Номер провадження 1-кс/754/2796/25
У Х В А Л А

Іменем України

14 серпня 2025 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001865 від 18.06.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України відносно підозрюваного

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богданівка Драбівського району Черкаської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В:

13 серпня 2025 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

Клопотання слідчим подане в рамках кримінального провадження №0001865 від 18.06.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий посилається на те, що строк запобіжного заходу, застосованого стосовно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, закінчується 16.08.2025 року, однак завершити досудове розслідування до вказаного строку неможливо, тому постановою керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 від 13.08.2025 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, а саме до 18.09.2025. Одночасно існують обґрунтовані ризики того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, - тобто існують реальні ризики, передбачені п.п. 1, 5 ст. 177 КПК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлену слідством дату, час та місці, у ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 виник спільний злочинний умисел спрямований на реалізацію протиправної діяльності у сфері незаконного збуту психотропних речовин за попередньою змовою групою осіб.

Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив та маючи спільний намір збагатитися за рахунок вчинення злочинів у сфері незаконного обігу психотропних речовин, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , в невстановлений час та дату, перебуваючи в невстановленому місці, отримали від невстановленої досудовим розслідуванням особи (досудове розслідування відносно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні) - кристалоподібну речовину, світло-бежевого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС (4- метилметкатинон) загальною масою 21,104 г, що є особливо великим розміром, порошкоподібну речовину, бежевого кольору, що містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 1,465 г, таблетки блакитного та рожевого кольору, які містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - МДМА (3,4-метилен-діоксиметамфетамін), загальною масою 0,341 г, а тим саме незаконно придбали вказані психотропні речовини з метою збуту, які в подальшому поклали до своїх рюкзаків та нагрудних сумок, а саме: ОСОБА_9 помістив до свого рюкзака чорного кольору - зіп-пакет з кристалоподібною речовиною, світло-бежевого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС (4-метилметкатинон), загальною масою 21,104 г, що є особливо великим розміром. ОСОБА_11 помістив до свого рюкзака синього кольору - зіп-пакет з порошкоподібною речовиною, бежевого кольору, що містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 1,465 г, ОСОБА_10 помістив до своєї нагрудної сумки - зіп-пакети з таблетками блакитного та рожевого кольору, які містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - МДМА (3,4-метилен-діоксиметамфетамін), загальною масою 0,341 г, які знаходилися при них, тим самим почали незаконно зберігати вказані психотропні речовини при собі з метою збуту.

Продовжуючи реалізацію свого спільного протиправного умислу, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , утримуючи при собі вказані психотропні речовини, знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Космонавта Поповича (Волкова), буд. 18, 18.06.2025 о 00 год. 15 хв. були зупинені працівниками поліції.

В подальшому, 18.06.2025 в ході проведення особистих обшуків затриманих ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 працівниками поліції виявлено та вилучено у ОСОБА_9 - зіп-пакет з кристалоподібною речовиною, світло-бежевого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС (4-метилметкатинон), загальною масою 21,104 г, що є особливо великим розміром, у ОСОБА_6 - порошкоподібну речовину, бежевого кольору, що містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 1,465 г, та у ОСОБА_10 - таблетки блакитного та рожевого кольору, які містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - МДМА (3,4-метилен-діоксиметамфетамін), загальною масою 0,341 г, які ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за попередньою змовою незаконно придбали та зберігали з метою збуту.

Слідчий зазначає, що у кримінальному провадженні №0001865 від 18.06.2025 наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

18.06.2025 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

18.06.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

20.06.2025 слідчим суддею Деснянського районного суду міста Києва підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.08.2025.

Постановою керівника Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 від 13.08.2025, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 18.09.2025.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити та продовжити ОСОБА_6 строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, посилаючись на те, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не є можливим у зв`язку зі складністю кримінального провадження, пов`язаною з необхідністю проведення ряду слідчих дій, направлених на повне, об`єктивне, всебічне та неупереджене розслідування зазначеного кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_4 заперечив проти продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою. Вказував на необґрунтованість підозри та непричетність його підзахисного до вчинення інкримінованого правопорушення. Посилався на недоведеність ризиків, а також безпідставність позиції прокурора щодо неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів. Просив обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

Так, у письмових запереченнях захисник вказав, що затримання ОСОБА_6 відбулось з порушенням норм КПК, зокрема, без ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання. Захисник зазначає, що зі слів підозрюваного, 17.06.2025, близько 21 год 00 хв, він був силою затриманий невідомими людьми в цивільному одязі, які жодних документів не надали. Його разом із друзями почали бити, вимагаючи якісь гроші, надягли кайданки. Потім завели до квартири, у якій проживали його друзі, за адресою: АДРЕСА_1 , де ці невідомі люди вимагали під страхом смерті надати їм паролі від мобільних телефонів, далі почали складати якісь згортки з невідомою речовиною до рюкзаків, які потім одягли на ОСОБА_6 та його друзів. Після цього ОСОБА_6 з друзями невідомі люди вивезли до лісу, де вимагали 30000 доларів за невідкриття кримінального провадження за ст. 307 КК України, почувши, що хлопці таких грошей не мають, невідомі викликали поліцію, працівники якої по приїзду вже почали проводити слідчі дії. Отже, затримання було незаконним.

Захисник ОСОБА_4 стверджує про порушення права ОСОБА_6 на захист, оскільки, захисника було викликано лише 18.06.2025 о 08:33 год. Також зазначає, що оскільки фактично ОСОБА_11 був затриманий 17.06.2025 о 21 год 00 хв, він повинен був бути доставлений до слідчого судді для обрання запобіжного заходу не пізніше, ніж протягом 60 годин, натомість був доставлений лише 20 червня 2025 року, отже повинен був бути негайно звільнений, але безпідставно продовжував утримуватися під вартою.

На переконання захисника ОСОБА_4 підозра є необґрунтованою, оскільки базується на недопустимих доказах, отриманих внаслідок грубого порушення прав людини, шляхом жорстокого поводження, погроз та катування. Речі, які стали підставою для повідомлення про підозру, були підкинуті ОСОБА_6 .

Також захисник просить врахувати стан здоров`я підозрюваного (наявність виразкової хвороби шлунку), яке погіршується в умовах слідчого ізолятора. Підозрюваний не отримує належне медичне забезпечення та обстеження. З 14 років підозрюваний росте без батька, тому змушений був працювати, щоб допомагати матері фінансово.

Враховуючи наведене, захисник ОСОБА_4 просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, щоб підозрюваний міг працювати. В іншому випадку, просить розглянути можливість визначення ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у мінімальному розмірі, передбаченому ст. 182 КПК України.

Захисниця ОСОБА_5 підтримала позицію захисника ОСОБА_4 та просила врахувати молодий вік підозрюваного, його бажання продовжувати навчання, а саме шляхом вступу до вищого навчального закладу. А також той факт, що в матеріалах кримінального провадження є гарантійний лист від ТОВ «Свеко імпекс» про готовність прийняти ОСОБА_6 на роботу на посаду менеджера торговельного відділу.

Підозрюваний підтримав доводи захисників та заперечив проти продовження йому строку тримання під вартою, просив застосувати до нього запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

Вислухавши думку прокурора, підозрюваного та захисників, слідчий суддя доходить до такого висновку.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовженим слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України. Строк дії ухвали слідчого судді про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків, потерпілого; перешкоджання кримінальному провадженню іншим способом; вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч.1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, дослідженими слідчим суддею та наявними в матеріалах доданих до клопотання, зокрема: протоколом затримання та особистого обшуку ОСОБА_6 , в порядку ст. 208 КПК України від 18.06.2025; показаннями (протокол допиту від 18.06.2025) свідка ОСОБА_12 ; показаннями (протокол допиту від 18.06.2025) свідка ОСОБА_13 ; показаннями (протокол допиту від 18.06.2025) свідка ОСОБА_14 ; показаннями (протокол допиту від 18.06.2025) свідка ОСОБА_15 ; показаннями (протокол допиту від 18.06.2025) свідка ОСОБА_16 ; показаннями (протокол допиту від 18.06.2025) свідка ОСОБА_17 ; висновком експерта № СЕ-19/111-25/36968-НЗПРАП від 18.06.2025; висновком експерта № СЕ-19/111-25/36967-НЗПРАП від 18.06.2025; висновком експерта № СЕ-19/111-25/36969-НЗПРАП від 18.06.2025; речовими доказами, які визнанні постановами від 18.06.2025; протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ; протоколами огляду речей (мобільних телефонів); іншими матеріалами кримінального провадження в своїй сукупності.

