КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю особи, яка подала скаргу - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 22.02.2025.

Таке рішення слідчий суддя мотивувала тим, що реєстрації у Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають лише ті заяви чи повідомлення, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення, а такими є наявність в них об`єктивних даних (доказів), що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Проте, зі змісту долученої до скарги заяви ОСОБА_6 про нібито вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України, від 22.02.2025, встановлено, що вказана заява не містить конкретних обставин, які б могли свідчити, що було вчинено суспільно-небезпечне діяння, що у свою чергу було б підставою для внесення органом досудового розслідування відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та потребувало б перевірки органом досудового розслідування лише за допомогою засобів кримінального процесу, а наведені обставини ОСОБА_6 у заяві зводяться ___________________________________________________

Справа №11-сс/824/3285/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1

по суті до незгоди із діями та/або бездіяльністю прокурорів у кримінальних провадженнях № 00785 та № 000188, що є предметом розгляду слідчим суддею у порядку судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та/або судом під час розгляду кримінальних проваджень.

Тому, оскільки до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення відповідного кримінального правопорушення, яких ОСОБА_6 у заяві від 22.02.2025 наведено не було, то і бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відсутня, у зв`язку з чим відмовила у задоволенні скарги.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, просить її скасувати та задовольнити скаргу, подану в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань в м. Києві щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про злочин, передбачений ч. 2 ст. 372 КК України, які викладені в заяві ОСОБА_6 від 22.02.2025, що отримана 26.02.2025 ТУ ДБР, розташованого в м. Києві.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що слідча суддя розглянула скаргу формально та упереджено, фактично взявши за основу свого рішення виключно зміст листа ТУ ДБР в м. Києві, який замість витягу з ЄРДР був направлений ОСОБА_6 , проте цей лист, навпаки, підтверджував бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР в м. Києві, та суперечив вимогам ст. 214 КПК України.

Також слідча суддя безпідставно (як і ТУ ДБР в своєму листі) зазначила, що заява ОСОБА_6 не відповідає ч. 5 ст. 214 КПК України - тобто в ній нібито відсутнє викладення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, оскільки такий висновок суду не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи.

Крім того, слідча суддя помилково послалась на судовий контроль слідчого судді за діями прокурорів щодо притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, оскільки такий аргумент взагалі не має відношення до кримінальної справи ОСОБА_6 , яка розглядається судом. ОСОБА_6 не потрібно чекати винесення виправдувального вироку в цій справі, щоб подати заяву про скоєний щодо нього злочин, оскільки це не передбачено диспозицією ст. 372 КК України.

Вважає, що слідча суддя не оцінила і зміст поданої ОСОБА_6 заяви про злочин та наведених в заяві обставин, які безпосередньо вказують на ознаки вчиненого щодо нього кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України. В ухвалі слідчого судді не наведено суті та змісту поданої заяви ОСОБА_6 . Між тим, ця заява містить опис конкретних фактів, злочинних дій та їх наслідків. Кримінально-правова оцінка цих фактів, дій та наслідків може бути здійснена виключно особами, уповноваженими на проведення досудового розслідування - тобто слідчими та прокурорами.

При цьому, зазначає, що положення ст. 214 КПК України не передбачають здійснення слідчим суддею оцінки обґрунтованості заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, оскільки положення цієї статті мають імперативний характер і за наявності будь-якої ознаки кримінального правопорушення зобов`язують уповноважену особу вносити відомості до ЄРДР для проведення досудового розслідування і встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення шляхом проведення слідчих дій.

Отже, для внесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення достатньо подання заяви, яка формально буде відповідати зазначеним вище критеріям. При цьому, законом не передбачено можливості оцінки на етапі внесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення обґрунтованості викладених у заяві обставин, підтвердження викладених у заяві фактів, вимагання доказів на підтвердження викладених у заяві обставин тощо.

Разом з тим, слідча суддя не врахувала, що заява ОСОБА_6 містила повне та належне обґрунтування обставин кримінального правопорушення, а також містила посилання на всі елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України.

Крім того, в заяві ОСОБА_6 зазначені конкретні службові особи, які вчинили щодо нього злочинні дії - прокурори Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є суб`єктами злочину, передбаченого ст. 372 КК України, та яка була направлена уповноваженому органу досудового розслідування - ТУ ДБР в м. Києві.

Також у заяві ОСОБА_6 були наведені й інші обставини, які підлягали з`ясуванню виключно шляхом проведення слідчих дій в межах досудового розслідування за ч. 2 ст. 372 КК України, та були долучені копії документів, які підтверджували основні обставини, викладені в заяві, які дозволяють зробити висновок про наявність ознак притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності саме як завідомо невинуватої особи. Для цього було достатньо порівняти зміст обвинувального акта із змістом судового рішення Господарського суду м. Києва у справі №910/6943/21 від 13.10.2021.

Проте, слідча суддя об`єктивно не дослідила та не оцінила зміст заяви ОСОБА_6 про злочин, а також проігнорувала додані матеріали. В оскаржуваній ухвалі їх зміст не досліджено і оцінки не надано.

