Справа № 442/365/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/252/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 0000051 від 10.06.2024 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобича, Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 з середньою освітою, на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, не депутат, не адвокат, раніше не судимого, військовозобов`язаного,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 лютого 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч.2 ст. 190 КК України у виді 3 (три) роки обмеження волі;

Згідно ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 3 (три) роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від основного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

На підставі п.2 ч.3 ст. 76 КК України:

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 слід відраховувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено «особисте зобов`язання».

Цивільний позов Дрогобицької міської ради до ОСОБА_6 про стянення шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Дрогобицької міської ради - 72209.85 грн. матеріальної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів та арешту майна.

Згідно вироку, що наприкінці грудня 2019 року, точний час органом досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_6 виник умисел на заволодіння земельною ділянкою з кадастровим номером :01:016:0047 площею 180 м. кв., яка перебувала у комунальній власності Стебницької міської ради Львівської області.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 , який відповідно до протоколу установчих зборів засновників громадської організації № 1 від 14.03.2019 призначений головою громадської організації «Культурна стратегія» (), достовірно знаючи, що громадська організація жодної статутної діяльності на вказаній земельній ділянці проводити не буде, з корисливих мотивів, а саме - з метою подальшого здійснення підприємницької діяльності на вказаній земельній ділянці, 14.01.2020 звернувся до Стебницької міської ради Львівської області, що розташована за адресою: м. Стебник Львівської області, вул. І. Мазепи, 8 із письмовою заявою про затвердження проекту землеустрою та передачу в користування громадської організації «Культурна стратегія» земельної ділянки для будівництва творчих майстерень, тим самим ввівши в оману службових осіб та депутатів Стебницької міської ради Львівської області.

При цьому, ОСОБА_6 було достовірно відомо, що у випадку використання земельної ділянки громадською організацією, він матиме можливість отримати право оренди земельної ділянки поза межами аукціону (на пільгових умовах).

У подальшому, рішенням Стебницької міської ради № 752 від 31.02.2020 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її в оренду» затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачу в оренду громадської організації «Культурна стратегія» земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :01:016:0047 площею 180 м. кв.

На підставі вказаного рішення 28.04.2020 між Стебницькою міською радою Львівської області в особі міського голови ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у приміщенні Стебницької міської ради Львівської області, що за адресою: м. Стебник Львівської області, вул. І. Мазепи, 8 укладено договір оренди № б/н від 28.04.20 земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером :01:016:0047.

У такий спосіб ОСОБА_6 шляхом обману заволодів земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :01:016:0047, яка розташована у м. Стебник Львівської області по вул. М. Грушевського, площею 180 м. кв. цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, нормативно-грошова оцінка якої становить 44361 грн. 00 коп, отримавши її в оренду на пільгових умовах (без аукціону).

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що на початку січня 2020 року, точний час органом досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_6 повторно виник умисел на заволодіння земельною ділянкою з кадастровим номером :01:016:0048 площею 113 м. кв., яка перебувала у комунальній власності Стебницької міської ради Львівської області.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 , який відповідно до протоколу установчих зборів засновників громадської організації № 1 від 14.03.2019 призначений головою громадської організації «Культурна стратегія» (), достовірно знаючи, що громадська організація жодної статутної діяльності на вказаній земельній ділянці проводити не буде, з корисливих з мотивів, а саме - з метою подальшого здійснення підприємницької діяльності на вказаній земельній ділянці, 14.01.2020, точний час органом досудового розслідування не встановлено, звернувся до Стебницької міської ради Львівської області, що за адресою: м. Стебник Львівської області, вул. І. Мазепи, 8 із письмовою заявою про затвердження проекту землеустрою та передачу в користування громадської організації «Культурна стратегія» земельної ділянки для будівництва творчих майстерень, тим самим ввівши в оману службових осіб та депутатів Стебницької міської ради Львівської області.

При цьому, ОСОБА_6 було достовірно відомо, що у випадку використання земельної ділянки громадською організацією, він матиме можливість отримати право оренди земельної ділянки поза межами аукціону (на пільгових умовах).

У подальшому, рішенням Стебницької міської ради № 752 від 31.02.2020 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її в оренду» затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачу в оренду громадської організації «Культурна стратегія» земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :01:016:0048 площею 113 м. кв.

На підставі вказаного рішення 28.04.2020 між Стебницькою міською радою Львівської області в особі міського голови ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у приміщенні Стебницької міської ради Львівської області, що за адресою: м. Стебник Львівської області, вул. І. Мазепи, 8 укладено договір оренди № б/н від земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером :01:016:0048.

У такий спосіб ОСОБА_6 шляхом обману повторно заволодів земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :01:016:0048, яка розташована у м. Стебник Львівської області по вул. М. Грушевського, площею 113 м. кв. цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, нормативно-грошова оцінка якої становить 27848 грн. 85 коп., отримавши її в оренду на пільгових умовах (без аукціону).

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме у повторному заволодінні чужим майном шляхом обману.

Не погоджуючись із вироком суду заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.02.2025 стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважати ОСОБА_6 звільненим на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 190 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, у зв`язку із закінченням строків давності.

Виключити з резолютивної частини вироку покликання на застосування положень ст. 70 КК України та призначення ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на обчислення строку відбуття покарання ОСОБА_6 з моменту звернення вироку до виконання, зазначити, що іспитовий строк тривалістю 2 роки, встановлений ОСОБА_6 , слід обчислювати з часу проголошення вироку, тобто з 04.02.2025 року.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що зазначене судове рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, є кримінальним проступком, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, відтак строк давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України становить три роки.

