Справа №751/1931/24
Провадження №1-кп/750/96/25
У Х В А Л А

06 жовтня 2025 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 (дистанційно),

потерпілого ОСОБА_8 (дистанційно),

перекладача ОСОБА_9 (дистанційно)

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів обвинуваченому ОСОБА_15 , обвинуваченому ОСОБА_12 та обвинуваченому ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000087 від 24.05.2022,

ВСТАНОВИВ:

прокурор подав письмові клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_15 , та продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 , обґрунтовуючи клопотання тим, що ризики, які були підставами до застосування щодо обвинувачених вказаних запобіжних заходів, на даний час не змінилися і продовжують існувати, підстави для зміни запобіжних заходів відсутні. Крім того, вказав, що до обвинувачений ОСОБА_15 на даний час вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, а відповідно до ч.6 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців, проте у разі необхідності, цей строк може бути продовжений в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу, яка передбачає порядок продовження строку тримання під вартою.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, не погоджуючись з доводами того, вказавши, що потерпілі допитані, що виключає ризик впливу на них, а ризики переховування, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та продовження вчинення інших кримінальних правопорушень не існують через відсутність доказів. ОСОБА_10 постійно лікується протягом останнього року, хвороба не піддається лікуванню, вирішується питання щодо лікування того у м. Києві. ОСОБА_10 жодних поршень не допускав, навіть перебуваючи у лікарні, виходив завжди на зв`язок. Ризики зменшились, а тому просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, або пом`якшити обов`язки, покладені на його підзахисного, оскільки певні медичні процедури неможливі при наявності електронного браслету. Це об`єктивна перешкода, він заважає лікуватись. Просив обрати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або нічний домашній арешт, без носіння електронного засобу контролю

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав думку свого захисника.

Захисник ОСОБА_6 вказала, що підстав для продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_15 немає, оскільки останній порушень не допускав.

Обвинувачений ОСОБА_15 підтримав думку свого захисника.

Захисник ОСОБА_5 підтримав думку захисників. Стосовно свого підзахисного ОСОБА_12 вказав, що він лише ознайомився з клопотанням перед судовим засіданням. Клопотання без додатків. Ризики, вказані у клопотанні, не обґрунтовані, потерпілі допитані, а тому просив повернути клопотання та надати докази до клопотання, згідно КПК.

Обвинувачений ОСОБА_12 вказав, що у відповіді прокурора не зазначено фактів щодо його катування. Його катують в СІЗО, не надають належну медичну допомогу, ухвали суду не виконані. Потерпілі в судовому засіданні зазначили, що до нього претензій не мають. У нього погіршується стан здоров`я, на лікування його не вивозять, є документи, ліки необхідні не надаються, медична частина на його прохання не реагує. Стан здоров`я його значно погіршився, є дані щодо сім`ї, матеріального стану, а тому просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та звільнити його з-під варти.

Обвинувачений ОСОБА_11 просив відмовити прокурору в задоволенні клопотання. Також вказав, що ОСОБА_12 катують в СІЗО.

Обвинувачений ОСОБА_14 підтримав захисників.

Захисник ОСОБА_7 підтримав думку захисників та обвинувачених.

Представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_16 надав після технічної перерви заяву, в якій просив продовжити судове засідання без його участі в зв`язку з зайнятістю в іншому процесі, щодо клопотання прокурора поклався на розсуд суду.

Прокурор заперечував проти задоволення заявлених захисниками та обвинуваченими клопотань.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Ризиками, які суд оцінює у сукупності із тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого, впливу на свідків, потерпілих, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки останній, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушень.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_10 та враховуючи, що на даний час строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_10 закінчується 14 жовтня 2025 року, однак судовий розгляд кримінального провадження, на час вирішення клопотання прокурора, триває, суд вважає за доцільне його продовжити.

Продовжуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують його, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у яких обвинуваченому оголошено підозру, з огляду на наявність та продовження існування заявлених у клопотанні прокурора ризиків, які обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та які не зменшилися, суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_10 . При цьому, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Так, ухвалою суду від 16.12.2024 в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 відмовлено, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_4 задоволено, змінено застосований до обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, заборонено обвинуваченому ОСОБА_10 цілодобово, за виключенням випадків надання медичної допомоги, залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до 16 лютого 2025 року включно. Ухвалою суду від 24.01.2025 строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді цілодобового домашнього арешту продовжено до 23.03.2025 року. Ухвало суду від 17.03.2025 строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді цілодобового домашнього арешту продовжено до 17.05.2025 року. Ухвало суду від 05.05.2025 строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді цілодобового домашнього арешту продовжено до 05.07.2025 року. Ухвало суду від 01.07.2025 строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді цілодобового домашнього арешту продовжено до 01.09.2025 року. Ухвало суду від 14.08.2025 строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді цілодобового домашнього арешту продовжено до 14.10.2025 року.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, таких як переховування від суду, незаконний вплив на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт, з забороною залишати житло цілодобово, в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Суд вважає доведеними заявлені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час не перестали існувати та не зменшились.

Зокрема, суд вважає обґрунтованим та таким, що продовжує існувати заявлений ризик, що обвинувачений, будучи обізнаним про тяжкість покарання, яке загрожує йому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжких злочинів, а отже обвинувачений може здійснити спробу переховування від суду, оскільки в цьому випадку наслідки і ризик втечі для нього можуть бути меншим злом, ніж кримінальне переслідування і процедура відбування покарання.

Суд бере до уваги й інформацію, яку наводить сторона захисту, що у обвинуваченого ОСОБА_10 хворобливий стан здоров`я, належна процесуальна поведінка. Проте, у світлі наведених вище актуальних даних про існування ризику переховування, стан здоров`я, не може бути вирішальними, що міг б знизити цей ризик до маловірогідності чи до його виключення. Доказів, які б це спростували, стороною захисту не надано на даний час

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином також має місце та не перестав існувати, оскільки перебуваючи під більш м`яким запобіжим заходом, ОСОБА_10 може вчинити дії на створення штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінальних правопорушень, до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження захисних версій сторони захисту.

Також, існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, який підтверджується тим, що ОСОБА_10 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки останній обвинувачується у вчиненні декількох злочинів.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену процедуру отримання показань, що після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду свідок допитується безпосередньо в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин, суд вважає, що прокурором доведено, що ризик впливу на свідків не можна повністю виключити й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, а тому такий ризик продовжує існувати.

З огляду на вищевикладене, враховуючи особу обвинуваченого, той факт, що в судовому засіданні доведено відсутність можливості застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 , суд дійшов висновку про необхідність продовжити застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на строк два місяці, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобіганню згаданих ризиків та виконанню завдань кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України.

Вказуючи підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 , захисник посилається на те, що той виконує покладені на нього обов`язки без порушень, має хворобливий стан здоров`я, що в свою чергу на його думку істотно знижує заявлені раніше ризики і є підставою для зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання чи зміни умов перебування під домашнім арештом, а саме без носіння електронного засобу контролю, оскільки такий утруднює лікування, яке постійно отримує обвинувачений, при цьому стороною захисту не надано жодних підтверджуючих доказів того, що певні медичні процедури, які надаються ОСОБА_10 , неможливо проводити при наявності електронного браслету. В разі дійсної необхідності такий засіб електронного контролю може бути знято, що і було зроблено 05.06.2025 на період оперативного втручання та можливої післяопераційної реабілітації, про що також було повідомлено суд (т. 12, а/с 113).

З огляду на зазначене, суд не вбачає на даний час підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 про часткове скасування покладених на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язків, а саме носіння електронного засобу контролю, оскільки вказаний обов`язок, на думку суду, на даний час зможе в повному обсязі забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_10 в цілому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Суд не може прийняти до уваги й доводи захисника ОСОБА_4 про те, що застосовування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є недоцільним, так як заявлені раніше прокурором ризики істотно знизились, оскільки судом встановлено, що наведені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, не перестали існувати і мають місце та більш м`які запобіжні заходи на даний час не здатні забезпечити нівелювання встановлених ризиків.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_15 ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2025 року, суд виходить з того, що на даний час строк дії таких обов`язків закінчується 14 жовтня 2025 року, однак розгляд кримінального провадження по суті не завершено, суд вважає за доцільне його продовжити.

Так, 04.04.2024 року до ОСОБА_15 ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02.06.2024, строк дії якого неодноразово продовжувався. 24.01.2025 ухвалою суду продовжено обвинуваченому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 23 березня 2025 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» та визначено розмір застави 150 (ста п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн. 00 коп. 17.03.2025 ухвалою суду продовжено обвинуваченому ОСОБА_15 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 15 травня 2025 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», розмір застави в сумі 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн. 00 коп., визначений ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2025, залишено незмінним. 14.04.2025 ОСОБА_15 звільнений з-під варти під заставу, яка визначена вищевказаною ухвалою суду, з покладенням на нього обов`язків, визначених цією ухвало. Ухвалою суду від 05.05.2025 продовжено обвинуваченому ОСОБА_15 строк дії обов`язків, передбачених ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.01.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави до 05.07.2025 року. Ухвалою суду від 01.07.2025 продовжено обвинуваченому ОСОБА_15 строк дії обов`язків, передбачених ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.01.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави до 01.09.2025 року. Ухвалою суду від 14.08.2025 продовжено обвинуваченому ОСОБА_15 строк дії обов`язків, передбачених ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.01.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави до 14.10.2025 року

З метою продовження дії обов`язків, які були покладені на обвинуваченого, відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2025 року, необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки заявлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, які виправдовують застосування такого запобіжного заходу не зменшились позаяк той обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, в разі визнання його винуватим в інкримінованому йому правопорушенні, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які на даний час ще не були допитані судом, з метою їх відмови від надання показань чи їх зміни, і місце проживання яких йому відоме, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме створити штучні докази та підбурити осіб, які не були свідками злочинів до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій, також враховані його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, приймається до уваги спосіб вчинення кримінального правопорушення, характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів в дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави до особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Підстави негайного припинення дії запобіжних заходів встановлюється ст. 203 КПК України. Проте, запобіжний захід безпосередньо у вигляді застави відносно ОСОБА_15 ухвалою суду від 24.01.2025 року не обирався, але, відповідно до ч.4 ст. 202 КПК України, ОСОБА_15 вважається таким, щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В даному випадку можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою була визначена в ухвалі суду у порядку, передбаченому ч.3 ст. 183 КПК України, яка одночасно передбачає можливість покладення на підозрюваного, обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 цього Кодексу в разі внесення застави, при цьому встановлення строку дії застави КПК України не передбачає, як і його продовження.

Відповідно до ч.6 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців, проте у разі необхідності, цей строк може бути продовжений в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу, яка передбачає порядок продовження строку тримання під вартою.

Враховуючи, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, які виправдовують раніш обраний запобіжний захід, не зменшилися, розгляд кримінального провадження на даний час не завершений, взагалі не допитані свідки, а строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_15 , спливає 14 жовтня 2025, клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Доводи захисника були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби спростували неможливість на даний час продовжити дії обов`язків, покладених на обвинуваченого під час застосування запропонованого прокурором запобіжного заходу.

Вирішуючи клопотання прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 , суд враховує дані відносно особи обвинуваченого, як то соціальні зв`язки, сімейний стан, майновий стан, вік та стан здоров`я, а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, в разі визнання його винуватим в інкримінованому йому правопорушенні, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою їх відмови від надання показань чи їх зміни, і місце проживання яких йому відоме, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме створити штучні докази та підбурити осіб, які не були свідками злочинів до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій, також враховані його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, приймається до уваги спосіб вчинення кримінального правопорушення, характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

Ризик переховування від правосуддя суд оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки обвинуваченого ОСОБА_12 (особливості поведінки, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

Так, ОСОБА_12 прибув до ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» 13.08.2021, на підставі ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області про застосування відносно нього запобіжного заходу виді тримання під вартою, обраного в рамках іншого кримінального провадження, в якому відносно нього ухвалено вирок 20.03.2025 року Деснянським районним судом м. Чернігова, відповідно до якого останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст. 187 КК України, який на даний час не набрав законної сили.

Суд повинен врахувати наведену поведінку обвинуваченого ОСОБА_12 у сукупності з іншими обставинами, при вирішенні питання про існування ризику переховування від суду та втечі, і вважає, що є обґрунтовані сумніви щодо належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_12 , а тому вважає, що наявний ризик переховування від суду, а тому погоджується з доводами прокурора щодо наявності такого.

