н/п 1-кс/490/320/2026
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/3586/25
У Х В А Л А

29 січня 2026 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого дізнавача СД відділення поліції №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 25.12.2025 року про закриття кримінального провадження №0000088 від 01.04.2025 року за ознаками ч.1 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Потерпіла ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді зі скаргою на постанову старшого дізнавача СД відділення поліції №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 25.12.2025 року про закриття кримінального провадження №0000088 від 01.04.2025 року за ознаками ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Зазначає, що прийнята дізнавачем постанова про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та відповідно такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Стверджує, що дії особи, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення, слід кваліфікувати за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, оскільки тілесні ушкодження заподіяні їй у зв`язку з виконанням нею службових обов`язків.

Вказує, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.06.2026 року (справа №490/3586/25) вже було скасовано попередню постанову старшого дізнавача ОСОБА_5 про закриття вказаного кримінального провадження.

Проте постанова, яка оскаржується, фактично дублює висновки вказані у попередній постанові, без усунення недоліків, на які прямо вказано судом.

Таким чином, посилання старшого дізнавача ОСОБА_5 на п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення є передчасним та необґрунтованим.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала подану скаргу та просила її задовольнити.

Дізнавач в судове засідання не з`явився, надав матеріали кримінального провадження та заяву про проведення судового засідання без його участі, проти задоволення скарги заперечував.

Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги та додані матеріали вважаю, що вона підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав

Згідно п.5 ч.1 ст.3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ч.4 ст.284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Так, відповідно до п.2 ч.5 ст.110 КПК України, постанова дізнавача, слідчого, прокурора складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, 25.12.2025 року дізнавачем СД відділення поліції №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000088 від 01.04.2025 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

В оскаржувані постанові дізнавач посилається на покази потерпілої ОСОБА_3 , яка з 06.12.2024 обіймає посаду головного спеціаліста сектору тимчасового затримання транспортних засобів виконкому Миколаївської міської ради, є посадовою особою органу місцевого самоврядування, щоденно керівництво надає усні розпорядження щодо маршруту інспектування. 31.03.2025 за усним дорученням керівництва, а саме ОСОБА_7 , вона у складі з інспектором ОСОБА_8 були направлені для інспектування та виявлення правопорушень у сфері паркування транспортних засобів по периметру від дитячого містечка «Казка» до вул. Маріупольської в місті Миколаєві. При цьому, потерпіла додала, що група була оснащена однією нагрудною камерою, робочим мобільним пристроєм марки Samsung Galaxy A25 SM-A256B, дальноміром для розрахунку відстані, принтером переносним для друку повідомлень про штраф. Окрім того, потерпіла у ході допиту вказала, що інспектори пересуваються пішою ходою, форма одягу цивільна, поверх якого у кожного інспектора для розпізнавання має бути жилет яскраво-салатного кольору з написом на спині «інспектор з паркування». Крім того, кожен інспектор має при собі службове посвідчення, яке за вимогою громадян має бути пред`явлене для ознайомлення, яке інспектори носять в одязі. Того ж дня, приблизно о 14.55 год біля буд. №79 по проспекту Центральному в м. Миколаєві,потерпіла побачила автомобіль марки та моделі Peugeot 3008, д.н.з. НОМЕР_1 , з порушеннями правил паркування, вказаний автомобіль було припарковано на відстані приблизно 12 м від зупинки громадського транспорту по вул. Маріупольській. Після чого, вжито заходів щодо фіксації правопорушення та складання повідомлення про штраф. В подальшому, коли повідомлення було роздруковане, з двору будинку АДРЕСА_1 вийшов власник автомобіля разом з дружиною. Вийшовши, чоловік з жінкою направились до автомобіля Peugeot, опинившись біля якого та побачивши повідомлення, чоловік звернувся до ОСОБА_3 , голосно та з агресією, почав запитувати про те, що за папірець вона лишила. Відповідаючи, ОСОБА_3 не представлялась, оскільки чоловік не запитував, та почала пояснювати йому, що ним порушено правила паркування транспортного засобу, про що складене повідомлення про накладення адміністративного штрафу за порушення правил паркування. Далі між чоловіком, жінкою та ОСОБА_3 розпочалась дискусія, оскільки особи не погоджувались зі своїм правопорушенням. Після чого, дружина власника авто почала кричати на ОСОБА_3 , супроводжуючи це нецензурними висловлюваннями, почала вимагати, щоб повідомлення про правопорушення було анульоване та помітивши у лівій руці ОСОБА_3 , мобільний телефон, почала вимагати, щоб потерпіла видалила фото. За словами потерпілої, дружина власника авто не припиняла кричати, погрожувала ОСОБА_3 фізичною розправою, однак в чому саме полягала така погроза, остання не пам`ятає. Потерпіла відмовилась видаляти фото, на що вказана жінка, наблизившись до ОСОБА_3 та опинившись впритул, почала робити спроби вирвати у неї з руки мобільний телефон, схопивши ОСОБА_3 своєю, лівою рукою за ліву руку в якій потерпіла тримала телефон та з силою стиснувши пальці лівої кисті потерпілої, хотіла вирвати телефон. Внаслідок дій жінки ОСОБА_3 відчувала сильний біль. В цей час ОСОБА_9 , побачивши виниклу ситуацію, втрутився.

