Номер провадження 1-кп/205/1199/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2025 м.Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра, у складі головуючої судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новокодацького районного суду міста Дніпра клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000626 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Новокодацького районного суду міста Дніпра перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000626 відносно ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, мотивуючи свою позицію тим, що, ризики, які були враховані слідчим суддею при обранні вказаного запобіжного заходу тримання під вартою, не змінилися, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою необхідне для запобігання вказаним ризикам та забезпечення належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим.

На обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що, він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її в посаді заступника командира батальйону з озброєння батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 , 11 травня 2025 року, близько 03 години 00 хвилин, знаходячись в приміщенні їдальні за місцем тимчасового розташування зведеного підрозділу батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , під час спільного вживання спиртних напоїв з механіком апаратної роти зв`язку батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовцем військової служби під час мобілізації, на особливий період, солдатом ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що передували подальшому конфлікту з приводу політичних вподобань та розбіжностей в країні, який переріс в бійку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, направленим на заподіяння смерті ОСОБА_8 , знаходячись в безпосередній близькості до потерпілого, взяв зі столу кухонний ніж, який визначив знаряддям злочину, та, утримуючи його в правій руці, завдав потерпілому ОСОБА_8 одинадцять колоторізаних ран в життєво важливі органи голови та шиї, що у своїй сукупності мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, небезпечні для життя у момент заподіяння, та призвели до настання смерті.

Метою та підставами застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 прокурор зазначає забезпечення запобігання спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Ризик переховуватися від суду прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 не має постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків, зареєстрований у м. Києві та обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, отже може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою.

Ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 має мотив та можливість вплинути на свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , оскільки він раніше знайомий з переліченими особами, йому відомі місця їх перебування, проживання.

Представник потерпілої ОСОБА_7 підтримала клопотання прокурора та просила його задовольнити, вважала наявними ризики переховування обвинуваченого від суду та впливу на свідків.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники - адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_5 звернула увагу суду на те, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, має цивільну дружину, постійне місце мешкання; будучи військовослужбовцем, не може ухилитися від суду, зокрема, перетнути державний кордон. Щодо впливу на свідків, зауважила, що свідки у вказаному кримінальному провадженні мешкають у інших областях, що унеможливлює вплив на них. Вважала наявними підстави для зміни тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід, у тому числі цілодобовий домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 зауважив на зменшення встановлених судом ризиків зі спливом часу, зважаючи на тривалий період тримання ОСОБА_4 під вартою, та просив змінити тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думки своїх захисників та додав, що очевидців події злочину немає, а допитані під час досудового розслідування свідки є особами, яких він розбудив вночі та яким особисто повідомив про те, що сталося.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дійшов таких висновків.

Згідно ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ч.2 ст. 177 КПК України, згідно яких підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Суд вважає, що тяжкість можливого покарання сама по собі може бути суттєвим мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд також враховує практику ЄСПЛ, згідно якої суд звертає увагу, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі.

Крім того, суд зауважує, що ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Із вказаного рішення Європейського суду вбачається, що попереднє ув`язнення може бути застосоване до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи із самої тяжкості обвинувачення.

Проте суд зауважує, що в даному випадку тяжкість покарання не є єдиною підставою для висновку про існування ризику переховування обвинуваченого, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду. Тому, тяжкість можливого покарання та міцність наявних в обвинуваченого соціальних зв`язків, яка є недостатньою для утримання від зміни місця проживання з метою переховування, свідчать про високу ступень ймовірності спроби його переховування.

Таким чином ризик переховування обвинуваченого від суду є достатньо реальним.

Окрім того, на теперішній час продовжує існувати можливість у обвинуваченого з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом залякування, погроз або у інший спосіб схилити свідків, яких ще не допитано судом, до зміни наданих показів або ухилення від явки до суду для їх допиту під час судового розгляду.

Таким чином, враховуючи також насильницький характер інкримінованого ОСОБА_4 злочину, суд вважає ризик впливу на свідків достатньо реальним.

Встановлені судом обставини у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його вини, свідчать про існування обґрунтованих ризиків, передбачених п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та наявності у останнього реальної можливості переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Суд вважає, що в даному випадку жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зокрема й таких як домашній арешт чи застава, не зможуть запобігти вказаним ризикам та не сприятимуть належній процесуальній поведінці обвинуваченого, що є підставою для відмови у задоволенні клопотань сторони захисту про зміну тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід.

Суд вважає доведеною достатню необхідність продовження цього заходу в інтересах суспільства, оскільки йдеться про особливо тяжкий злочин проти життя людини, що виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовано цей вид запобіжного заходу.

Таким чином, суд вважає необхідним продовжити відносно обвинуваченого дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Частиною 4 ст.183 КПК України передбачено право суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства та щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи, що інкримінований ОСОБА_4 злочин вчинений із застосуванням насильства та спричинив загибель людини, суд вважає недоцільним визначення розміру застави у вказаному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 183, 184, 194, 331, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 20.02.2026 включно без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому відмовити.

Копію ухвали направити для виконання до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1