БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/579/25
Провадження № 1-кп/730/72/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2025 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни кримінальне провадження №0000040 від 28.03.2025р. по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прачі Борзнянського району Чернігівської області, зареєстрованого й проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, непрацюючого, не судимого, -

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 03 червня 2024 року, яка набрала законної сили 14 червня 2024 року, визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, без оплатного вилучення транспортного засобу (об`єднана справа №730/617/24).

Однак ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили, будучи з нею ознайомленим, з метою невиконання цієї постанови суду в частині позбавлення права керування транспортними засобами та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення вимог ст.129-1 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч рішенню суду 13 січня 2025 року о 13-37 год у с. Сидорівка Ніжинського району Чернігівської області, вул. Шевченка, 31, керував автомобілем марки «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_1 , та за порушення Правил дорожнього руху був зупинений уповноваженими працівниками реагування патрульної поліції ВП №3 (м.Борзна) ГУНП в Чернігівській області, які щодо нього склали протоколи за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП.

Також, ОСОБА_4 28 січня 2025 року о 19-08 год у с. Красностав по вул. Кривошеївка, 2, керував автомобілем марки «ВАЗ-21061», д.н.з. НОМЕР_2 , та за порушення Правил дорожнього руху був зупинений уповноваженими працівниками реагування патрульної поліції ВП №3 (м.Борзна) ГУНП в Чернігівській області, які щодо нього склали протоколи за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП.

Після цього, постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2025 року, яка набрала законної сили 25 березня 2025 року, ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130, ч.5 ст.126; ч.3 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення з урахуванням ст.36 КУпАП у виді адміністративного арешту строком на 15 діб, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років, з оплатним вилученням транспортних засобів автомобіля марки «ВАЗ 210700-20», д.н.з. НОМЕР_3 , та автомобіля марки «ВАЗ 21061», д.н.з. НОМЕР_2 , і відповідно до ст.30 КУпАП у частині стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, ОСОБА_4 визначено загальний строк позбавлення права керування транспортними засобами 46 років (об`єднана справа №730/55/25).

Отже ОСОБА_4 умисно не виконав постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 03 червня 2024 року, яка набрала законної сили 14 червня 2024 року (об`єднана справа №730/617/24).

ОСОБА_4 у судовому засіданні винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснив, що був обізнаний з постановою суду від 03.06.2024р. про позбавлення його права керування транспортними засобами, але після цього в січні 2025 року двічі керував автомобілем за сімейними обставинами. Накладені адміністративні штрафи ще не сплатив у повному обсязі. Розкаюється в скоєному й обіцяє більше не допускати аналогічних правопорушень.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому діянні, ніхто з учасників не ставить під сумнів та не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності позицій учасників процесу, тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу. При цьому, судом встановлено, що учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Заслухавши обвинуваченого, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, суд находить, що винуватість ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні, крім власного визнання ним своєї вини в судовому засіданні, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, які є належними, допустимими, достовірними, достатніми та взаємопов`язаними для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми діями, які виразилися в умисному невиконанні постанови суду, яка набрала законної сили, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України, і його дії кваліфіковані вірно.

Вирішуючи питання за вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, особу винного.

ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується задовільно, неодружений, офіційно не працевлаштований та отримує мінливий доход від підзаробітків, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за грубі порушення Правил дорожнього руху, не судимий у силу ст.89 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину особою повторно.

При цьому, хоча прокурор в обвинувальному акті та в судовому засіданні й не зазначає про дану обтяжуючу покарання обставину, але вона встановлена п.1 ч.1 ст.67 КК України, адже повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (ч.1 ст.32 КК України).

ОСОБА_4 за пред`явленим обвинуваченням після установленої судової заборони на право керування транспортними засобами двічі її умисно порушував (13 та 28 січня 2025 року), тобто вчинив два кримінальних правопорушення, передбачені ч.1 ст.382 КК України, диспозиція якої не передбачає кваліфікуючої ознаки повторності.

Відтак, у даному випадку згідно з п.1 ч.1 ст.67 КК України повторність може виступати обставиною, яка обтяжує покарання.

Оскільки встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, то рішення суду з цього приводу є самостійним і не може ставитись у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, в зв`язку з чим дискреційне визнання судом обтяжуючої покарання обставини з огляду на положення п.13 ч.1 ст.3, ст.337 КПК України не є виходом за межі висунутого в обвинувальному акті обвинувачення, що узгоджується з положеннями п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» та правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12 листопада 2019 року в справі №556/588/18.

Таким чином, виходячи з характеру та тяжкості скоєного кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставин, особи винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, майнового стану, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, але із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

Крім того, у цій справі покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018р. у справі №634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, дасть можливість перевиховатись без ізоляції від оточуючих, в умовах запровадженого в державі воєнного стану бути потрібним шляхом залучення до виконання суспільно корисних робіт, відповідатиме визначеній у ст.50 КК України меті покарання.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому суд вважає за можливе не обирати й відповідне клопотання прокурора з цього приводу не ініціювалось.

На підставі викладеного, керуючись ст.369-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, призначеного вироком суду, з випробуванням з іспитовим строком у 2 (два) роки, поклавши на нього відповідно до ст.76 КК України такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти зазначений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також додатково покласти обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та виконати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення».

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Борзнянського районного суду ОСОБА_1