Таким чином, вважає, що слідча суддя зробила неправильний висновок, що заява ОСОБА_6 не відповідає вимогам ч. 5 ст. 214 КПК України, який спростовується змістом самої заяви та матеріалами справи.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, прокурор в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не надсилав, а тому апеляційний суд, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неявка учасників провадження не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_5 на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписами п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність події кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Як вбачається з наданих матеріалів, до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви від 22 травня 2025 року про кримінальне правопорушення.

Скарга мотивована тим, що 22 лютого 2025 року ОСОБА_6 на ім`я директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, було подано заяву про вчинення стосовно нього працівниками Солом`янської окружної прокуратури м. Києва, а саме прокурорами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України. Відомості по цій заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено.

У самій заяві про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України, копію якої долучено до матеріалів скарги, ОСОБА_6 повідомив, що 14 грудня 2021 року йому було повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 191 КК України (за обставин нібито привласнення ОСОБА_6 грошових коштів у виді нарахованої ним та виплаченої заробітної плати на суму 286 860, 27 грн. за квітень та травень 2020 року на посаді в.о. голови правління АТ «Аграрний фонд» шляхом зловживання службовим становищем) у кримінальному провадженні № 0000785, яке було погоджене прокурорами Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Постановою прокурора з матеріалів кримінального провадження № 0000785 виділено матеріали досудового розслідування в окреме провадження і їм присвоєно № 0000183. Захисником ОСОБА_5 процесуальному керівнику - прокурору ОСОБА_9 було подано клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, в задоволенні якого було відмовлено. 27 січня 2022 року прокурором ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000183 затверджено обвинувальний акт, який направлено до Солом`янського районного суду м. Києва. Державне обвинувачення підтримують прокурори ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були обізнані про відсутність в його діях складу злочину. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13 березня 2023 року, яка набула законної сили, залишено без змін рішення Господарського суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року про відмову в позові про стягнення з нього 286 860, 27 грн. збитків у виді нарахованої та виплаченої заробітної плати. Таким чином, набрання законної сили рішенням господарського суду зробило нікчемним обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000183. Однак прокурори ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжили умисно вчиняти дії щодо притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 191 КК України, розуміючи, що він завідомо невинувата особа. З метою приховання своїх незаконних дій прокурори навмисно не змінюють підслідність кримінального провадження, яка, відповідно до ст. 216 КПК України, відноситься до юрисдикції НАБУ, а процесуальне керівництво має здійснюватися прокурорами САП.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_6 не погоджується з діями прокурорів, які пов`язані з виконанням процесуальних обов`язків під час процесуального керівництва кримінального провадження в ході проведення досудового розслідування та його розгляду в суді, без наведення будь-яких обґрунтованих відомостей, які б об`єктивно свідчили про вчинення прокурорами Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України.

Твердження адвоката ОСОБА_5 , що для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань достатньо лише подати заяву про кримінальне правопорушення, в якій зазначити конкретну норму закону про кримінальну відповідальність, є безпідставними.

За вимогами закону в такій заяві має бути зазначено про діяння, яке підпадає під ознаки конкретної статті Кримінального кодексу України та фактичне існування доказів, що підтверджують реальність події кримінального правопорушення. В іншому випадку будь-які відомості є лише припущеннями, які, відповідно до вимог ст. 214 КПК України, внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підлягають і це є гарантією від необґрунтованого кримінального переслідування.

У заяві ОСОБА_6 відсутні очевидні факти та відомості, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення. Заявник лише виражає незгоду з діяльністю прокурорів в рамках кримінального провадження, без наведення конкретних фактів та надання доказів, які б давали розумні підстави і підозри вважати про наявність в їх діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України.

Таким чином, невнесення по цій заяві відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є бездіяльністю, про яку вказує апелянт.

При цьому, як зазначалося вище, закон зобов`язує слідчого, прокурора, а у разі подання скарги в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, і слідчого суддю, попереднього вивчення змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Також, всупереч тверджень адвоката ОСОБА_5 , слідчий суддя розглянув подану ним скаргу у відповідності до КПК України, дослідивши сукупність наданих йому матеріали, зокрема і заяву ОСОБА_6 від 22 лютого 22025 року, на підставі чого дійшов до висновку про відсутність у цій заяві очевидних фактів і відомостей, які підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про що детально виклав у прийнятому ним рішенні.

Що стосується тверджень апелянта про те, що слідчий суддя у своїй ухвалі не виклав суть заяви, то слід зазначити, що закон зобов`язує слідчого суддю надати оцінку заяві, про що детально викласти у прийнятому рішенні, а не наводити її зміст.

Також, всупереч доводів адвоката, судовий контроль саме і передбачає контроль слідчого судді за законністю та обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності дізнавача, слідчого та прокурора, застосування обмежень конституційних права та свобод людини і громадянина під час проведення досудового розслідування за допомогою заходів забезпечення кримінального провадження, а також проведення певних гласних та негласних слідчих (розшукових) дій. Заява про вчинення кримінального правопорушення не відноситься до засобів судового контролю та може бути подана підозрюваним/обвинуваченим на будь-якій стадії досудового розслідування чи судового провадження за наявності достатніх та обґрунтованих відомостей про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її скасування, а відтак, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 22.02.2025, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3