Номер провадження: 11-кп/813/399/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2023 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Білгород-Дністровський, Одеської області, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України у кримінальному провадженні № 0000317 від 06.05.2022 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, та йому призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді штрафу у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 255000 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч) гривень.

На підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України конфісковано у власність держави засіб вчинення кримінального правопорушення - транспортний засіб «Mitsubishi Pajero Wagon», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , чорного кольору, який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також даним вироком вирішено питання речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та судових витрат.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хв. 24 лютого 2022 року, термін дії якого неодноразово продовжувався, у зв`язку з чим почали діяти обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, умисно, вчинив злочин пов`язаний з організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Так, ОСОБА_8 , діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, 18.05.2022 приблизно о 14.30 годині, знаходячись біля супермаркету «Копійка» за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльській, № 60, зустрів громадянина ОСОБА_9 , з яким заздалегідь домовився про переправлення останнього через державний кордон України до Республіки Молдови поза пунктом пропуску по нелегальному маршруту за грошові кошти у сумі 2500 доларів США (у відповідності до курсу НБУ станом на 18.05.2022 складає 73,137.25 гривень (сімдесят три тисячі сто тридцять сім гривень двадцять п`ять копійок).

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на організацію незаконного переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України, ОСОБА_8 на власному автомобілі марки MITSUBISHI PAJERO WAGON в кузові чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , яким він особисто управляв, перевіз ОСОБА_9 з місця зустрічі до села Молога, Білгород-Дністровського району, Одеської області, вбік державного кордону України.

Рухаючись до вказаного ОСОБА_8 населеного пункту, на вимогу останнього, ОСОБА_9 передав йому грошові кошти в сумі 2500 доларів США (у відповідності до курсу НБУ станом на 18.05.2022 складає 73,137.25 гривень (сімдесят три тисячі сто тридцять сім гривень двадцять п`ять копійок) в якості винагороди за організацію ОСОБА_8 незаконного переправлення останнього через державний кордон.

Отримавши грошові кошти, ОСОБА_8 привіз ОСОБА_9 до будинку АДРЕСА_1 з метою доведення до кінця свого злочинного плану, а саме незаконного переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України до Республіки Молдови поза пунктом пропуску по нелегальному маршруту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначає, що вважає вирок незаконним у частині спеціального конфіскування транспортного засобу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

-обвинувачений ОСОБА_8 незаконно не перевозив будь-яких осіб через державний кордон України, а лише організовував таке переправлення;

-відповідно до матеріалів кримінального провадження, автотранспортний засіб, до якого застосована спеціальна конфіскація, не є речовим доказом у даному провадженні та не підпадає під критерій «знаряддя вчинення кримінального правопорушення»;

-судом невірно застосовано спеціальну конфіскацію, оскільки відповідно до вимог ст.77 КК України, у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням або у виді штрафу, додаткове покарання у вигляді конфіскації майна не застосовується;

-суд не звернув уваги на те, що даний автотранспортний засіб є єдиним автомобілем в сім`ї, придбаний за сумісні кошти подружжям під час шлюбу, ОСОБА_8 працює таксистом, а тому автомобіль є джерелом прибутку.

На підставі цього просить вирок відносно конфіскування у власність держави транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Wagon», д.н.з. НОМЕР_1 , змінити, виключивши його з переліку майна, що підлягає спеціальній конфіскації.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

В судове засіданні апеляційного судуобвинувачений ОСОБА_8 не з`явився, за згодою учасників судового провадження, апеляційний розгляд проведено за його відсутності за участі захисника ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурораОСОБА_6 , яка не заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення в повніймірі відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Як вбачається з журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, внаслідок чого, суд, за погодженням зі сторонами захисту та обвинувачення, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом 1-ої інстанції за ч. 3 ст. 332 КК України, за кваліфікуючими ознаками організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинене з корисливих мотивів.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується та кваліфікація дій ніким не заперечується та в апеляційному порядку не оскаржується, отже не перевіряються під час апеляційного розгляду.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд у відповідності до ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також, суд прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, можливе при призначенні покарання із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України, вважав за необхідне перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті), а саме до покарання у виді штрафу, що в умовах введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, буде додатковим наповненням для бюджету країни та відповідно ще одним засобом розширення оборонних можливостей держави.

