ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/1146/25

1-кп/609/131/2025

17 грудня 2025 року

Шумський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000430 від 29 жовтня 2025 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гуляйполе Пологського району Запоріжської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, не депутата, з середньою - спеціальною освітою, тимчасово непрацюючого, раніше судимого вироком Шумського районного суду Тернопільської області за ч.1 ст.382 КК України, у справі № 609/878/25 від 09.10.2025р., до покарання у виді штрафу в розмірі 700 (сімсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 11 900 (одинадцять тисяч дев`ятсот) гривень (14.10.2025р. оплачений),-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2024 року постановою Шумського районного суду Тернопільської області у справі № 609/12024/2024, яка набрала 24.02.2024р. законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім цього, 02 січня 2025 року постановою Шумського районного суду Тернопільської області у справі № 609/1575/2024, яка набрала 12.01.2025р. законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Крім того, 04 вересня 2025 року постановою Шумського районного суду Тернопільської області у справі № 609/682/25, яка набрала законної сили 14.09.2025р., ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.5 ст.126 та ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

В подальшому ОСОБА_4 , достовірно знаючи про те, що постановою Шумського районного суду Тернопільської області у справі № 609/682/25, яка набрала 14.09.2025р. законної сили, його притягнуто до адміністративної відповідальності та призначено покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, усвідомлюючи, що протягом зазначеного терміну зобов`язаний утриматися від керування транспортними засобами, діючи умисно, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.1 ст.129-1 Конституції України та ч. 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, з метою невиконання постанови суду, що набрала законної сили, маючи реальну можливість її виконати, керував транспортним засобом.

Так, 28 жовтня 2025 року, о 17 год. 24 хв. перебуваючи по вул. Українська, біля домоволодіння 112, що у м. Шумськ Кременецького району Тернопільської області, на підставі п.3 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію України», черговим нарядом СРПП СПД №2 ПП Кременецького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області у складі інспектора ОСОБА_5 та поліцейського ОСОБА_6 , був зупинений автомобіль марки «CHEVROLET NIVA», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 .

В ході спілкування із ОСОБА_4 встановлено, що останній керував автомобілем, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а також будучи позбавленим такого права за постановою суду.

У зв`язку із зазначеним, відносно ОСОБА_4 складено протокол серії ЕПР1 № 496695 від 28.10.2025р. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП з подальшим скеруванням на розгляд до суду.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України, тобто умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся. Вказав, що обставини викладені у обвинувальному акті відповідають дійсності. Змушений був сісти за кермо автомобіля, щоб підвезти брата, який направлявся на службу в ЗСУ.

Обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою винність у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення. Під час проведення судових дебатів просив призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також вирішити долю речового доказу та накладеного арешту на автомобіль.

Суд, встановивши, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію кримінального правопорушення, з`ясувавши їхню думку щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, при цьому встановив, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Аналізуючи всі дані в їх сукупності, суд, дійшов переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він є уродженцем с. Гуляйполе Пологського району Запоріжської області, українцем, громадянином України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, раніше судимого вироком Шумського районного суду Тернопільської області за ч.1 ст.382 КК Украни, у справі № 609/878/25 від 09.10.2025р., до покарання у виді штрафу в розмірі 700 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 11 900 гривень (14.10.2025р. оплачений), на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, особу винного, його вік, сімейний стан, позитивну характеристику, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання вини, щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При цьому суд також враховує те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі наведеного, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкцій статті обвинувачення у виді максимального штрафу, оскільки саме таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вищевказане покарання суд вважає необхідними та достатніми для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд не вбачає.

Також судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 засуджений вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2025 року за ч.1 ст.382 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 11900 гривень, який на дату постановлення даного вироку оплачений.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.385 КК України, за яке ОСОБА_4 на даний час притягається до кримінальної відповідальності, вчинене після ухвалення вироку Шумського районного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно частини 3 статті 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відповідно до копії квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №1.353563193.1 від 14.10.2025р. встановлено, що ОСОБА_4 призначене покарання за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 09.10.2025р. у виді штрафу в розмірі 11900 грн. сплатив в повному обсязі.

Згідно повідомлення Шумського районного суду Тернопільської області № 609/878/25/2488/2025 від 20.11.2025р., ОСОБА_4 призначений штраф за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 09.10.2025р. в розмірі 11900 грн. сплатив 14.10.2025р.

Згідно Висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 06.12.2021р. у справі №243/7758/20, якщо штраф, призначений за попереднім вироком, сплачено до моменту винесення нового вироку, то порядок та правила призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, визначені положеннями ч.1 ст.71, ч.3 ст.72 Кримінального процесуального кодексу України не застосовуються.

Таким чином при призначенні покарання ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні, підстав для застосування вимог ч.1 ст.71 та ч.3 ст.72 КПК України немає, оскільки штраф, який вже сплачено за попереднім вироком не враховується при визначенні остаточного покарання.

З матеріалів справи вбачається, що в ході досудового розслідування та судового розгляду у кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся.

Питання щодо майна, на яке накладено арешт, слід вирішити у відповідності до ст.174 КПК України.

Долю речового доказу слід вирішити в порядку ст.100 КПК України

Витрати на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування - відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 374 КПК України, ст. ст. 50, 65, 66, 67, 382 КК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп.

Скасувати арешт накладений згідно ухвали слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2025 року (справа № 601/3250/25, провадження (1-кс/601/752/2025) на автомобіль марки Chevrolet Niva, д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, 2010 року виписку, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 04.11.2021р. належить ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили.

Речовий доказ:

-автомобіль марки Chevrolet Niva, д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, 2010 року виписку, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 04.11.2021р. належить ОСОБА_4 та який поміщений на територію СПД №2 Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області повернути ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляція на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до п.15 ст.615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини.

Учасникам судового провадження вручається повний текст вироку в день його проголошення.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: ОСОБА_1