В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

з участю:

прокурора - ОСОБА_2 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки кримінальне провадження № 0000140 від 07.05.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, уродженця с. Трояни Кобеляцького району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , пенсіонера, освіта вища, не інваліда, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

07.05.2024 близько 08 год. 30 хв. в с. Дрижина Гребля Полтавського району Полтавської області по вул. Кобеляцькій (другорядна вулиця), у напрямку автомобільної дороги М-22 зі сполученням «Полтава-Олександрія», рухався автомобіль марки «Renault» моделі «Duster» з д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який здійснюючи рух по вул. Кобеляцькій, виїхав на а/д «Полтава-Олександрія», по якій в цей час у напрямку м. Кременчук рухався автомобіль марки «Renault» моделі «Sandero» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Діями ОСОБА_3 було створено небезпеку для подальшого руху водію ОСОБА_7 , у зв`язку з чим він був змушений застосувати заходи для уникнення дорожньо-транспортної пригоди, а саме застосував екстрене гальмування, змінив напрямок свого руху праворуч і виїхав за межі проїжджої частини дороги на сільськогосподарське поле.

В результаті ДТП пасажир автомобіля марки «Renault» моделі «Sandero» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді хребетної травми, компресійно-вибухового перелому тіла та дужки Th12 хребця (тип А4N1M1AOSpine) зі зміщенням уламків інтраканально та формуванням відносного стенозу спинномозкового каналу в цьому рівні, які, відповідно до висновку експерта від 08.08.2024 виникли при ДТП та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя у момент заподіяння.

Відповідно до висновку експерта від 15.05.2025 у даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди для водія автомобіля марки «Renault» моделі «Duster» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 визначалась шляхом виконання ним вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та вимог п.16.11 Правил дорожнього руху України, де відповідно вказано:

- дорожній знак 2.1. «Дати дорогу» - водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

- п.16.11 Правил дорожнього руху України - на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

У даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля марки «Renault моделі «Duster» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 не відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та вимогам п.16.11 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

У даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля марки «Renault» моделі «Duster» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 змушували водія автомобіля марки «Renault» моделі «Sandero» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_7 застосувати заходи для уникнення дорожньо-транспортної пригоди, тобто водій автомобіля марки «Renault» моделі «Duster» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 своїми діями створив небезпеку для подальшого руху водію автомобіля марки «Renault» моделі «Sandero» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_3 порушив Правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю та пояснив, що визнає усі обставини, що викладені в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаюється. Підтвердив, що його дії призвели до дорожньо-транспортної пригоди.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні прохав не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами та не застосовувати до ОСОБА_3 покарання, оскільки обвинувачений відшкодував усю завдану шкоду і вони з ним примирилися.

Прокурор, потерпілий, обвинувачений та захисник в судовому засіданні вважали за можливе розглянути зазначене кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин, суд вважає недоцільним дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежується допитом обвинуваченого в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України та дослідженням характеризуючих матеріалів. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом встановлено, що наявні підстави для визнання винуватості обвинуваченим, оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що при досудовому розслідуванні зібрано достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а тому визнання обвинуваченим винуватості є цілком виправданим.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин за ч. 2 ст. 286 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним злочину, ту обставину, що ОСОБА_3 вперше скоїв з необережності, особу обвинуваченого, а саме: відношення обвинуваченого до скоєного ним злочину, який усвідомив неправомірність вчиненого ним діяння і критично оцінює скоєне, готовий нести відповідальність.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

ОСОБА_3 є пенсіонером, не перебуває на обліку у нарколога, психіатра.

Обираючи ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує, обставини, які пом`якшують покарання, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, є пенсіонером, має на утриманні сина - інваліда ІІ групи, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі в межах ч. 2 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про необхідність призначення альтернативного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України суд враховує наступне.

Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом доходу. Наявність цієї обставини потребує більш виваженого підходу під час обрання відповідного виду покарання для особи, засудженої за ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. У цьому випадку додаткове покарання є альтернативним, а доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку. Такого висновку дійшла колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 10.08.2021, справа № 137/807/20.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.02.2018, справа № 361/2704/16-к, санкція ч. 2 ст. 286 КК, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи, оскільки це покарання у санкції носить альтернативний характер і не є обов`язковим для застосування судом.

З урахуванням даних про обставини порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху, осробу обвинуваченого, а саме - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, виключно критичне ставлення до наслідків своїх дій, принесення вибачєння потерпілому та надання матеріальної допомоги, готовність нести призначене покарання, наявність у обвинуваченого утриманця, лікування якого потребує наявності можливості екстренного транспортування до віддалених від місця проживання лікарень, тобто обставини, що пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки винного, суд дійшов до переконання про можливість виправлення обвинуваченого без призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Разом з тим, враховуючи думку прокурора, захисника та потерпілого, зважаючи на те, що ОСОБА_3 не притягувався до кримінальної відповідальності, вжив заходи за яких у потерпілого відсутні жодні вимоги до нього, суд приходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України та встановити іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, що є достатнім для того, щоб він в умовах здійснення контролю за поведінкою довів своє виправлення.

Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Цивільний позов у справі відсутній.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Питання щодо арешту майна суд вирішує відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.

Керуючись ст. ст. ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без з позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання із випробовуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз, в сумі 12722 (дванадцять тисяч сімсот двадцять дві) грн. 40 коп.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - обрати у виді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою прокурора, суду, органа пробації;

- не відлучатися з Кобеляцької та Білицької територіальних громад Полтавського району без дозволу прокурора, суду або органу пробації;

- повідомляти прокурора, суд, орган пробації про зміну місця проживання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду полтавської області від 09 травня 2025 року (справа № 532/1039/24, провадження № 1-кс/532/306/2024) - скасувати.

Речовий доказ, а саме:

- автомобіль марки «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_3 повернути власнику за належністю.

- медичну картку стаціонарного хворого № 16556 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 повернути до КП «ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського ПОР».

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя