УХВАЛА

Іменем України

02.10.2025 Справа №607/20512/25 Провадження №1-кс/607/5805/2025

м. Тернопіль

Слідча суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про незаконне затримання особи,

УСТАНОВИЛА:

02.10.2025 на розгляд слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла скарга адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про незаконне затримання особи.

Скарга мотивована тим, що 30.09.2025 о 17 год. 30 хв. ОСОБА_4 був зупинений працівниками поліції поблизу залізничного вокзалу у м. Тернополі за порушення правил дорожнього руху. Однак такі обставини працівниками поліції документально не фіксувались. У подальшому працівники поліції викликали працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі за текстом ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Так, 01.10.2025 о 00 год. 30 хв. працівники поліції доставили ОСОБА_4 до відділку поліції, де склали відносно нього акт про затримання, після чого спільно із представниками ІНФОРМАЦІЯ_3 примусово відвезли ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому ОСОБА_4 повідомив останнім про те, що він належить до Релігійної організації Свідків Єгови в Україні та його релігійні переконання не дозволяють йому проходити військову службу, а тому вказав, що він не підлягає призову на військову службу за призовом по мобілізації та бажає скористатися правом на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, гарантованим йому ч. 4 ст. 35 Конституції України.

З метою виконання своїх громадських обов`язків перед державою ОСОБА_4 намагався написати та подати письмову заяву про те, щоб йому замінили спосіб виконання його обов`язків з військового на невійськовий, за якого він міг би виконувати альтернативну (невійськову) службу, приносячи користь державі, однак працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовили у написанні такої заяви. Крім цього, на підтвердження правдивості своїх релігійних переконань ОСОБА_4 надав службовим особам ІНФОРМАЦІЯ_3 довідку про його приналежність до релігійної організації Свідків Єгови.

Разом з тим станом на даний час працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 протиправно утримують ОСОБА_4 , незаконно позбавляючи його волі, та силоміць, проти його сумління, з порушенням його конституційного права на свободу та особисту недоторканність, на свободу релігії, погрожують відправити його до військової частини Збройних сил України для проходження військової служби.

За таких підстав адвокат ОСОБА_3 просить негайно звільнити незаконно та безпідставно затриманого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який незаконно перебуває у ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримала заявлені вимоги та просила скаргу задовольнити з викладених у ній підстав. Також пояснила, що не зверталась зі скаргою на протиправні дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 у порядку адміністративного судочинства в межах оспорювання процедури мобілізації.

У судове засідання представник ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився. Подав заяву, у якій зазначив, що ОСОБА_4 станом на 02.10.2025 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1105 від 01.10.2025 призваний на військову службу по мобілізації та зарахований в команду військової частини НОМЕР_1 , витяг додається.

Заслухавши пояснення адвоката, дослідивши матеріали справи, слідча суддя дійшла висновку, що у скарзі слід відмовити з таких підстав.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому ч. 1, 3 ст. 206 КПК України визначає, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи (ч. 2 ст. 206 КПК України).

При цьому положення ст. 206 КПК України, якою регламентовано загальні обов`язки слідчого судді щодо захисту прав людини, належить застосовувати у комплексі із іншими нормами КПК України, в тому числі із загальними положеннями КПК України, які визначають статус слідчого судді та межі його повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Аналіз наведених вище положень КПК України свідчить про те, що слідчий суддя уповноважений на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у конкретному кримінальному провадженні на стадії його досудового розслідування та його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, яке здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законам України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» тощо).

Так, слідчий суддя за наслідками розгляду клопотання, поданого у порядку ст. 206 КПК України на стадії досудового розслідування кримінального провадження, наділений правом ухвалити рішення про звільнення особи, лише яка тримається під вартою, та за наявності двох підстав: 1) ненадання органом державної влади чи відповідною службовою особою судового рішення, яке набрало законної сили, яке би уповноважувало їх на таке утримання особи під вартою; 2) недоведення органом державної влади чи відповідною службовою особою наявності інших правових підстав для позбавлення особи свободи шляхом її тримання під вартою.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Зі змісту поданої скарги вбачається, що ОСОБА_4 не є особою, яка тримається під вартою у зв`язку із застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою неуповноваженою службовою особою у порядку ст. 207 КПК України, а також не утримується правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваними ними кримінальними правопорушеннями у межах кримінального провадження.

Натомість відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) ОСОБА_6 № 1105 від 01.10.2025 солдат ОСОБА_4 , 1989 року народження, призваний на військову службу за призовом по мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» та Указу Президента України від 24.02.2022 № 27/2025 «Про введення воєнного стану в Україні», зарахований в команду військової частини НОМЕР_1 та направлений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Слідча суддя зауважує, що працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 не є правоохоронними органами чи органами державної влади, на яких покладено функцію затримання чи утримання осіб під вартою, та не є посадовими чи службовими особами, що уповноважені затримати особу відповідно до ст. 208 КПК України.

Більше того призов громадянина на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу та особисту недоторканість, гарантоване Конституцією України, а є обов`язком громадянина України на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відтак слідча суддя в межах здійсненої правової процедури встановила, що метою доставляння ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_3 було вжиття заходів з метою призову до ЗСУ по мобілізації і не є незаконним затриманням особи у розумінні вказаних вище положень чинного кримінального процесуального законодавства.

За таких підстав скарга адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на незаконне затримання особи є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Поряд з цим слідча суддя звертає увагу на те, що рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 в порядку призову на військову службу під час мобілізації можуть бути оскаржені заінтересованою особою в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 2, 206, 309, 376 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У скарзі адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про незаконне затримання особи відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1