Свідок ОСОБА_8 повідомив, що з 20.03.2025 обіймає посаду головного спеціаліста сектору контролю за стоянкою і зупинкою відділу безпеки дорожнього руху та паркування Управління транспортного комплексу зв`язку та телекомунікацій Миколаївської міської ради, є посадовою особою органу місцевого самоврядування. Так, 31.03.2025 за усним дорученням керівництва, ОСОБА_8 у складі з головним спеціалістом сектору тимчасового затримання транспортних засобів виконавчого комітету ММР ОСОБА_3 були направлені для інспектування та виявлення правопорушень у сфері паркування транспортних засобів по периметру від дитячого містечка «Казка» до вул. Маріупольської в місті Миколаєві. При цьому, в ході допиту ОСОБА_8 повідомив, що інспектори пересуваються по місту пішою ходою, за потреби, користуються комунальним транспортом, форма одягу цивільна, поверх якого у кожного інспектора для розпізнавання має бути жилет яскраво-салатного кольору з написом на спині «інспектор з паркування». Крім того, кожен інспектор має при собі службове посвідчення, яке за вимогою громадян має бути пред`явлене для ознайомлення, вказане посвідчення зберігається в одязі. 31.03.2025 приблизно о 14.55 год, в ході інспектування вулиць по визначеному периметру біля буд. №79 по проспекту Центральному в м. Миколаєві, ОСОБА_3 побачила автомобіль чорного кольору марки та моделі Peugeot 3008, д.н.з. НОМЕР_1 з порушеннями правил паркування, автомобіль було припарковано на відстані приблизно 12 м від зупинки громадського транспорту по вул. Маріупольській. Після виявлення правопорушення, ОСОБА_3 здійснила фіксування правопорушення. Після чого, нею складено повідомлення про правопорушення згідно п. 15.9 «е» ч. 3 ст. 122 КУпАП. Далі, роздрукувавши повідомлення, ОСОБА_3 наблизилась до транспортного засобу та почала класти це повідомлення під двірник лобового скла автомобіля. У той момент з двору будинку АДРЕСА_1 вийшов чоловік-власник даного автомобіля з дружиною. Вийшовши, чоловік з жінкою направились до автомобіля Peugeot, опинившись біля якого та побачивши повідомлення, чоловік звернувся до інспекторів, голосно почав запитувати про те, що за папірець йому лишили. На вказане ОСОБА_3 почала пояснювати чоловікові, що ним порушено правила паркування транспортного засобу. Одночасно з тим, інспектори не пред`являли своє службове посвідчення, оскільки громадяни не прохали про це. Почувши про повідомлення про штраф, чоловік з жінкою почали конфліктувати, ображали інспекторів. Свідок повідомив, що коли він спілкувався з чоловіком, перебуваючи на відстані 1 м від ОСОБА_3 , почув, як невідома жінка кричить на ОСОБА_3 , поводить себе агресивно, погрожує фізичною розправою, тому одразу підійшов до них. Свідок чув, як невідома жінка вимагала від ОСОБА_3 видалити відомості щодо вчинення правопорушення з мобільного телефону, на що ОСОБА_3 пояснювала, що це неможливо. При цьому, ОСОБА_3 у той момент тримала у своїй лівій руці робочий мобільний телефон, далі, невідома жінка, перебуваючи впритул навпроти ОСОБА_3 , скорочуючи відстань, та, як вказує свідок, правою рукою схопила ОСОБА_3 за її ліву кисть, якою остання тримала телефон. Далі, невідома тримаючи ОСОБА_3 за ліву руку, намагаючись забрати телефон з руки ОСОБА_3 , стисла пальці її лівої руки. Побачивши, що жінка агресивно себе поводить і намагається забрати телефон, щоб видалити дані, свідок втрутився, став між ОСОБА_3 та жінкою, внаслідок чого, невідома жінка відпустила руку ОСОБА_3 .

