Справа № 304/1640/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/541/25, за апеляційними скаргами прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 23.07.2025.

Цією ухвалою частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП у Закарпатській області про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою АДРЕСА_1 , на строк до 23.09.2025 включно, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, одруженого, водія виїзної бригади Перечинської ЕМД, несудимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, відомості про яке 21.07.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000146.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки: прибувати до прокурора чи суду за кожною вимогою; здати на зберігання до відповідного органу міграційної служби за місцем реєстрації свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З матеріалів судового провадження вбачається, що у провадженні СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП у Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000146 від 21.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 21.07.2025 близько 08 год 40 хв ОСОБА_6 , будучи водієм виїзної бригади Перечинської підстанції ЕМД м. Перечин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи легковим-спеціалізованим автомобілем марки «Volkswagen transporter», д. н. з. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою державного значення Н-13 між населеними пунктами м. Перечин - с. Кам`яниця Ужгородського району в напрямку м. Ужгород Закарпатської області, а саме в урочищі «Ведмеді», будучи не уважним, через необережність у формі кримінально протиправної недбалості, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно

-2-

небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, порушуючи вимоги п. 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення із зустрічним транспортним засобом марки «BMW 218D», д. н. з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , мешканки АДРЕСА_2 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ. Струс головного мозку. ЗХСТ. Забій шийного відділу хребта. ЗТГК. Забій ребер зліва. Підозра на перелом хрящової частини 3-4 ребра зліва. Перелом шиловидного відростку лівої променевої кістки. Дії ОСОБА_6 , які полягали у порушенні вимог п. 2.3 «б» та 12.1 Правил дорожнього руху України, знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та отриманням ОСОБА_11 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

21.07.2025 ОСОБА_6 затриманий у порядку ст. 208 КПК України, а 22.07.2025 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Необхідність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий мотивував тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років із позбавленням права керування транспортними засобами на строк до п`яти років, яке відповідно до ст. 46, 75 КК України неможливо замінити на іспитовий строк чи звільнити особу від кримінальної відповідальності, а також наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 , знаходячись на волі та передбачаючи можливість призначення йому реальної міри покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Тому, слідчий вважає неможливим застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, оскільки такі будуть недостатніми для запобігання вказаним ризикам. Просить застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб із можливістю внесення застави.

Частково задовольняючи клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вказала на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується долученими до клопотання доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри. Також слідчий суддя зазначила про доведеність органом досудового розслідування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недоведеність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. У зв`язку з чим, взявши до уваги те, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а відомості про порушення своїх процесуальних обов`язків відсутні, слідчий суддя дійшла висновку про те, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання встановленим ризикам буде достатнім застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 23.07.2025 скасувати та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів. Посилаючись на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, характер та спосіб його вчинення, а також те, що ОСОБА_6 підозрюється у

-3-

вчиненні кримінального правопорушення, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, прокурор вказує на доведеність ризиків переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, вчинення інших кримінальних правопорушень. Тому вважає, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання вказаним ризикам.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді від 23.07.2025 скасувати та застосувати щодо нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Зазначає, що у резолютивній частині ухвали зазначено про часткове задоволення клопотання прокурора, у той час як із клопотанням звертався слідчий за погодженням із прокурором. Слідчим суддею не взято до уваги заяву потерпілої ОСОБА_11 , відповідно до якої у неї відсутні будь-які претензії щодо нього. Зазначає про невірність кваліфікації його дій, оскільки він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а докази, які б свідчили про спричинення потерпілій тілесних ушкоджень саме середньої тяжкості відсутні. Крім того, ризики передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не доведені та ґрунтуються виключно на припущеннях. Він одружений, має двох дітей, офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання цілком забезпечить мету застосування запобіжних заходів та зможе запобігти будь-яким із передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам без надмірного втручання у його повсякденний спосіб життя, а також не перешкоджатиме йому працювати з метою забезпечення потреб сім`ї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, подану підозрюваним, та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора ОСОБА_5 , який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора та відмовити у задоволенні апеляційної скарги підозрюваного, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Цим вимогам кримінального процесуального закону ухвала слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 23.07.2025 відповідає.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000146, відомості про яке 21.07.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

21.07.2025 ОСОБА_6 затриманий у порядку ст. 208 КПК України, а 22.07.2025 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

-4-

23.07.2025 ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на строк до 23.09.2025.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

У порядку ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

-5-

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановила, що достатніх обставин для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою немає, оскільки даних, які б вказували на безумовну необхідність обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на недоведеність ризику вчинення ним інших кримінальних правопорушень, та свідчили б про недостатність застосування щодо нього більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором не доведено і під час розгляду апеляційної скарги, оскільки у підтвердження наявності такого ризику не надано жодних доказів та не наведено будь-яких обставин.

Апеляційний суд зауважує, що одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , не може вважатись виключною підставою для попереднього його ув`язнення.

