитувати свідків у зв`язку з визнанням вини.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

В судових дебатах обвинувачений підтримав свого захисника та просив призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі, обіцяв прибути до військової частини для продовження військової служби.

В останньому слові обвинувачений просив направити його для продовження проходження військової служби.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Показання обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у висунутому йому обвинуваченні передбаченому частиною 5 ст. 407Кримінального кодексу України визнав, дав показання, відповідно до яких він повідомив, що був затриманий співробітниками ВСП, після чого відбув шістдесят діб на гауптвахті. В подальшому суд призначив прибути йому у військову частину НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , куди він приїхав 06.04.2025 із запізненням на 5 годин бо було дуже важко добиратися, він не знав де знаходиться с. Верхівка. По прибуттю до військової частини ОСОБА_4 звернувся на посту до чергового, який в свою чергу повідомив обвинуваченого, що вже 2 години, як він оголошений в розшук. На запитання обвинуваченого, що йому робити, черговий відповів роби, що хочеш. Так як на дворі вже була ніч, близько 23 години, ОСОБА_4 вирішив їхати додому. Був дома, влаштувався на роботу, бо жити за щось треба. Потім його затримали співробітники ВСП. За цей час на лікуванні не перебував, обов`язки несення військової служби не виконував. Нікого про неможливість вчасного прибуття не повідомляв, в тому числі і командування ВЧ НОМЕР_1 , лише чергового. Щиро кається у своєму вчинку, визнає свою вину.

Документи зібрані стороною обвинувачення.

Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18.06.2025, відповідно до якого час фактичного затримання ОСОБА_4 15 година 12 хвилин 18 червня 2025 року (а.с. 101-104).

Ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2025 у справі №127/19044/25, відповідно до якої застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави (а.с. 42).

Дані, які характеризують особу обвинуваченого відображені в довідці про судимість № (а.с. 96-98), листі КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка Вінницької обласної ради», відповідно до якої ОСОБА_4 станом на 25.06.2025 на лікуванні не перебував та за медичною психіатричною, неврологічною та нейрохірургічною допомогою не звертався (а.с. 99); у довідці КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради», відповідно до якої ОСОБА_4 , під диспансерним спостереженням в їхньому закладі не перебуває, за медичною допомогою в заклад не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував (а.с. 100).

Обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 вказаного вище кримінального правопорушення встановлені судом шляхом дослідження сукупності доказів, обсяг дослідження яких був визначений з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Висновки суду.

В зв`язку з тим, що обвинувачений повністю визнав свою провину та погодився з кваліфікацією вчиненого ним злочину, а прокурор не висловлював жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і під час судового розгляду обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів щодо обставин, які характеризують особистість обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання, та доказів наданих прокурором. Водночас судом з`ясовано правильність розуміння зазначеними вище учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позиції та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 та «Боротюк проти України» від 16.12.2010, де зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

Виходячи із вимог ст. 337 КПК України, зокрема з того, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого є правильною.

Підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за іншими статтями Кримінального кодексу України в суду відсутні.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, доведена у повному обсязі та суд кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Мотиви призначення покарання обвинуваченому.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Статтею50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, є тяжким злочином.

Суд вважає, що згідно зі ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Суд не визнає обставиною, яка на думку сторони захисту пом`якшує відповідальність, а саме прибуття до військової частини НОМЕР_1 , на виконання ухвали суду, оскільки така обставина нічим не підтверджена, в той час як рішення суду не може грунтуватися на припущеннях.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого, а також особу обвинуваченого, який неодружений, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, однак з урахуванням положень ст. 89 КК України вважається несудимим, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

В ході судового розгляду обвинувачений та його захисник просили призначити покарання, з урахуванням положень ст. 69, 75 КК України яке не пов`язане з позбавленням волі та направити ОСОБА_4 для продовження проходження військової служби, оскільки, обвинувачений визнає свою вину та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, та на виконання ухвали суду про звільнення його від кримінальної відповідальності прибув до військової частини НОМЕР_1 , однак йому повідомили, що він спізнився.

Прокурор просив призначити покарання у виді шести років позбавлення волі.

З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, передбаченої ч.5 ст.407 КК України.

За приписами ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Доводи сторони захисту про наявність підстав для застосування до ОСОБА_4 вимог ст. 69, 75 КК України, а саме звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, є безпідставними та суперечать вимогам закону.

Суд зазначає, що статтями 69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, виключається можливість призначення більш м`якого покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, звільнення на підставі ст.75 КК України від відбування основного покарання є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки частина 1 цієї статті прямо вказує на неможливість прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку засудження за кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд не має законних підстав і для призначення ОСОБА_4 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, з огляду на те, що частина 1 статті 69 КК України містить пряму заборону для прийняття зазначеного рішення у випадку засудження за кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану.

Отже як стаття 69, так і стаття 75 КК України не можуть бути застосовані при призначенні покарання за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану.

Таким чином, враховуючи заборону закону на призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, а також на звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку призначення покарання за кримінальне правопорушення, передбачене, передбачене ст. 407 КК України, судом не можуть бути застосовані до ОСОБА_4 вимоги ст. 69, 75 КК України.

Водночас висновки суду про неможливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням узгоджуються з висновками, викладеним у постанові Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 608/67/23, згідно з якими «звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, за обставин цього провадження, не зможе забезпечити реалізацію приписів статей 50, 65 КК України. В умовах воєнного стану, коли військовослужбовці виконують свій військовий обов`язок безпосередньо у регіонах ведення бойових дій, ризикуючи своїм життям, захищаючи суверенітет України, звільнення військовослужбовців, які ухиляються від виконання таких обов`язків, від відбування покарання з випробуванням демотивує та знижує рівень військової дисципліни і боєготовність підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань, що є неприпустимим наслідком такого правозастосування».

Щодо направлення ОСОБА_4 для продовження проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , то варто звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 401 КК України особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

ОСОБА_4 не вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України, оскільки ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 03.04.2025 звільнявся від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, в порядку, передбаченому ч.5 ст. 401 КК України, для продовження проходження військової служби, а кримінальне провадження щодо нього було закрито.

Отже, враховуючи вимоги ч.5 ст. 401 КК України, ОСОБА_4 не може бути звільнений від кримінальної відповідальності за ч.5 ст. 407 КК України та направлений для продовження проходження військової служби.

Разом з тим, обвинувачений може скористатись правом, яке надає йому стаття 81-1 КК України, яка передбачає, що під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом може бути застосовано судом, якщо засуджений виявив бажання проходити військову службу за контрактом та відповідає вимогам проходження військової служби за контрактом, визначеним статтею 21-5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

З огляду на викладене, виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, на переконання суду, захід примусу визначений судом, є адекватним характеру вчинених дій та даним про особу винного, та зможе забезпечити виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Водночас, суд враховує, що під час досудового розслідування обвинуваченому відповідно до ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20.06.2025, було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено.

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину судом встановлено, що ОСОБА_4 був затриманий 18 червня 2025 року.

За змістом ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Отже, суд вважає за необхідне відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати обвинуваченому у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з моменту затримання з 18 червня 2025 року до дня набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

Викривачі у кримінальному провадженні відсутні. Винагорода викривачу не пропонувалась.

Діями ОСОБА_4 , шкоди не завдано. Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Підстав для застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичних осіб немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 349, 368, 369, 371, 374, 394, 615 КПК України, ст. 1, 12, 50, 65-67, 69, ч.5 ст. 407 КК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з 18 червня 2025 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1