У ході допиту свідка ОСОБА_10 встановлено, що 31.03.2025 приблизно о 14.30 год він з дружиною приїхали на легковому автомобілі чорного кольору марки «Peugeot», моделі «3008», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , за адресою їх проживання. При цьому, у зв`язку з тим, що на подвір`ї, де мешкає свідок, місця для паркування були відсутні, він припарковав автомобіль у крайній правій смузі проїжджої частини по просп. Центральному, а саме навпроти багатоповерхового будинку №79 по просп. Центральний в м. Миколаєві, на відстані приблизно 15 м від зупинки громадського транспорту. Свідок збирався занести додому бутлі з водою та збирався повернутись і поїхати у справах. Крім того, свідкові було дуже зле, оскільки підвищився артеріальний тиск та йому потрібно було вжити ліки. Отже, залишивши автомобіль, свідок з дружиною пішли додому. Далі, дружина свідка поміряла його тиск, дала ліки та в той час через відкриті вхідні двері квартири до свідка звернувся сусід, який сказав, що на транспортний засіб виписують штраф за паркування. Почувши вказане, свідок з дружиною швидко вибігли на двір, щоб з`ясувати, що відбувається. Вийшовши на двір, свідок з дружиною попрямували до місця, де чоловік припарковав автомобіль, та наближаючись до автомобіля, свідок ОСОБА_10 побачив невідомих йому чоловіка та дівчину, які були в цивільному одязі, поверх якого був одягнутий яскраво-салатний жилет (написів не бачив), інших розпізнавальних елементів не було, тому, як стверджує свідок,він не знав, що це за особи та які функції вони виконують. Коли свідок підійшов, він звернувся до дівчини та запитав, що взагалі відбувається, запитав, хто вони такі. На питання свідка ані дівчина, ані хлопець жодних документів не надавали для ознайомлення та не представились, тому свідок не зрозумів, хто вони, лише зрозумів із відповіді, що вони склали штраф за паркування. Далі, ОСОБА_10 почав пояснювати, що тільки лишив автомобіль біля свого будинку, тощо, однак зрозумів, що нічого не зміниться та немає потреби щось доводити, тому, щоб не конфліктувати, сів до автомобіля та поїхав.

В ході відібрання пояснень від ОСОБА_6 , остання повідомила, що 31.03.2025 приблизно о 14.30 год, вона з чоловіком приїхали на легковому автомобілі чорного кольору марки «Peugeot», моделі «3008», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить чоловікові за адресою проживання. При цьому, у зв`язку з тим, що на подвір`ї місця для паркування були відсутні, чоловік припарковав автомобіль у крайній правій смузі проїжджої частини по просп. Центральному, а саме навпроти багатоповерхового будинку №79 по просп. Центральний в м. Миколаєві, на відстані приблизно 15 м від зупинки громадського транспорту. Свідок наголосила, що її чоловікові було дуже зле, у нього був високий тиск, тому їм терміново потрібно було потрапити додому, щоб надати чоловікові ліки, тому залишивши у вказаному місці авто, вони пішли додому. В подальшому, через відкриті вхідні двері квартири до жінки з чоловіком звернувся сусід, який сказав, що на транспортний засіб виписують штраф за паркування. Почувши вказане, будучи на емоціях через стан здоров`я чоловіка та відсутність грошових коштів, ОСОБА_6 з чоловіком швидко вибігли на двір, щоб з`ясувати, що відбувається. Вийшовши на двір, жінка з чоловіком попрямували до місця, де припаркований автомобіль. Наближаючись до автомобіля, жінка побачила невідомих чоловіка та дівчину, які були в цивільному одязі, поверх якого був одягнутий яскраво-салатний жилет, на написи не звернула уваги, інших розпізнавальних елементів не бачила, однак наглядно зрозуміла, що вказані особи складають повідомлення про штраф за паркування, хоча не знала з якої вони організації. Наблизившись, ОСОБА_6 звернулась до дівчини з проханням не виносити штраф, однак дівчина відповіла, що повідомлення про порушення правил паркування вже винесене та скасувати його вона не може. Як стверджує свідок, через поганий емоційний стан, хвилювання вона не могла втримати свої емоції, тому почала конфлікт з дівчиною, хоча розуміла, що нічого виправити не може. Свідок підтвердила, що дійсно поводила себе агресивно, висловлювалась, вживаючи образливі слова, прохала також, щоб остання видалила штраф. Крім того, ОСОБА_6 наголосила, що не наносила дівчині жодних ударів. При цьому, не може згадати ситуацію, коли хапала її за руку.