Щодо доводів сторони обвинувачення про наявність ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, суд зазначає, що встановлені у кримінальному провадженні свідки на даний час не допитані судом та ОСОБА_12 , перебуваючи на волі, матиме можливість здійснювати тиск на встановлених свідків з метою зміни ними своїх показань або відмови від наданих показань.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань, що після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду свідок допитується безпосередньо в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин, суд вважає, що прокурором переконливо доведено, що ризик впливу на свідків існує й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, а також існує ризик перешкоджання обвинуваченим ОСОБА_12 кримінальному провадженню іншим чином.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином також має місце та не перестав існувати, оскільки, перебуваючи під більш м`яким запобіжим заходом, ОСОБА_12 може вчинити дії на створення штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінальних правопорушень, до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження захисних версій сторони захисту.

За наведених вище обставин, є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Судом розглянута можливість застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м`яких, визначених ст. 176 КПК України, але, аналіз матеріалів, наданих суду сторонами процесу, доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечать на даний час належного виконання останнім процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам, у відповідності з мотивацією викладеною вище.

Тобто, доводи обвинуваченого та його захисника були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби перешкоджали застосуванню на даний час запропонованого прокурором запобіжного заходу.

Разом з тим, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.07.2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_12 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначена застава в розмірі 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн. 00 коп.

Обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні надав суду на ознайомлення, а також долучив до клопотання медичну документацію, згідно якої слідує, що його стан здоров`я погіршується, зазначив, що належне лікування він не може отримати, а також в інших судових засіданнях ним надавались докази на підтвердження наявності сталих соціальних зав`язків, перебування на утриманні дитини, батьків, наявності житла, стану здоров`я, з зазначенням, що визначений розмір застави є непомірним тягарем для нього.

Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру застави, суд виходить з того, чи обґрунтовується таке зменшення потребами судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2025 році - 3028 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, обвинуваченого, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу обвинуваченого, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому, суду слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, для особи, щодо якої застосовано заставу, щоб остання не перешкоджала встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Вагомість вищенаведених ризиків свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_12 , а тому суд приходить до висновку, що слід продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів, водночас, аналізуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, що регулює застосування інституту застави, зокрема виключно повноваження суду у вирішенні цього питання при застосуванні даного запобіжного заходу як альтернативи триманню під вартою, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_17 , його майновий та сімейний стан, наявність батька-пенсіонера, матері, перебування на утриманні дитини, незадовільний стан здоров`я самого обвинуваченого, який також потребує лікування, що підтверджується наданими медичними документами, інші дані про його особу, як того вимагають вимоги КПК України, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, думку представника потерпілого, а також те, що утримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, суд вважає за необхідне зменшити попередньо визначений розмір застави щодо обвинуваченого ОСОБА_12 , та встановити його у розмірі 90 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 272520 (двісті сімдесят дві тисячі п`ятсот двадцять) гривень. та залишити обов`язки, які на нього покладаються у випадку застосування такої, що зазначені в ухвалі Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.07.2025 року.

Саме такий розмір застави на думку суду, не є непомірним з урахуванням всіх обставин справи, захищеного законного інтересу, тяжкості злочину, що інкримінується обвинуваченому, і забезпечить стимулюючий ефект цього запобіжного заходу, належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_17 під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання ним обов`язків (вказаний висновок відповідає правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеному у рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії» від 08.01.2009).

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 331, 369-372, ч.2 ст. 376, ч.2 ст. 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 06 грудня 2025 року.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_10 цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, за виключенням надання невідкладної медичної допомоги, до 06 грудня 2025 року включно.

Інші умови перебування під домашнім арештом, визначені ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2024 року залишити незмінними.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії обов`язків, передбачених ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.01.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_15 , а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає м. Чернігів, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування з потерпілими у цьому кримінальному провадженні: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_8 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ; утримуватись від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ; утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 ; здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби у Чернігівській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, до 06 грудня 2025 року, включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 04 грудня 2025 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Зменшити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_12 процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, та визначити заставу в розмірі дев`яноста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 272520 (двісті сімдесят дві тисячі п`ятсот двадцять) гривень.

Роз`яснити, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави на обвинуваченого будуть покладені наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає м. Чернігів, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування з потерпілими у цьому кримінальному провадженні: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_8 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ; утримуватись від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ; утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 ; здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби у Чернігівській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, обвинуваченим застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава внесена обвинуваченим може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_12 обов`язків, у разі внесення застави, встановити до 04 грудня 2025.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_29 та його захисника ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1