Справа № 466/6175/25
Провадження № 1-кп/466/747/25
У Х В А Л А

21 серпня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_4 ,-

в с т а н о в и в :

В процесі проведенні підготовчого розгляду за обвинувальним актом у у кримінальному провадженні № 0000710 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2, 3 ст. 307 КК України , ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 307 , ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України від прокурора надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Зазначає, що в інший спосіб неможливо забезпечити його належну процесуальну поведінку , так як процесуальні ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу і його продовженні, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали , не зменшилися й виправдовують тримання ОСОБА_4 під вартою.

В процесі обговорення заявленого прокурором клопотання, обвинувачені та їх захисники просили суд відмовити у його задоволенні та обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід , не пов`язаний з триманням під вартою. В разі, якщо суд прийде до переконання про необхідність продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, просили зменшити розмір визначеної застави, оскільки такий є непомірним для обвинуваченого . За час перебування ОСОБА_4 під вартою ризики, передбачені ст. 177 КПК України значно зменшились, він не має наміру ухилятись від суду. Крім того обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що у клопотанні прокурор надав невірну інформацію про розгляд іншого кримінального провадження Галицьким райсудом м. Львова, за матеріалами якого його обвинувачено за ч. 3 ст. 307 КК України. Так, вирок суду у вказаному провадженні було змінено Львівським апеляційним судом : кваліфікацію його дій було змінено на ч. 3 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Тому він вважає, що у даному провадженні до нього може бути застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового розгляду з приводу заявленого прокурором клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, переліченим у вказаній статті.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України , суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, його репутацію, наявність судимостей, постійного місця роботи тощо.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вказаний запобіжний захід не може бути застосований до раніше не судимої особи, окрім тієї, що підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходячи зі змісту ч.ч. 3-5 ст. 199 КПК України при продовженні строку дії запобіжного заходу мають бути встановлені достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.

При обранні запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 та в подальшому, при продовженні строку вказаного запобіжного заходу, суд визнав доведеними наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується , а також існування ризиків, визначених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на стадію кримінального провадження, суд не може давати власну оцінку обґрунтованості обвинувачення чи вагомості доказів, а тому, оцінюючі клопотання сторін бере лише до уваги той факт, що в передбаченому законом порядку судом були зроблені відповідні висновки щодо наявності обґрунтованої підозри та вагомості доказів, достатніх для обрання запобіжного заходу та в подальшому, продовження терміну його дії , оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

Отже, на стадії судового розгляду підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На теперішній час ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків залишаються на попередньому рівні. Так, на даній стадії підготовчого розгляду, ще не допитані свідки, експерти, тому існує можливість незаконного впливу на них.

Суд зауважує, що суворість можливого покарання не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клішин проти України у справі №30671/04 від 23.01.2012 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної у рішенні Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі Пунцельт проти Чехії (Punzelt v. Czech Republic) № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Як встановлено у даному провадженні, ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту , а також у незаконному збуті особливо небезпечних психотропних речовин . В умовах оголошеного в країні воєнного стану згадані злочини становлять загрозу суспільству. Тобто дана категорія справ викликає великий публічний інтерес. Крім того, як зазначив сам обвинувачений, на даний час набрав щодо нього законної сили вирок суду, за яким його засуджено до позбавлення волі на строк 5 років.

Враховуючи існування сукупності вказаних ризиків, суворість можливого покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його вини, запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у виді домашнього арешту, не є можливим .

Також матеріали судового провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

При цьому, суд зауважує, що застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого , питання про продовження якого розглядається, не є безальтернативним, оскільки у відповідності до вимог ст.ст. 182,183 КПК України судом визначено заставу .

При цьому суд враховує, що з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним засобів для гідного людини існування.

В рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Що ж стосується питання зменшення розміру застави відносно обвинуваченого , то з врахуванням пред`явленого йому обвинувачення, при визначенні розміру застави, визначеного ст. 182 КПК України, судом вже враховувався сімейний та майновий стан обвинуваченого. Зменшення розміру застави в даному випадку, на думку суду, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Керуючись ст. 376 КПК України, суд,-

постановив :

Клопотання задовольнити.

Продовжити обвинуваченому за ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою , визначивши розмір застави у 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб , що становить 242 240 ( двісті сорок дві тисячі двісті сорок ) грн. , строком на 60 діб, до 20 жовтня 2025 року включно.

У разі внесення застави у вищевказаному розмірі покласти на обвинуваченого наступні обов`язки :

- прибувати на кожну вимогу суду для участі в судових засіданнях ;

- не відлучатись за межі м. Львова без дозволу суду ;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи роботи ;

- утримуватись від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважатиметься таким, що до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання даних обов`язків обвинуваченим, застава звертається в дохід держави.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом семи днів з моменту виготовлення повного її тексту, до Львівського апеляційного суду . Обвинуваченим у той же строк, з моменту отримання копії повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 25 серпня 2025 року .

Суддя ОСОБА_1