Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000260 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Білоцерківським міськрайонним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні державної зради, в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Не пізніше 6 березня 2024 року ОСОБА_5 , перебуваючи в м. Умань Черкаської області, використовуючи власний мобільний телефон "Huawei", у застосунку "Telegram" за допомогою свого облікового запису " ОСОБА_7 ", до якого прив`язаний номер телефону НОМЕР_1 , розпочав спілкування з громадянином Російської Федерації - співробітником так званого "УФСБ РФ по АР Крим" ОСОБА_8 , який використовував мобільний застосунок "Telegram" з обліковим записом " ОСОБА_9 " та номером телефону НОМЕР_2 . У той же час, у ОСОБА_5 виник умисел на вчинення дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України шляхом виконання завдань зі збору та передачі координат, адрес, фотоматеріалів або відеоматеріалів про розташування військових об`єктів, об`єктів критичної інфраструктури та об`єктів підвищеної небезпеки за грошову винагороду.

Так, 6 березня 2024 року ОСОБА_5 , переслідуючи корисливий мотив, сфотографував та здійснив відеофіксацію військового об`єкта - ІНФОРМАЦІЯ_2 і того ж дня, використовуючи мобільний телефон "Huawei", у застосунку "Telegram" через свій обліковий запис надіслав ОСОБА_8 відзняті фото-, відеоматеріали з прив`язкою адреси розташування об`єкта, інформацією про вхід, вихід, кількість приміщень, чи функціонує вказаний об`єкт, наявність осіб (цивільних та військових), військової та іншої техніки, і тим самим виконав поставлене завдання. За аналогічних обставин ОСОБА_5 на виконання завдань ОСОБА_8 сфотографував та здійснив відеофіксацію 12 березня 2024 року військового об`єкта НОМЕР_3 /2097-ого радіотехнічного батальйону військової частини НОМЕР_4 , 15 березня 2024 року - об`єкта критичної інфраструктури ВП "Черкаська ТЕЦ "ПрАТ "Черкаське хімволокно", об`єкта підвищеної небезпеки ПрАТ "АЗОТ", військового об`єкта ІНФОРМАЦІЯ_3 , 5 квітня 2024 року - військових об`єктів військових частин НОМЕР_5 , НОМЕР_9, 17 квітня 2025 року - військового об`єкта підрозділу НОМЕР_6 ОМБр ЗСУ військової частини НОМЕР_7 , після чого надсилав ОСОБА_8 відзняті матеріали, за що отримував грошові кошти на власний рахунок з реквізитами картки № НОМЕР_8 .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.07.2025 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 07.09.2025 включно без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вказану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що прокурор не надав переконливих доказів наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. ОСОБА_5 під час затримання не намагався втекти від працівників поліції, не чинив опору, сумлінно виконував обов`язки затриманого та підозрюваного. Обвинувачений не судимий, має постійне місце проживання, одружений, утримує неповнолітню дитину. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), вказує, що ризик втечі неминуче зменшується з плином часу, проведеного в ув`язненні (рішення у справі "Ноймайстер проти Австрії"); з плином часу для тривалого тримання особи під вартою потрібне додаткове обґрунтування і національні суди повинні розглянути будь-які інші превентивні заходи в якості альтернативи тримання під вартою (рішення у справі "Осипенко проти України"); якщо залишається єдина підстава для обґрунтування тримання під вартою, яка полягає у тому, що існує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від здійснення правосуддя і, таким чином, не з`явитись в судове засідання, він повинен бути звільнений з-під варти, якщо є можливість заручитися гарантіями явки в судове засідання (рішення у справі "Мерабішвілі проти Грузії").

На переконання захисника, ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином також є надуманим, оскільки абстрактна можливість перешкоджати кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення у справі "Клішин проти України"). Докази існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується, також відсутні і цей ризик є лише припущенням прокурора.

Сторони кримінального провадження, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не прибули і клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не заявляли. Не подавав таке клопотання і обвинувачений, який тримається під вартою. А тому згідно з ч.4 ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з тим, що стороною обвинувачення доведені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 , знаходячись на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі проти основ національної безпеки України.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, оскільки відповідною санкцією передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, відомості про особу обвинуваченого.

Ці дані в сукупності з обставинами інкримінованого злочину, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що вказані прокурором ризики продовжують існувати і виправдовують подальше тримання ОСОБА_5 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і не запобігатиме спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3