Справа № 405/1394/25
провадження № 1-кп/405/68/25
УХВАЛА

08.08.2025 м. Кропивницький

Подільський районний суд міста Кропивницького в складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 20 січня 2025 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України,

клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_4 , про визнання доказу очевидно недопустимим,

встановив:

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про визнання на підставі ст. 89 КПК України очевидно недопустимим доказом: протоколу особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 від 20.01.2025, а саме з приводу того, що протокол складений на двох аркушах, які мають різний почерк та не надано ще одного аркушу протоколу особистого обшуку від 20.01.2025, який слідча оперативна група назвала «продовження протоколу обшуку на окремому аркуші».

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного клопотання, посилаючись на його необґрунтованість.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Частиною 1 статті 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч.2 ст.87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист, отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

Недопустимими є також докази, що були отримані: з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання (ч.3 ст. 87 КПК України).

Тобто, визнання під час судового розгляду факту очевидної недопустимості доказу не потребує додаткової оцінки та співставлення з іншими доказами по справі, а беззаперечно вказує на його недопустимість внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, які чітко визначені законом.

За змістом ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому, в ході судового розгляду судом не встановлено очевидної недопустимості перелічених захисником обвинуваченого доказів, а викладені в клопотанні захисником підстави, на які він посилається як на обставини визнання доказів очевидно недопустимими, потребують окремої оцінки, що на даній стадії судового розгляду є неприпустимим.

З урахуванням наведеного, судом не встановлено необхідних та достатніх підстав для визнання на даній стадії судового розгляду очевидно недопустимим доказом: протоколу особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 від 20.01.2025.

Керуючись ст.ст. 87, 369 суд

постановив:

в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_4 , про визнання доказу очевидно недопустимим відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6