За результатами огляду відеозапису встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 дійсно поводили себе достатньо агресивно, висловлювались у різкій формі, вживаючи образливі слова та нецензурну лексику. Попри вказане, твердження потерпілої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_8 щодо висловлювання ОСОБА_6 погроз фізичною розправою на їх адресу, не відповідають змісту висловлювань, які дійсно говорила ОСОБА_6 . Оскільки остання висловлювала лише прокльони, говорячи про кармічну дію, які самі по собі не є погрозою фізичною розправою та не повинні сприйматись як реальні.

Крім того, щодо отриманих ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, згідно висновку експерта №244 від 02.04.2025, у неї має місце тілесне ушкодження у вигляді забою лівої верхньої кінцівки. Дане тілесне пошкодження могло утворитись від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути руки, ноги, за механізмом стискання та подальшої ротації. По ступеню тяжкості дане тілесне ушкодження відносить до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку експерта №618від 22.08.2025, механізм утворення тілесного ушкодження у вигляді забою лівої верхньої кінцівки відповідає механізму переглянутому та вказаному у відеозаписі нагрудного реєстратору ОСОБА_3 від 31.03.2025.

Так, диспозицією ч.1 ст.125 КК України є умисне легке тілесне ушкодження. Безпосереднім об`єктом тілесного ушкодження виступають суспільні відносини, що забезпечують охорону здоров`я людини. Тілесне ушкодження заподіює певну шкоду здоров`ю людини. Тілесним ушкодженням є посягання на здоров`я іншої людини.

З об`єктивної сторони тілесне ушкодження характеризується дією або бездіяльністю у вигляді посягання на здоров`я іншої людини; наслідками у вигляді спричинення тілесних ушкоджень; причинним зв`язком між назначеним діянням. Необхідною ознакою закінченого складу тілесного ушкодження є настання суспільно-небезпечного наслідку у вигляді різної тяжкості шкоди здоров`ю людини.

Для притягнення до відповідальності за заподіяння тілесного ушкодження необхідним є встановлення причинного зв`язку між діянням винного і шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого. Судово-медичне визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень здійснюється на основі Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ від 17.01.1995. Відповідно до ч.2 ст. 242 КПК проведення судово-медичної експертизи у цих провадженнях є обов`язковим.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, характеризується тільки умисною виною. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним за ст.125 КК України.

Аналіз матеріалів кримінального провадження, у тому числі показів потерпілої ОСОБА_3 , свідків та ОСОБА_6 , працівників УПО в Миколаївській області свідчить про те, що не можна стверджувати про умисне завдання тілесних ушкоджень. Кримінальним кодексом України не передбачено настання відповідальності за необережне легке тілесне ушкодження, у зв`язку з чим, в діях особи відсутній склад кримінального правопорушення.