Звертає увагу, що у вироку відсутні дані про судимості обвинуваченого, а відтак і про переривання строків давності відповідно до ч. З ст. 49 КК України, а також про ухилення обвинуваченого від досудового розслідування або суду, що могло б вплинути на зупинення строків давності згідно з ч. 2 ст. 49 КК України.

Зазначає, що диференційований строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення 28.04.2020 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України минув 28.04.2023, а тому на момент ухвалення вироку особа, за наявності її згоди, підлягала звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а за відсутності такої - звільненню від відбування покарання.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 право на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до положень кримінального та кримінального процесуального законів не роз`яснювалося, його позицію щодо можливості такого звільнення не з`ясовано. У разі відсутності згоди обвинуваченого на застосування звільнення, суд при винесені вироку мав прийняти рішення про звільнення ОСОБА_6 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 190 КК України, згідно з положеннями ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Також апелянт зазначає, що ОСОБА_6 не відбуває покарання, а звільнений від його відбування на час дії іспитового строку, йому слід визначити початок обчислення іспитового строку, а не початок обчислення строку відбування покарання.

Усупереч наведеному, суд першої інстанції у вироку від 04.02.2025 зазначив, що строк відбування покарання ОСОБА_6 слід відраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тоді як мав вказати, що іспитовий строк слід обраховувати з часу проголошення вироку, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Обвинувачений ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції було належним чином повідомлений про розгляд даного провадження, однак в суд апеляційної інстанції останній не прибув з невідомих причин.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції щодо кваліфікації дій та доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Колегія суддів визнає обґрунтованими апеляційні доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Зокрема особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки давності, визначені ст. 49 КК України.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен, крім іншого, вирішити питання чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.373 КПК України якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Так, згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, минуло три роки.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.

Згідно з ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, вважається закінченим з моменту заволодіння майном або придбання права на майно.

З вироку суду вбачається, що 28.04.2020 між Стебницькою міською радою Львівської області в особі міського голови ОСОБА_9 та ОСОБА_6 укладено договір оренди від 28.04.2020 земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером :01:016:0047. У такий спосіб ОСОБА_6 шляхом обману заволодів земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :01:016:0047, яка розташована у м. Стебник Львівської області по вул. М. Грушевського, площею 180 м. кв., цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, нормативно-грошова оцінка якої становить 44361 грн. 00 коп, отримавши її в оренду на пільгових умовах (без аукціону). Відтак, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, вчинене ОСОБА_6 , є закінченим 28.04.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 КК України, заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) карається штрафом від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк (в редакції Закону № 3342-ІХ від 23.08.2023).

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Отже, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, є кримінальним проступком, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, відтак строк давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України становить три роки.

У вироку відсутні дані про судимості обвинуваченого, а відтак і про переривання строків давності відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України, а також про ухилення обвинуваченого від досудового розслідування або суду, що могло б вплинути на зупинення строків давності згідно з ч. 2 ст. 49 КК України.

Колегія суддів вважає, що диференційований строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення 28.04.2020 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України минув 28.04.2023, а тому на момент ухвалення вироку особа, за наявності її згоди, підлягала звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а за відсутності такої - звільненню від відбування покарання.

Відповідно до постанови від 06.12.2021 (справа №521/8873/18) об`єднаної палати Верховного Суду, відповідно до якої за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. З ст. 285, частинами 1, 4 ст. 286, ч. З ст. 288 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення. Нероз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК України зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягнуло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 право на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до положень кримінального та кримінального процесуального законів не роз`яснювалося, його позицію щодо можливості такого звільнення не з`ясовано. У разі відсутності згоди обвинуваченого на застосування звільнення, суд при винесені вироку мав прийняти рішення про звільнення ОСОБА_6 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 190 КК України, згідно з положеннями ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Колегія суддів вважає, що вказаних вище вимог закону суд першої інстанції не дотримався, належним чином не перевірив наявність підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності чи покарання у зв`язку із закінченням строків давності, внаслідок чого допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, застосував норми закону України про кримінальну відповідальність, які не підлягали застосуванню, та не застосував ті, які підлягали застосуванню.

Окрім цього, відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Згідно з ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

У ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України встановлено, що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Відповідні роз`яснення викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими іспитовий строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст. 75 КК України.

З наведених положень вбачається, що в разі застосування ст. 75 КК України, особа не відбуває покарання, а звільняється від його відбування на час дії іспитового строку, який обчислюється з моменту проголошення вироку. Лише у разі невиконання особою обов`язків, встановлених судом, систематичного вчинення адміністративних правопорушень або вчинення нового кримінального правопорушення під час дії іспитового строку, є підставою для направлення засудженого для відбування покарання (ст. 78 КК України).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_6 , не дотримався зазначених вище положень кримінального закону.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ст. 75 КК України та йому встановлено іспитовий термін - 2 роки.

Колегія суддів вважає, що з огляду на те, що ОСОБА_6 не відбуває покарання, а звільнений від його відбування на час дії іспитового строку, а тому йому слід визначити початок обчислення іспитового строку, а не початок обчислення строку відбування покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

За таких обставин, апеляційна скарга заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 звільненим на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 190 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Виключити з резолютивної частини вироку покликання на застосування положень ст. 70 КК України та призначення ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на обчислення строку відбуття покарання ОСОБА_6 з моменту звернення вироку до виконання.

Вважати, що іспитовий строк тривалістю 2 роки, встановлений ОСОБА_6 , слід обчислювати з часу проголошення вироку, тобто з 04.02.2025 року.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4