Справа № 243/7618/25
Провадження № 1-кп/243/1067/2025
У Х В А Л А

Іменем України

26 серпня 2025 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі № 17 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, матеріали кримінального провадження № 0000267 від 27.01.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янська, Донецької області, громадянки України, яка зареєстрована за адресо: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду у закритому судовому засіданні з викликом сторін кримінального провадження.

Особи, що беруть участь по справі, проти позиції прокурора не заперечували.

Суд вважає, що вказане кримінальне провадження підсудне Слов`янському міськрайонному суду Донецької області. Підстав для прийняття рішень, передбачених п. п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, не встановлено.

У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо ОСОБА_4 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Вказав, що ризики, визначені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати. Вважає, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду. Прокурор також звертає увагу на лояльне ставлення обвинуваченої до т.зв. «ДНР» та окупаційних військ РФ. Враховуючи, що ОСОБА_4 до затримання проживала у Слов`янську Донецької області, поблизу якого тривають активні бойові дії та розміщені підрозділи Збройних Сил України, існує ризик, що остання може використовувати Інтернет ресурси для вчинення нових злочинів або продовження обвинуваченої злочинної діяльності. Не продовження тримання під вартою унеможливить запобігання цим ризикам.

У судовому засіданні обвинувачена заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.

У судовому засіданні захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора. Просив замінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на на заставу. На обґрунтування своєї позиції адвокат зазначив, що тримання під вартою ОСОБА_4 є надмірно суворим, враховуючи обставини справи, відсутність ризиків, а також особистість обвинуваченої. Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_4 сумлінно виконуватиме всі вимоги закону, не має наміру ухилятися від виконання процесуальних рішень, оскільки у справі відсутні свідки, на яких вона могла б впливати, та речові докази, які вона могла б знищити. Адвокат також звернув увагу суду на стан здоров`я обвинуваченої, той факт, що ОСОБА_4 перебуває у стані вагітності, а також страждає на хронічні захворювання, що вимагають регулярного медичного обстеження та лікування, якого не отримує. Крім того, захисник підкреслив, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, роботу та позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, раніше не судима.

Прокурор заперечував проти клопотання захисника, вказавши, що матеріали справи містять докази про задовільний стан здоров`я обвинуваченої, доказів іншого, суду не надано .

Заслухавши думку осіб, що беруть участь по справі, дослідивши надані матеріали, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Згідно зі ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи. Позбавлення свободи не обмежується класичним випадком тримання під вартою після арешту або засудження, а може мати багато інших форм (Guzzardi проти Італії, § 95). Для того, щоб визначити, чи було особу «позбавлено свободи» у значенні статті 5, відправною точкою повинна бути її конкретна ситуація, і необхідно враховувати ряд критеріїв, таких, як тип, тривалість, наслідки і спосіб реалізації відповідного заходу (Guzzardi проти Італії, § 92; Medvedyev і Інші проти Франції, § 73; Creangг проти Румунії, § 91). Зобов`язання брати до уваги «різновид» і «спосіб імплементації» згаданого заходу дозволяє Суду враховувати особливий контекст і обставини, притаманні іншим обмеженням, ніж класичне ув`язнення в тюремній камері. Важливим фактором, який слід брати до уваги, є контекст, в якому цей захід застосовується, оскільки в сучасному суспільстві нерідко трапляються ситуації, коли громадськість може бути покликана змиритись з обмеженнями свободи пересування або особистої свободи задля загального блага (Nada проти Швейцарії, § 226; Austin і Інші проти Сполученого Королівства. Поняття позбавлення свободи за змістом статті 5 § 1 містить як об`єктивний елемент поміщення людини у певний обмежений простір на значний період часу, так і додатковий суб`єктивний елемент, який полягає в тому, що людина не давала чинної згоди на таке поміщення (Storck проти Німеччини, § 74; Stanev проти Болгарії, § 117). Право на особисту свободу є занадто важливим в демократичному суспільстві, тому людина повинна мати можливість скористатися захистом, передбаченим Конвенцією, навіть якщо вона, можливо, сама дозволила взяти себе під варту, особливо, якщо ця людина не має достатньої дієздатності для того, щоб погодитись або не погодитись із запропонованими діями (H.L. проти Сполученого Королівства, § 90; Stanev проти Болгарії.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Нечипорук і Йонкало проти України" в пункті 175 зазначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У відповідності до п.п. 61, 62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Суд зазначає, що суспільний інтерес у справі полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а тому слід забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам, які можуть наступити в разі зміни запобіжного заходу, а саме переховування від суду з метою уникнення покарання, можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, вірогідність незаконного впливу на потерпілого та свідків з метою примушування їх до зміни своїх показань.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене максимальне покарання у вигляді восьми років позбавлення волі.

Суд вважає, що на теперішній час ризики переховування обвинуваченого від суду або вчинення іншого правопорушення не відпали.

Згідно вимог ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

У разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне, об`єктивне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доцільність продовження у відношенні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів та відмовляє у задоволенні клопотання захисника.

Задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає за необхідне не визначити обвинуваченій розмір застави.

При цьому, суд враховує доводи захисника про те, що обвинувачена має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки та місце роботи, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, а також перебуває у стані вагітності.

Разом з тим, на противагу цим доводам, суд вважає, що на даний час вказані обставини не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення ОСОБА_4 дій, спрямованих на переховування від суду; або вчинення нею іншого кримінального правопорушення, тобто визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Що стосується доводів захисника про стан вагітності ОСОБА_4 , та посилання до довідки філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Дніпропетровській та Донецькій областях, згідно якої стан здоров`я погіршується, тому утримуючись в умовах слідчого ізолятора ОСОБА_4 не може отримувати кваліфіковану медичну допомогу, суд зазначає наступне.

Так, Закон України «Про попереднє ув`язнення» передбачає інші (покращені) умови тримання під вартою вагітних та жінок з дітьми, ніж інших ув`язнених, в тому числі і щодо надання медичної допомоги дітям не лише в умовах установ попереднього ув`язнення, а й у закладах охорони здоров`я України поза її межами, тому обвинувачена ОСОБА_4 може звернутись до адміністрації установи у випадку такої необхідності, та до суду у випадку відмови у її наданні.

За результатами підготовчого судового засідання суд вважає, що кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду. Судом визначено дату та місце проведення закритого судового засідання, з`ясоване питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 314, 392, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 114-2 КК України, призначити до судового розгляду у закритому судовому засіданні на 08.09.2025 року о 10-30 год.

В судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на строк 60 (шістдесят) днів, тобто, до 24.10.2025 року включно.

Підстав для визначення застави обвинуваченій не вбачається.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Дніпровського Апеляційного суду, обвинуваченою протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, а іншими учасниками судового розгляду, в той же строк з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 26.08.2025 року

Головуючий суддя ОСОБА_1