Після цього дізнавач в постанові зазначив, що беручи до уваги отримані у ході досудового розслідування докази, встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з чим було постановлено, керуючись ст. 110, ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження №0000088 від 01.04.2025 року - закрити, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Разом з тим, дізнавач не надав правильної оцінки усім зібраним доказам у кримінальному провадженні, не врахував належним чином покази потерпілої ОСОБА_3 , пояснення свідка ОСОБА_8 , відеозапису ходу подій, які були добуті в ході досудового розслідування кримінального провадження, не встановив достовірність фактів, які пов`язані з реальними подіями та діями, які відбулися 31.03.2025 року, та можуть свідчити про винуватість ОСОБА_6 , яка сама не заперечувала, що кидалася на потерпілу ОСОБА_3 та провокувала конфлікт.

Дізнавач в оскаржуваній постанові однобічно використала зібрані докази (пояснення) та відеозапис з місця події, зробивши цілком суперечливий висновок про відсутність умислу ОСОБА_6 на спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, враховуючи обстановку, активні та агресивні дії ОСОБА_6 , яка усвідомлювала, що перед неї особи, які уповноважені контролювати дотримання правил паркування та накладати штраф за його порушення, спричинила тілесні ушкодження потерпілій, її намагання продовжувати конфлікт та припинення її неправомірної поведінки за втручання ОСОБА_8 .

Вказані обставини були предметом розгляду під час скасування постанови про закриття кримінального провадження від 26.04.2025, та ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.06.2026 року (справа №490/3586/25) вказано на недоліки досудового розслідування.

Проте дізнавач залишив вказані аргументи без належного реагування, будь-яких інших слідчих дій, крім призначення додаткової експертизи щодо тілесних ушкоджень та допиту працівників поліції, які не були присутні під час конфлікту, не провів, продовжив розслідування за ознаками ч.1 ст.125 КК України та залишив поза увагою вчинення дій ОСОБА_6 стосовно представників Миколаївської міської ради, які здійснювали інспектування вулиць в межах Центрального району м. Миколаєва, тобто посадових осіб, які виконували службові обов`язки.

Як було встановлено в судовому засіданні, а також в попередній ухвалі суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 були одягнені у жилети яскраво-жовтого кольору зі смугами для відбивання світла, які мали напис великими буквами «Інспектор з паркування»; на видному та доступному для огляду місці були прикріплені шеврони-наліпки з логотипом та написом «Миколаївська міська рада»; на лобовому склі автомобіля було залишено повідомлення, в якому вказано посаду, прізвище, ім`я та по батькові інспектора з паркування, який його склав; конфлікт ОСОБА_6 розпочала саме через складання адміністративних матеріалів за порушення паркування, яка в подальшому завдала ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, досудове розслідування проведено дізнавачем однобічно, без врахування всіх обставин справи, без взяття до уваги висновків суду, а також залишено без уваги те, що вказані дії вчинялися стосовно уповноважених осіб з контролю паркування (посадової особи під час службової діяльності).

Згідно ч.1 ст.93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Постанова дізнавача, слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленими матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Враховуючим вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що прийняте дізнавачем оскаржуване рішення не ґрунтується на належних та допустимих доказах, які свідчать про законність його прийняття.

Так, оскаржувана постанова не відповідає фактичним обставинам встановленим матеріалами справи, в ній не з`ясовані та не перевірені зазначені в ній обставини, не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діянням та наслідком, не зазначені докази, які виключають проведення подальшого розслідування і обумовлюють прийняття рішення про закриття.

За наявності зазначених суперечностей дізнавач не провів належних слідчих дій, які б усунули вказані протиріччя.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у рішенні Бєлоусов проти України зазначив: «мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю». (Алексахін проти України п.55).

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що в даному кримінальному провадженні дізнавачем не було проведено досудове розслідування повно, об`єктивно, всебічно та ефективно, а тому скарга підлягає задоволенню, а постанова про закриття кримінального провадження скасуванню.

Інші вимоги, які зазначені в скарзі виходять за межі компетенції слідчого судді, оскільки є дискреційними повноваженнями дізнавача, слідчого та прокурора, а тому не можуть бути розглянуті та задоволенні.

При цьому, слідчий суддя роз`яснює, що скасування постанови є підставою для продовження досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Керуючись вимогами статей 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову старшого дізнавача СД відділення поліції №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 25.12.2025 про закриття кримінального провадження №0000088 від 01.04.2025 року за ознаками ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до ст.309 КПК України, ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1