Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/5300/24
Провадження №: 1-кс/332/369/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 р. м. Запоріжжя

Слідча суддя Заводського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представник заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_3 , про скасування арешту майна,-

встановила:

До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, в якому просить винести ухвалу, якою скасувати заборону ОСОБА_5 розпоряджатися та відчужувати автомобіль «BMW X1», д.н.з. НОМЕР_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Запоріжжя від 17.09.2024 року у справі № 332/5300/24 (провадження № 1-кс/332/388/24) було накладено арешт на предмети, які було вилучено під час обшуку 14.09.2024 року на території садових ділянок № НОМЕР_2 та 310, які розташовано на території обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Будівельник 1» в м. Запоріжжі. Зокрема, арешт у вигляді заборони користування та розпорядження накладено на автомобіль «BMW X1» д.г.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 . Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року вищезазначену ухвало змінено, а саме вона була доповнена рішенням, яким накладено арешт на автомобіль «BMW X1», д.н.з. НОМЕР_1 шляхом заборони його власнику ОСОБА_5 розпоряджатися та відчужувати зазначене майно. Заборона користуватися вищевказаним транспортним засобам його власнику була знята.

Автомобіль «BMW X1», д.н.з. НОМЕР_1 був переданий на відповідальне зберігання заявниці ОСОБА_5 . До цього часу зазначена заборона не скасована. Проте, наскільки відомо заявнику у кримінальному провадженні, що було внесене до ЄРДР за № 0000680, в межах якого проводився зазначений обшук, до цього дня нікому не повідомлено про підозру. Наслідки досудового розслідування власнику майна невідомі. В той же час строк досудового розслідування не може перевищувати 2х місяців на виконання ст. 219 КПК України, тоді як заборона триває більше року.

Вважає, що обмеження будь-якого права, в тому числі й права особи вільно розпоряджатися своєю власністю, що передбачене ст. 41 Конституції України, може бути обумовлене лише необхідністю, однак така необхідність за вищевикладених обставин, на думку заявника, явно відсутня, тому вважає, що в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження така необхідність відпала. На підставі викладеного, просить винести ухвалу, якою скасувати заборону ОСОБА_5 розпоряджатися та відчужувати автомобіль «BMW X1», д.н.з. НОМЕР_1 .

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив його задовольнити з підстав, що наведені в ньому. Зазначив, що заявниця не може продати свій автомобіль «BMW X1», д.н.з. НОМЕР_1 , чим порушуються її конституційні права.

Слідчий СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, посилаючись на те, що автомобіль ««BMW X1», реєстраційний номер НОМЕР_1 постановою слідчого від 14.09.2024 у вищезазначеному кримінальному провадженні визнаний речовим доказом, досудове розслідування триває, строки досудового розслідування не порушені. Автомобіль «BMW X1», д.н.з. НОМЕР_1 є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.146 КК України, тому в разі скасування арешту майна, цей речовий доказ буде втрачено, в той час як вищезазначений автомобіль має доказове значення у кримінальному провадженні.

Вислухавши позиції учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із частиною першою статті 7 Кримінального процесуального кодексу України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься недоторканність права власності.

Як зазначено у частині першій статті 16 Кримінального процесуального кодексу України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із частинами першою та другою статті 131 Кримінального процесуального кодексу України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Відповідно до положень статті 170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно із частиною другою статті 173 Кримінального процесуального кодексу України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тобто будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом, та має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі "Беєлер проти Італії" від 05.01.2000, заява № 33202/96).

При цьому будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, заява № 8793/79).

Згідно із частиною першою статті 174 Кримінального процесуального кодексу України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000680 від 11.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 17.09.2024 по справі № 332/5300/24 (провадження № 1-кс/332/388/24) по кримінальному провадженню № 0000680 від 11.09.2024 за ч.2 ст.146 КК України, задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, яке 14.09.2024 було вилучено під час проведення обшуку на територіях садових ділянок № 222 та № 310, які розташовані на території Обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Будівельник 1» в місті Запоріжжі, право користування якими має ОСОБА_6 , зокрема на автомобіль «BMW X1», д.н.з. НОМЕР_3 із заводським ідентифікаційним номером (номером кузову) НОМЕР_4 , із забороною користування та розпорядження цим майном.