Колегія суддів уважає, що з урахуванням обставини кримінального провадження та даних про особу ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшла вірного висновку про можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту. Такий запобіжний захід зможе забезпечити дотримання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків і є необхідним та достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Слідчий суддя поклала на ОСОБА_6 і певні обов`язки, які повинні забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, зокрема: прибувати до прокурора чи суду за кожною вимогою; здати на зберігання до відповідного органу міграційної служби за місцем реєстрації свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Таким чином, висновок слідчого судді про те, що докази та обставини, зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні не дають підстав застосувати до ОСОБА_6 винятковий запобіжний захід - тримання під вартою, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Така позиція слідчого судді відповідає вимогам ст. 176-178, 183, 193, 194 КПК України, що регулюють вирішення питання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного, обвинуваченого.

На думку апеляційного суду, застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та покладенням додаткових обов`язків є доцільним, достатнім та таким, що відповідає меті його застосування. При цьому, не порушує прав підозрюваного, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності відносно підозрюваного ризику із числа передбачених ст. 177 КПК України, а саме передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, втім недостатньої його вагомості для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

-6-

Доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_6 виключного запобіжного заходу, без їх належного обґрунтування, колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що в сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, лише у такий спосіб.

Так, сам по собі факт вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів порушення його процесуальних обов`язків та перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Із цих підстав, доводи прокурора про те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, апеляційний суд визнає такими, що жодним чином не впливають на висновки слідчого судді та не дають підстав для застосування щодо підозрюваного найбільш суворого за видом запобіжного заходу.

Разом з тим, домашній арешт по встановленій ч. 1 ст. 176 КПК України ієрархії тяжкості запобіжних заходів передує триманню під вартою, а тому є достатньо суворим запобіжним заходом. З урахуванням встановлених слідчим суддею обставин з покладенням на підозрюваного обов`язків, цілодобовий домашній арешт цілком забезпечить мету застосування запобіжних заходів та повною мірою може запобігти встановленим ризикам без надмірного втручання в його повсякденний спосіб життя.

При цьому апеляційний суд враховує відсутність в матеріалах судового провадження даних про недотримання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього оскаржуваною ухвалою обов`язків.

Що стосується доводів підозрюваного про невірну кваліфікацію його дій, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Наявні докази, які містяться в матеріалах судового провадження дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, на цій стадії досудового розслідування є підтвердженою. У ході кримінального провадження обставини, які мають бути достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 у вчиненні цього кримінального правопорушення на момент вручення були наявними і підтверджуються доказами, зібраними у ході досудового розслідування, а саме: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, протоколом огляду ДТП, схемою ДТП, поясненнями потерпілої та свідка, відомостями приладу «Драгер», довідкою лікаря та іншими матеріалами даного кримінального провадження.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії досудового розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція суду випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Органом досудового розслідування надано докази, які на даній стадії є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 . Однак, дослідження доказів з

-7-

метою визнання їх такими, що можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування про, що обґрунтовано зазначено в ухвалі слідчого судді.

Із цих підстав, надані стороною захисту копії висновку експерта № 1426 та виписки із медичної карти стаціонарного хворого 1493 ( ОСОБА_11 ), на даній стадії процесу не свідчать про необґрунтованість підозри та не дають підстав для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу, а можуть бути предметом перевірки органом досудового розслідування під час подальшого розслідування даного кримінального провадження.

Твердження сторони захисту про відсутність у потерпілої претензій щодо підозрюваного, а також про те, що підозрюваний ОСОБА_6 одружений, має двох дітей, офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи, апеляційний суд із урахуванням наведеного визнає такими, що не спростовують встановлених ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КУпАП та не дають підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 менш суворого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт.

Із цих підстав, безпідставними та необґрунтованими апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_6 про те, що ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ґрунтуються виключно на припущеннях.

Апеляціний суд констатує, що під час розгляду клопотання слідчим суддею враховано всі обставини, на які посилаються прокурор та підозрюваний у своїх апеляційних скаргах, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід, який на думку колегії суддів є співмірним з наведеними ризиками і відповідає даним про особу підозрюваного, тяжкості кримінального правопорушення та його наслідкам і підстав вважати його м`яким немає.

У контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Як зазначено у рішенні № 7064/05 від 01.06.2006 «Мамедова проти Росії» - «потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

З огляду на викладене, зазначені в апеляційних скаргах прокурора та підозрюваного доводи та підстави, з яких просить застосувати щодо підозрюваного найбільш суворий запобіжний захід, а підозрюваний менш суворий у виді особистого зобов`язання, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення, а тому колегія суддів доводи апеляційних скарг відхиляє.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано застосувала щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час

-8-

апеляційного розгляду сторонами кримінального провадження не наведено таких обставин та не надано таких доказів, які б спростовували висновки слідчого судді, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 23.07.2025 щодо ОСОБА_12 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді