Справа № 357/6532/23
У Х В А Л А

про дозвіл на затримання

21 липня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у закритому підготовчому судовому засіданні, клопотання прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оголошення в розшук, дозвіл на затримання з метою приводу та зупинення провадження, у кримінальному провадженні № 0000124 від 27 січня 2023 року, стосовно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України,

У С Т А Н О В И В :

згідно із вищезазначеними клопотаннями, прокурор ОСОБА_3 просив:

- застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 ;

- надати дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- оголосити ОСОБА_5 в розшук;

- судовий розгляд кримінального провадження зупинити.

Заявлені вимоги, прокурор ОСОБА_3 мотивував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, що саме по собі може бути підставою та мотивом для переховування від суду.

Зазначене також свідчить, що обвинувачений ОСОБА_6 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання може планувати або здійснити втечу, у тому числі шляхом незаконного перетину державного кордону України.

Крім цього, після скерування обвинувального акта, судовий розгляд зупинявся на підставі клопотання сторони захисту, однак в подальшому за невстановлених обставин ОСОБА_6 припинив виконувати обов`язки військової служби, змінив своє місце проживання та переховується від правоохоронних органів.

Також, достовірно знаючи, що наслідком припинення виконання обов`язків військової служби є відновлення судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 не повідомив про це суд.

До того ж, щоб уникнути кримінальної відповідальноті обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Саме цими ризиками і обумовлена необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, до обвинуваченого ОСОБА_5 може бути застосований лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З метою розгляду клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідність у наданні дозволу на затримання, оскільки останній ухиляється від суду, його місцезнаходження не встановлене.

За цих же підстав, його слід оголосити в розшук, а провадження необхідно зупинити у зв`язку з розшуком.

У ході розгляду поданих клопотань, прокурор ОСОБА_3 підтримав їх, за підстав та обставин наведених у них.

Суд заслухавши прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, дійшов до висновку, що клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, підлягає залишенню без розгляду, а інші задоволенню.

Із обвинувального акта встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у заподіянні тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби,що вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.

Згідно з пред`явленим обвинуваченням, ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, займаючи посаду номера обслуги 1 запасної механізованої роти запасного механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 12.01.2023, о 10 год 00 хв, будучи невдоволеним зауваженнями командира запасного механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 щодо припинення куріння у приміщенні бліндажу № 12 та необхідності відвідування занять по підготовці запасного батальйону, усвідомлюючи, що підполковник ОСОБА_7 являвся щодо нього начальником та виконував обов`язки з військової служби, діючи з прямим умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень начальникові підполковнику ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, перебуваючи у приміщенні бліндажу № 12 табірного містечка № 1 Великополовецького полігону, розташованого за адресою: Київська обл., Білоцерківський р-н., с. Великополовецьке, наніс удар правою рукою по лівій стороні обличчя підполковника ОСОБА_7 , внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості у виді нанесення садна на правій щічній ділянці, рваної рани розміром 0,5х1 см на слизовій оболонці верхньої губи праворуч та відлам коронкової частини 12 зуба.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 187 КПК України, якщо слідчий, прокурор подав разом із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, слідчий суддя, суд приймає рішення згідно зі статтею 189 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 189 КПК України, при вирішенні питання про надання дозволу на затримання обвинуваченого з метою його приводу, прокурор має довести, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що:

1) обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду;

2) одержавши відомості про звернення прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Отже, суд може надати дозвіл на затримання обвинуваченого, у разі, якщо разом з цим клопотанням подане інше, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; є підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою; обвинувачений переховується від суду або обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, вчинить дії зазначені у ст. 177 КПК України.

Застосовуючи вказані норми, суд зазначає, що прокурором ОСОБА_3 подане клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суду доведено, що є підстави вважати, що до обвинуваченого ОСОБА_5 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Суд не надає оцінку обґрунтованості пред`явленого обвинувачення, адже це можливо тільки після завершення судового розгляду і на основі оцінки усіх досліджених доказів.

Це відповідає, як внутрішньому законодавству, так і практиці Європейського суду з прав людини, за якою принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, буде порушено, якщо судове рішення або по суті твердження представника держави щодо обвинуваченого у вчиненні злочину відображає думку, що він є винним, тоді як його вину ще не доведено відповідно до закону. За відсутності формального висновку цього достатньо для припущення, що суд або відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним, і передчасне висловлення такої думки судом неодмінно порушить принцип презумпції невинуватості. Однак слід розрізняти твердження, які відображають думку про винуватість особи, та твердження, які просто описують «стан перебування під підозрою». Перші порушують презумпцію невинуватості, тоді як другі розглядаються як беззаперечні у різних ситуаціях, розглянутих Судом (пар. 136 рішення ЄСПЛ у справі «Грибник проти України» за заявою № 58444/15, від 17 вересня 2020 року).

