Справа № 696/1388/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000571, внесеному 04 липня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307, ч. 1 ст.263 КК України,

встановив:

В провадженні Кам`янського районного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307, ч. 1 ст.263 КК України.

Прокурором подано до суду клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке мотивоване тим, що строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого тримання під вартою спливає 04 травня 2025 року, а обставини які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу, як під час досудового розслідування, так і судового розгляду не змінилися. Застосування до обвинуваченого інших більш м`яких запобіжних заходів виключається.

Під час слухання справи прокурор підтримала клопотання, а обвинувачений та його захисник проти нього заперечували. Також, захисник клопотала про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Дослідивши матеріали клопотання, з`ясувавши думку учасників судового розгляду, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також вищевказаною статтею передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Так, у відповідності до ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим, кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_3 , строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Суд вважає, що при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , слід врахувати тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких останній обвинувачується, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких кримінальних правопорушень, а також виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, чинити тиск на свідків, перешкоджати встановленню істини у справі.

По справі триває судовий розгляд, досліджуються докази, перебування обвинуваченого під вартою забезпечує досягнення цілей кримінального провадження і в судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою.

Суд вважає, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися, тому суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою слід задовольнити.

Разом з тим, при продовженні обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та запобігання ризикам зазначеним в ст. 177 КПК України однак, застава визначена попередньою ухвалою, яка є чинною.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 372 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.263 КК України, у вигляді тримання під вартою на 60 днів з 12 години 00 хвилин 22 квітня 2025 року по 12 годину 00 хвилин 20 червня 2025 року, включно.

В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Розмір застави залишити той самий 60 (шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок, після внесення якої обвинувачений звільняється з-під варти, якщо у уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою. З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосований запобіжний захід у вигляді застави.

У випадку внесення застави покласти на нього наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першим викликом;

- не відлучатися з населеного пункту де він фактично проживає без відома суду, та повідомляти суд про зміну місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні про його обвинувачення за ч.1 ст.263 та ч.2 ст.307 КК України.

Копію ухвали направити до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор».

Роз`яснити учасникам провадження про їх право ознайомлення з матеріалами кримінального провадження на підставі їх письмового клопотання.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 ухвала щодо продовження строку тримання обвинувачених під вартою може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Суддя : ОСОБА_1