Саме таке покарання, на думку суду 1-ої інстанції, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та саме таке покарання у виді штрафу повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого ОСОБА_8 , які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Оскільки стороною захисту та обвинувачення міра та вид призначеного покарання в апеляційному порядку не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряється.

Всупереч доводам апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_8 незаконно не перевозив будь-яких осіб через державний кордон України, а лише організовував таке переправлення та автотранспортний засіб, до якого застосована спеціальна конфіскація, не є речовим доказом у даному провадженні та не підпадає під критерій «знаряддя вчинення кримінального правопорушення», колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно обвинувального акту, а також встановлених судом 1-ої інстанції обставин кримінального провадження: реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на організацію незаконного переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України, ОСОБА_8 на власному автомобілі марки MITSUBISHI PAJERO WAGON в кузові чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , яким він особисто керував, перевіз ОСОБА_9 з місця зустрічі до села Молога, Білгород-Дністровського району, Одеської області, вбік державного кордону України.

Оскільки в суді 1-ої інстанції ОСОБА_8 повністю визнав свою вину в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розумів зміст цих обставин, провадження розглянуто в порядку,передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, тому колегія суддів визнає вочевидь необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль марки MITSUBISHI PAJERO WAGON не був засобом вчинення злочину.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що судом невірно застосовано спеціальну конфіскацію, оскільки відповідно до вимог ст.77 КК України, у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням або у виді штрафу, додаткове покарання у вигляді конфіскації майна не застосовується, колегія суддів визнає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, згідно мотивувальної частини вироку, у зв`язку із призначенням обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням вимог ч.1 ст. 69 КК України у виді штрафу, та переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті), суд, не застосував додаткове покарання у виді конфіскації майна, передбачене санкцією ч.3 ст.332 КК України та не застосував обов`язкове додаткове покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.332 КК України у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Отже, не має підстав стверджувати, що судом 1-ої інстанції порушені вимоги ст.77 КК України, оскільки у даному провадженні додаткове покарання у виді конфіскації майна не призначалось.

Згідно п.4 ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Згідно приписів ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, судом 1-ої інстанції обґрунтовано на підставі ст. 96-1, п.4 ч.1 ст.96-2 КК України прийнято рішення про необхідність конфіскувати у власність держави засіб вчиненого тяжкого злочину транспортний засіб «Mitsubishi Pajero Wagon», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , чорного кольору, який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно встановлених судом обставин використовувався ним як засіб вчинення злочину для досягнення кінцевої мети злочину незаконного переправлення осіб через державний кордон України, тобто перевезення до с. Молога, Білгород- Дністровського району, Одеської області ОСОБА_9 , звідки останній через державний кордон України поза пунктом пропуску по нелегальному маршруту мав потрапити до Республіки Молдови.

Водночас, доводи захисника про те, що суд не звернув уваги на те, що даний автотранспортний засіб є єдиним автомобілем в сім`ї, придбаний за сумісні кошти подружжям під час шлюбу, ОСОБА_8 працює таксистом, а тому автомобіль є джерелом прибутку, не спростовують цих правильних висновків суду 1-ої інстанції та не можуть бути підставою для не застосування спеціальної конфіскації.

При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 18.05.2022 року (а.с.65 тому «письмові докази»), транспортний засіб «Mitsubishi Pajero Wagon», д.н.з. НОМЕР_1 з 2022 року перебуває на спеціальному майданчику затриманих транспортних засобів №6, що спростовує доводи захисту про те, що автомобіль є джерелом прибутку, оскільки протягом трьох років він обвинуваченим не використовувався.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, колегія суддів ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги сторони захисту, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених вище, а вирок суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2023 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4