Як установлено судом, прокурор ОСОБА_3 необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мотивував наявністю ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Суд вважає, що ним доведено, що обвинувачений ОСОБА_6 переховуватиметься від суду.

Судом з`ясовано, що обвинуваченому ОСОБА_8 загрожує покарання, передбачене ч. 4 ст. 405 КК України, у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, обвинуваченому ОСОБА_8 загрожує реальна міра покарання.

Суд вважає, що це суттєвий мотив, щоб обвинувачений вчиняв спроби ухилятися від суду.

У ході судового провадження установлено, що цей ризик є реальним, оскільки в усі призначені підготовчі засідання, після поновлення провадження у справі, обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився, будучи повідомленим про них належним чином, без поважних причин, а застосований привід результату не дав.

Отже, зазначена сукупність обставин, переконливо свідчить, що обвинувачений ОСОБА_6 ухиляється від суду та може продовжувати таку поведінку.

З огляду на процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 , який станом свого провадження не цікавився, про зміну місця свого проживання чи контактних даних не повідомляв, після припинення військової служби суд про це не повідомив, в підготовчі судові засідання не з`являється, суд оцінює ступінь ризику переховування від суду, як високий.

Також, суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він будучи обвинуваченим у одному кримінальному провадженні, покинув місце служби, що може містити склад іншого кримінального правопорушення.

Отже, суд погоджується, що до обвинуваченого ОСОБА_5 має бути застосований запобіжний захід.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (прим. суду тримання під вартою).

Отже, у випадку обвинуваченого ОСОБА_5 йому може бути обраний лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Отож, суду доведена наявність підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд вважає, що матеріали справи підтверджують факт ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, оскільки застосований привід за місцем результату не дав та він не з`являється у підготовчі судові засідання.

За таких обставин, відповідно до ст. 189 КПК України, суд надає дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 з метою приводу, для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, суд зазначає, що згідно із ст. 186 КПК України, клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Отже, розгляд клопотання, про застосування запобіжного заходу, без участі обвинуваченого не передбачений.

Згідно зі ч. 3 ст. 190 КПК України, ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту: приводу підозрюваного, обвинуваченого до суду; закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, або закінчення шести місяців із дати постановлення ухвали, у якій не зазначено строку її дії; добровільного з`явлення підозрюваного до слідчого судді, а обвинуваченого до суду, про що слідчий суддя, суд повідомляє прокурора; відкликання ухвали прокурором.

Отже, ухвала суду про дозвіл на затримання з метою приводу обвинуваченого має обмежений строк дії, який перевищує строк розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке без участі обвинуваченого не розглядається.

У зв`язку із цим, підстав для розгляду питання щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, немає і його належить залишити без розгляду.

Водночас, на підставі ст. 335 КПК України, суд оголошує обвинуваченого ОСОБА_5 в розшук та зупиняє провадження до його завершення.

Отож, керуючись ст. 189-191, 331, 335, 392-395, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - залишити без розгляду.

Клопотання прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про оголошення в розшук, дозвіл на затримання з метою приводу та зупинення провадження - задовольнити.

Надати особі, якій законом надане право здійснювати затримання, дозвіл на затримання ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше не судимого), з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Затримана особа не пізніше тридцяти шести годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до приміщення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, за адресою: 09107, Київська область, м. Біла Церква, вул. П.Скоропадського, 4-А.

Про затримання повідомити прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 за адресою: вул. Шолом-Алейхема, 21-В, м. Біла Церква, Київська область, 09117.

Кримінальне провадження № 0000124, яке внесене до ЄРДР 27 січня 2023 року, стосовно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, - зупинити до завершення розшуку.

Проведення розшуку доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Києві.

Згідно із ч. 5 ст. 191 КПК України, службова особа, яка на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання затримала особу, зобов`язана негайно вручити їй копію зазначеної ухвали.

Наданий дозвіл на затримання чинний протягом 6 (шести) місяців, з дня постановлення ухвали.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала втрачає силу з моменту: приводу обвинуваченого до суду, або закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, або добровільного з`явлення обвинуваченого до суду.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_9