УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 травня 2025 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Благоєве Іванівського району Одеської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,

- якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

засуджений ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції з

ДУ «Вознесенська виправна колонія (№ 72)»

захисник ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції за

допомогою сервісу EASYCON,)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Звільнити умовно-достроково ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Короткий зміст заперечення на апеляційну скаргу

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 травня 2025 року, відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що під час відбування покарання ОСОБА_6 характеризується посередньо, а загалом за період відбування покарання має 4 заохочення (за підсумками роботи в 2023-2025 роках; останнє - 04.02.2025), та 4 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку (останнє - в листопаді 2023 року), залучається до робіт у майстерні, за що і отримував заохочення. Приймає участь у суспільно-корисному житті відділення. Зазначає, що порушення режиму відбування покарання, за які було накладено стягнення, ОСОБА_6 допустив на початку відбування покарання, коли відбувалася його адаптація до умов відбування покарання. Після адаптації жодного невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон ОСОБА_6 до цього часу не вчинив. Звертає увагу, що станом на 02.05.2025 сумлінна поведінка засудженого тривала більше 1 року і 6 місяців, що становить 43% від призначеного йому судом покарання.

На думку сторони захисту, висновок суду першої інстанції про можливість оцінки поведінки засудженого як сумлінної лише за умови відсутності порушень ним вимог відбування покарання з самого початку його відбування є неправильним.

Вважає, що стабільною сумлінною поведінкою з листопада 2023 року по теперішній час та своїм ставленням до праці за весь час відбуття покарання ОСОБА_6 довів свою готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Узагальнені доводи заперечення на апеляційну скаргу

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вважає доводи апеляційної скарги захисника безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню. Вказує, що суд першої інстанції вірно звернув увагу, що заохочення засуджений отримував лише впродовж 2023-2025, років, в той час як покарання у виді позбавлення волі відбуває з 22.03.2021. Тобто, позитивні зміни у поведінці ОСОБА_6 спостерігаються тільки протягом певного періоду відбуття покарання, який передує вирішенню питання умовно дострокового звільнення, тоді як у місцях позбавлення волі він перебуває з 22.03.2021. Звертає увагу, що висновок про можливість умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, тому на думку прокурора, є передчасним твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від засудженого ОСОБА_6 надійшла письмова заява про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_6 . Вказав, що дана заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Зазначив, що засуджений протягом строку відбування покарання характеризується посередньо, є злісним порушником установленого порядку відбування покарання. Представник установи виконання покарань в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, посилаючись на те, що засуджений не довів свого виправлення, вважає заяву засудженого такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 травня 2025 року, відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Відмовляючи в задоволенні заяви, суд дослідивши матеріали провадження та матеріали особової справи, зробив висновок про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього строку відбування покарання, не довів свого виправлення.

Обставини встановлені апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, єдиною і достатньою підставою умовно - дострокового звільнення ( крім відбуття визначеної в законі частини строку покарання) є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбуття покарання, а також після фактичного відбуття засудженим не менш двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ст. 6 КВК України - виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення слід враховувати не тільки поведінку засудженого під час відбування покарання, а і сукупність даних, що характеризують його особу в цілому, а також характер та тяжкість злочинів, вчинених засудженим.

З матеріалів справи, встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Іванівського районного суду Одеської області від 02.11.2022 за ч.1 ст.122, ч.1 ст.162, ч.2 ст.194, ч.3 ст.357, ст.70 КК України до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання - 13.03.2022, кінець - 13.09.2025. В місцях позбавлення волі перебуває з 22.03.2021; в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)» - з 12.01.2023. Фактично відбув дві третини строку призначеного покарання.

Під час відбування покарання характеризується посередньо. Загалом за період відбування покарання має 4 заохочення (за підсумками роботи в 2023-2025 роках; останнє - 04.02.2025), та 4 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку (останнє - в листопаді 2023 року). Залучається до робіт у майстерні, за що і отримував заохочення. Приймає участь у суспільно-корисному житті відділення. За характером спокійний та врівноважений. У відносинах із засудженими неконфліктний. Дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом установи.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про нестабільність процесу виправлення засудженого протягом всього періоду відбування покарання.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що наявність у засудженого 4-х заохочень та 4 стягнень, які хоча і погашені та зняті у встановленому законом порядку, проте свідчать про недостатність підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки не доводять виправлення засудженого та сумлінність його поведінки протягом всього строку відбування покарання.

Крім того, суд першої інстанції вірно зауважив, що заохочення засуджений отримував лише впродовж 2023-2025, років, в той час як покарання у виді позбавлення волі відбуває з 22.03.2021. Тобто, позитивні зміни у поведінці ОСОБА_6 спостерігаються тільки протягом певного періоду відбуття покарання, який передує вирішенню питання умовно дострокового звільнення, тоді як у місцях позбавлення волі він перебуває з 22.03.2021р.

Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_6 сформованої правослухняної поведінки та не доведення свого виправлення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про нестабільність процесу виправлення засудженого протягом всього періоду відбування покарання та неготовність його до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим ухвалив рішення у відповідності з вимогами статті 81 КК України та статей 537, 539 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування немає, а відтак і для задоволення апеляційної скарги захисника засудженого.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 травня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді