ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/794/25
Провадження №1-кс/477/531/25
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання

13 травня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000138 від 07 березня 2025 року про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

09 травня 2025 року прокурор Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000138 від 07 березня 2025 року із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, що було вилучено 07 травня 2025 року під час проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що у провадженні слідчого відділу ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000138 від 07 березня 2025 року, за фактом підпалу будинку ОСОБА_5 07 березня 2025 року по АДРЕСА_2 з попередньою правовою кваліфікацією за частиною третьою статі 15 частиною другою статті 194 КК України.

В ході досудового розслідування здобуто докази які вказують на те, що було вчинене кримінальне правопорушення, пов`язане із підпалом будинку ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 , а також встановлено осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення.

07 травня 2025 року в межах вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 01 травня 2025 року проведено обшук житла та іншого володіння особи, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , який перевіряється органом досудового розслідування на предмет причетності до вчинення цього кримінального правопорушення.

Під час проведення обшуку, органом досудового розслідування виявлено та вилучено за місцем проживання ОСОБА_4 предмет схожий на пістолет, марки «Форт-12» з маркуванням НОМЕР_1 з набоями у кількості 10 шт, калібру 9 мм.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення обшуку, що здійснено на підставі ухвали слідчого судді, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, тому з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор ОСОБА_3 звернулася з даним клопотанням.

У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явився, подавши заяву про розгляд клопотання за його відсутності, просив його задовольнити.

ОСОБА_4 , як власник вилученого майна, у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів ( пункт 1 частини другої статті 170 КПК України).

Згідно зі статтею 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З матеріалів клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що в провадженні СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000138 від 07 березня 2025 року за правовою кваліфікацією, передбаченою частиною третьою статі 15 частиною другою статті 194 КК України за фактом підпалу будинку ОСОБА_5 07 березня 2025 року по АДРЕСА_2 , що підтверджено витягом з кримінального провадження №0000138 від 15 квітня 2025 року.

За змістом протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07 березня 2025 року, вбачається, що до органу національної поліції звернуся ОСОБА_5 , який вказував у своїй заяві, що невідомі особи цього ж дня в період часу з 02.00 години по 03.00 годину перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , використовуючи запальну суміш намагалися пошкодити майно, яке перебувало на території подвір`я.

На виконання доручення слідчого, працівниками УКР ГУНП в Миколаївській області встановлено осіб, що можуть бути причетні до вчинення цього кримінального правопорушення, серед яких і ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 234 КПК України, слідчим суддею Вітовського райсуду Миколаївської області 01 травня 2025 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ., з метою відшукання та вилучення речей та предметів, що могли використовуватися під час вчинення злочину як засоби чи знаряддя, зокрема, вибухонебезпечних та вогненебезпечних матеріалів, інгрідієнтів для горючих сумішей, фрагментів тканини, яка використовувалася при їх приготуванні, а також мобільні термінали та інші засоби зв`язку.

07 травня 2025 року, у межах вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 01 травня 2025 року, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого, було виявлено та вилучено предмет схожий на пістолет, марки «Форт-12» з маркуванням Д8709 з набоями у кількості 10 шт, калібру 9 мм.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 07 травня 2025 року, вилучене цього ж дня в ході проведення обшуку у ОСОБА_4 , майно, визнано в якості речових доказів у кримінальному провадженні №0000138 від 07 березня 2025 року.

З метою збереження речових доказів, прокурор ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, шляхом його направлення засобами поштового зв`язку.

Вирішуючи питання в межах заявленого прокурором клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно з пункту 1 частини другої статті 170, частини третьої статті170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

З аналізу положень частини сьомої статті 236 КПК України вбачається, що при обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що в ході проведення 07 травня 2025 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 у нього було вилучено предмет схожий на пістолет, марки «Форт-12» з маркуванням НОМЕР_1 з набоями у кількості 10 шт, калібру 9 мм.

В клопотанні прокурор для накладення арешту на майно, яке було вилучене 07 травня 2025 року в ході проведення обшуку, зазначив підставу і мету, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, які мають суттєве значення для кримінального провадження.

Разом з тим, в поданому клопотанні не зазначене відповідне обґрунтування необхідності арешту вилучене майно а також не зазначено яким чином вилучене майно відноситься до кримінального провадження.

Так, матеріали клопотання не містять відомостей, щодо правової підстави перебування вилученого майна в ОСОБА_4 , не зазначено вид вилученого предмету (чи містить ознаки вогнепальної зброї, що потребує спеціального дозволу, чи вилучений предмет віднесений до іншого виду зброї, що не потребує дозволу), його характеристики, тощо.

При цьому слідчий суддя наголошує, що якщо вилучений предмет є предметом, що вилучений законом з обігу, то вказаний предмет підлягає вилученню незалежно від його відношення до кримінального провадження в силу вимог частини сьомої статті 236 КПК України.

Відомостей про правову підставу перебування вилученого майна у володінні ОСОБА_4 матеріали клопотання не містять.

Вказані обставини вказують на необґрунтованість необхідності накладення арешту майна, та відповідно його (клопотання) відповідність критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, зокрема, які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберегти на вилученому майні, яким чином воно може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яке розслідується за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України місцевим мешканцем Миколаївської області.

Зазначені обставини підлягають обов`язковому доведенню слідчим, прокурором при судовому розгляді клопотання, та мають бути перевіренні та дослідженні слідчим суддею при вирішенні клопотання про арешт майна.

В клопотанні містяться тільки посилання на норми закону, якими передбачена підстава для забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, без її обґрунтування, а також без зазначення мети цього арешту.

З огляду на викладене, оскільки за загальним правилом, визначеним частиною третьою статті 132 КПК України, застосування заходу забезпечення кримінального провадження можливе лише тільки коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йшлося в клопотанні сторони обвинувачення, а накладення арешту, без з`ясування вище вказаних обставини може бути надмірним тягарем та перешкоджати реалізації підозрюваним та членами його родини гарантованих Конституцією України прав, слідчий суддя також приходить до висновку, що клопотання прокурора про арешт майна не обґрунтовано належним чином.

З урахуванням вищевикладеного доводи клопотання про необхідність застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна для запобігання його зникнення, втрати або пошкодження, або настанні інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя відхиляє як такі, що не підтвердженні належними доказами й спростовуються матеріалами судового провадження.

При прийнятті рішення слідчий суддя враховує вимоги статті 26 КПК України, зокрема, і те, що стороною обвинувачення жодних клопотань щодо приєднання доказів до та під час розгляду не подавалося.

Таким чином, аналіз матеріалів провадження показав, що клопотання та долучені до нього матеріали про накладення арешту на вилучене за місцем проживання ОСОБА_4 майно не відповідають вимогам частини другої статті 171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. При цьому сам факт визнання даного майна постановою слідчого речовими доказами в кримінальному провадженні не може бути за таких обставин безумовною підставою для його арешту. Тим більше, що дозвіл на відшукання вказаного майна слідчим суддею не давався, а прокурором в ході розгляду клопотання про його арешт не надано обґрунтованих та переконливих доводів на підтвердження необхідності та підстав його вилучення та подальшого арешту у відповідності до положень статей 167-170 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_6