Дата документу 17.11.2025
Справа № 334/9373/25
Провадження № 1-кп/334/817/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 0000709, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.03.2013 за частиною третьою статті 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

встановив:

прокурор ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, в якому просить закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування клопотання зазначила, що 03.03.2013 приблизно о 16.30 годині невідома особа, з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволоділа кредитними коштами КБ «ПриватБанк» на суму 5850 гривень, оформлених на ОСОБА_5 . У ході досудового розслідування встановити особу, яка причетна до вчинення вказаного кримінального правопорушення, не виявилось можливим. Зазначене кримінальне правопорушення було вчинено 03.03.2013, відповідно до статті 12 КК України кримінальне правопорушення за частиною третьою статті 190 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, отже з урахуванням положень статті 49 КК України воно підлягає закриттю.

Прокурор ОСОБА_4 клопотання та обставини, якими воно обґрунтоване, підтримав.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась. Повідомлялась належним чином про дату, час і місце розгляду клопотання. Причини неявки не повідомила.

Заслухавши прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 03.03.2013 приблизно о 16.30 годині невідома особа, з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволоділа кредитними коштами КБ «ПриватБанк» на суму 5850 гривень, оформлених на ОСОБА_5

05.03.2013 відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за № 0000709 за частиною третьою статті 190 КК України.

Під час досудового розслідування кримінального провадження проведений ряд слідчих (розшукових) дій з метою встановлення осіб, причетних до вчинення злочину, а саме допитана потерпіла ОСОБА_6 , опитаний ОСОБА_5 , надані доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) дій, отримані матеріали на виконання доручень.

На час вчинення даного злочину санкція частини третьої статті 190 КК України передбачала відповідальність за шахрайство, вчинене у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років. Після внесення змін до статті 190 КК України Законом від 13.07.2023 № 3233-IX цей злочин кваліфікується за частиною четвертою статті 190 КК України. Відповідно до статті 12 КК України вказаний злочин відноситься до тяжких злочинів.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Оскільки з моменту вчинення злочину до теперішнього часу минуло більше десяти років, закінчився відповідний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до пункту 3-1 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Водночас відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина перша статті 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Законність відповідно до частини другої статті 9 КПК України полягає в тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність згідно зі статтею 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до частини четвертої статті 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження.

Частиною другою статті 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

У контексті наведеного, всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Як вбачається з матеріалів досудового розслідування кримінального провадження, слідчий формально підійшов до проведення досудового розслідування. З 2013 року слідчим не здійснювалось досудове розслідування та не здійснювались дії на виконання обов`язку, встановленого статтею 92 КПК України. Ним лише надавались доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) дій.

При цьому17.06.2025 прокурором в порядку, передбаченому статтею 36 КПК України, надані письмові вказівки слідчому на проведення слідчих (розшукових) дій, у тому числі, тимчасового доступу до речей і документів щодо мобільних номерів телефонів та банківських рахунків потерпілої та осіб, причетних до злочину.

Проте вказані письмові вказівки прокурора слідчим не виконані.

Прокурор, не дивлячись на вказані обставини, направила до суду клопотання про закриття кримінального провадження.

Суд вважає, що таке використання органами досудового розслідування норми, передбаченої пунктом 3-1 частини першої статті 284 КПК України, яка дає можливість закінчити досудове розслідування кримінального провадження шляхом його закриття судом, без всебічного дослідження обставин кримінального провадження суперечить завданням та загальним засадам кримінального провадження, встановленим КПК України.

Таким чином у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд виходить і з того, що закриттю провадження по нерозкритому злочину заважає і та обставина, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності зумовлюються тяжкістю кримінального правопорушення і в ситуації з вчиненням злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, у разі встановлення осіб, що його вчинили, не виключена зміна кваліфікації на більш тяжкий злочин (зокрема у разі вчинення цього злочину організованою групою), що виключає закінчення строків, передбачених пунктом 4 частини першої статті 49 КК України.

Керуючись статтями 284, 369 - 372, 376 КПК України, суд

постановив:

у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 17 листопада 2025 року.

Суддя ОСОБА_1