Відповідно до ухвали Запорізького апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року частково задоволено апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 . Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 17 вересня 2024 року про арешт майна змінено. Доповнено ухвалу слідчого судді рішенням, яким накладено арешт на автомобіль «BMW X1», д.н.з. НОМЕР_1 шляхом заборони його власнику ОСОБА_5 розпоряджатися та відчужувати зазначене майно.

Знято заборону користуватися вищевказаним транспортним засобам його власнику.

Автомобіль «BMW X1», д.н.з. НОМЕР_1 передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до постанови слідчого про визнання в якості речового доказу у даному кримінальному провадженні від 14.09.2024, автомобіль ««BMW X1», реєстраційний номер НОМЕР_1 визнаний у вищезазначеному кримінальному провадженні речовим доказом.

Як зазначено в ухвалах слідчого судді, арешт накладено для реалізації викладеної мети відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, оскільки автомобіль відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, зокрема має статус речового доказу у кримінальному провадженні.

На даний час у вищезазначеному кримінальному проваджені жодній особі підозра не пред`явлена.

Наразі досудове розслідування триває.

Посилання представника заявника на те, що строк досудового розслідування не може перевищувати 2х місяців на виконання ст. 219 КПК України, є необґрунтованими, оскільки 01 січня 2024 року набув чинності закон «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури», відповідно до якого порядок обчислення строків досудового розслідування у ч. 1 статті 219 КПК викладено в такій редакції: «Строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження».

Частину 2 ст. 219 КПК, відповідно до якої строк досудового розслідування обчислювався з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, вищевказаним законом було виключено.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідча суддя зазначає, що як вбачається з ухвали слідчого судді від 17.09.2024 по справі № 332/5300/24 (провадження № 1-кс/332/388/24) по кримінальному провадженню № 0000680 від 11.09.2024 за ч.2 ст.146 КК України про арешт майна, автомобіль «BMW X1», державний номерний знак НОМЕР_3 був використаний під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України (його об`єктивної сторони), що є обставиною, що має бути встановлена та підлягає доказуванню під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження.

Отже, до встановлення усіх фактичних обставин даного кримінального провадження, накладення арешту на вилучене 17.09.2024 під час проведення обшуку майно відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та є розумним, а обмеження права власності ОСОБА_5 є співрозмірним завданням кримінального провадження.

При цьому, невжиття у даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна створить реальний ризик знищення або втрати речових доказів, що, у свою чергу, може істотно ускладнити або зробити неможливим досягнення мети досудового розслідування та виконання завдань арешту майна, визначених частиною першою статті 170 Кримінального процесуального кодексу України.

Слідча суддя зауважує, що досудове розслідування у межах вказаного кримінального провадження наразі триває. Орган досудового розслідування продовжує здійснювати комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, спрямованих на збирання доказів, встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також осіб, які можуть бути причетними до його вчинення.

Крім того, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію кримінального правопорушення, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту.

Так, в судовому засіданні представником ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_3 не було доведено та не надано достатніх доказів того, що відпала потреба в подальшому застосуванні цього заходу або арешт накладено необґрунтовано у кримінальному провадженні № 0000680 від 11.09.2024.

На думку слідчої судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та його тяжкість. За таких обставин, слідча суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

У цьому контексті слідча суддя зауважує, що арешт накладається без заборони користування відповідним майном, а тому не вбачає негативних наслідків від його застосування як для самої власниці автомобіля «BMW X1», державний номерний знак НОМЕР_3 , так і для інших осіб. Водночас, заборона відчуження та розпорядження відповідним майном є обґрунтованою та виправданою з огляду на встановлений ризик передачі зазначеного майна на користь інших осіб, що унеможливить досягнення заявленої мети арешту.

Крім того, з урахуванням характеру кримінального правопорушення, що розслідується у межах цього кримінального провадження, такий захід забезпечення кримінального провадження буде пропорційним втручанню у володіння майном. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає. У цьому випадку арешт майна необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження та негативних наслідків для власника майна не створює.

Також слідча суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

Слідчою суддею враховано, що відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Ураховуючи викладене вище, слідча суддя доходить висновку про відсутність на даний час передбачених законом підстав для скасування арешту майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000680 від 11.09.2024, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Керуючись статтею 174 Кримінального процесуального кодексу України, -

постановила:

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_3 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000680 від 11.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 Кримінального кодексу України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає; заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали складений 22 вересня 2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1