Таким чином, зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри та те, що події відбувались іншим чином і всі докази, які свідчать про обґрунтованість підозри, зібрані у незаконний спосіб, слідчий суддя не бере до уваги, оскільки зазначені твердження базуються виключно на словах самого підозрюваного. Суд враховує, що затримання ОСОБА_6 , яке на переконання захисту було незаконним, відбулось майже два місяці тому і за цей час відсутні будь-які звернення підозрюваного чи захисників із заявою про вчинення злочину стосовно ОСОБА_6 . Станом на 14.08.2025 повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, також стороною захисту не оскаржувалось. Натомість, долучені слідчим матеріали кримінального провадження містять достатньо доказів, які спростовують пояснення захисту, зокрема, протоколами огляду мобільних телефонів, протоколами допиту свідків тощо.

Щодо доводів захисника про невчасне залучення адвоката затриманому ОСОБА_6 , то слідчий суддя звертає увагу, що в матеріалах кримінального провадження міститься доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги та призначення ОСОБА_6 захисника ОСОБА_18 , видане Північним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги 18.06.2025 року о 03 годині 25 хвилин, що повністю спростовує твердження захисту.

Варто зазначити, що під час досудового розслідування при вирішення питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному застосовується стандарт доведення «обґрунтованої підозри», який є менш суворим, ніж стандарт доведення «поза розумним сумнівом», що має бути застосований під час вирішення судом питання про доведеність вини особи у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Згідно з п.175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Слід звернути увагу, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочинів, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального провадження є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, тому, не вирішуючи наперед питання про доведеність вини, слідчий суддя приходить до висновку, що причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення достатньою мірою для даної стадії кримінального провадження доводиться доказами, що долучені прокурором в судовому засіданні.

В наданих до суду матеріалах наявні вагомі докази про причетність підозрюваного ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, який є особливо тяжким злочином, він обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаного злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу, окрім обґрунтованої підозри, є також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

На переконання сторони обвинувачення, в цьому провадженні існують ризики, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя враховує вимоги ст. 5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку». У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи, що ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, - існує цілком реальний ризик переховування від органів досудового розслідування та суду і на даний час цей ризик не зменшився.

Слідчий суддя також враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року, згідно з якою продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що на переконання слідчого судді, свідчить про високий ступінь суспільної небезпеки інкримінованого діяння.

Слідчий суддя враховує практику Європейського Суду, згідно з якою врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства (рішення ЄСПЛ у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993).

Щодо ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, то слідчий суддя вважає його не доведеним. Так, підозрюваний є раніше не судимою особою, має міцні соціальні зв`язки, має намір працевлаштуватися, про що свідчить гарантійний лист ТОВ «Свеко імпекс».

При цьому, слід зважати на практику ЄСПЛ, згідно з якою наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер і доводитися відповідними доказами (рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України»).

Щодо інших запобіжних заходів, то на думку слідчого судді, лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе запобігти вищевказаним встановленим ризикам, оскільки застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як, виходячи зі змісту ст. ст. 179, 180, 181, 182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі обвинуваченого можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Прокурором доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

З огляду на викладене, вважаю за необхідне продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обставини, які зазначені підозрюваним та захисником, не можуть бути підставою для відмови в продовження строку тримання під вартою, оскільки на даному етапі кримінального провадження вони не виключають наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При цьому, слідчий суддя також враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" №12369/86 від 26.06.1991 року, в якому Суд вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Щодо твердження підозрюваного про неотримання ним належної медичної допомоги в ДУ «Київський слідчий ізолятор», слідчий суддя зазначає таке.

Згідно зі ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я та медичну допомогу.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі. Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги.

ЄСПЛ у своїй практиці наголошував, що тримання особи під вартою повинно здійснюватися в умовах, які відповідають принципу поваги до людської гідності, а спосіб і метод виконання покарання не повинні завдавати особі душевних страждань.

Положеннями статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст.ст. 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я, передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Судом враховується, що надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави та саме держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених.

За ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовується і проводиться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 2.5-2.8 Розділу ІІ Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту за № 212/20525, затвердженого Наказом МОЗ України № 239/5/104 від 10.02.2012, консультування, обстеження і лікування фахівцями закладів охорони здоров`я (якщо воно можливе в умовах медичної частини СІЗО) здійснюється в медичних частинах СІЗО в присутності персоналу медичної частини. Усі висновки медичних обстежень, консультацій та дані щодо проведеного лікування в обов`язковому порядку вносяться медичним персоналом СІЗО до відповідних форм первинної облікової документації. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця. Усі висновки медичного обстеження, консультації та дані щодо проведеного лікування лікарем-фахівцем в обов`язковому порядку вносяться до відповідних форм первинної облікової документації. Відшкодування витрат, пов`язаних із залученням обраного лікаря-фахівця, здійснюється за рахунок особи, узятої під варту, якій надавалась медична допомога, або її родичів. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО.

Слідчому судді стороною захисту не надано жодного доказу того, що підозрюваний звертався до персоналу слідчого ізолятора за медичною допомогою, і що таке звернення залишилось без реагування або у його задоволенні було відмовлено.

Тому у цій частині доводи сторони захисту також є неспроможними.

Слідчий суддя переконався у судовому засіданні, що закінчити досудове розслідування неможливо у межах раніше обраного запобіжного заходу унаслідок виконання великого обсягу процесуальних та слідчих дій, а також особливої складності кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, виконання ним процесуальних обов`язків, натомість, більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та доведеним прокурором у судовому засіданні.

Щодо визначення альтернативи у вигляді застави

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом.

Вимогами ч.4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Із зазначеного слідує, що вирішення питання про можливість чи неможливість застосування альтернативного запобіжного заходу за наведених обставин належить до дискреційних повноважень слідчого судді.

При цьому, на переконання слідчого судді, якщо притримуватись тієї думки, що під час чергового вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд не має права розглядати питання щодо розміру застави, необхідно буде визнати, що таке тримання під вартою особи перетворюється для неї на безальтернативний запобіжний захід.

Отже, задовольняючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, оскільки ОСОБА_11 є особою дуже молодого віку, притягається до кримінальної відповідальності вперше, має визначене місце реєстрації та проживання, має підтверджене бажання працювати.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, застава, передбачена в статті 5 § 3 Європейської Конвенції, призначена забезпечити лише належну процесуальну поведінку особи, а не відшкодування збитку. Таким чином, сума застави повинна визначатися даними про особу, щодо якої обирається застава, її особистістю, добробутом, тобто, тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання ухилитися від органів досудового розслідування та суду чи виконання процесуальних рішень.

Таким чином, дотримуючись вимог міжнародного та національного законодавства, враховуючи тяжкість та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_11 , з урахуванням майнового стану підозрюваного, слідчий суддя вважає, що застава в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.182, 183, 194, 199, 369, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001865 від 18.06.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України відносно підозрюваного ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити обраний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 18 вересня 2025 року включно.

Визначити заставу у сумі 454200 грн., що становить 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок ТУДСАУ в м. Києві: Код , МФО 820172, банк: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок UA1012089.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати на виклики до суду, прокурора, слідчого, не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, повідомляти прокурора/слідчого чи суд про зміну місця проживання.

Термін дії обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначити до 18 вересня 2025 року.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_11 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Повний текст ухвали оголошено 18 серпня 2025 року о 09 годині 50 хвилин

Слідчий суддя: ОСОБА_1