Номер провадження 11-кп/816/480/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про приведення вироку у відповідність до нового закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши в залі суду в м. Суми в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 жовтня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність зі Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 жовтня 2024 року, відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність із Законом України «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 січня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України та призначено остаточне покарання відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, що унеможливлює застосування положень Закону № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року до покарання за цим вироком.

При цьому, суд саме звільняє засудженого від відбування покарання, а не приводить вирок суду у відповідність до нового Закону, оскільки таке приведення у випадку декриміналізації діянь, за які особа була засуджена, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, заступник керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, відповідно якої просить ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 жовтня 2024 року, скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідності із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», задовольнити, привівши вирок Конотопського міськрайонного суду 27 січня 2016 року у відповідність до вимог законодавства. Звільнити ОСОБА_7 від покарання у виді 04 місяців арешту за ч. 1 ст. 185 КК України, призначеного вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 січня 2016 року, у зв`язку з усуненням караності діяння. При цьому вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 156, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України до 14 років позбавлення волі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 січня 2016 року ОСОБА_7 засуджений в тому числі за ч. 1 ст. 185 КК України, вчинене 25 вересня 2015 року на загальну суму 826 грн., що станом на день вчинення крадіжки складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, менше 1286 грн.

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, за вчинення якого ОСОБА_7 був засуджений вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 січня 2016 року, наразі не може вважатися кримінально караним правопорушення, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за володіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність двох неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Оскільки кримінальна караність одного з діянь, за вчинення якого засудженого ОСОБА_7 усунута, суд першої інстанції мав прийти до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, останнього необхідно звільнити від призначеного за ч. 1 ст. 185 КК України покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 січня 2016 року.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який подану апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, думку засудженого ОСОБА_7 із захисником ОСОБА_8 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої зазначених вимог кримінального процесуального закону України в повній мірі не дотримався.

Так, у відповідності до ч.5 ст.539 КПК України, у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Відповідно до ч.3 ст.43 КПК України, засуджений має права обвинуваченого, передбачені статтями 42 і 533-1 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту.

Згідно п.9 ч.3 та п.3 ч.4 ст.42 КПК України, обвинувачений має право брати участь у проведенні процесуальних дій і висловлювати в судовому засіданні свою думку щодо клопотань інших учасників судового провадження.

Відповідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, право на розгляд справи означає право особи звернутись до суду та право на те, що справа його буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень.

Статтею 21 КПК України, передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вбачаться з матеріалів судового провадження, ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 вересня 2024 року, судове засідання з розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність зі Законом України «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», призначено в режимі дистанційного судового провадження, шляхом проведення відеоконференції з ДУ «Сумська виправна колонія № 116».

Проте, як вбачається з протоколу судового засідання в режимі відеоконференції № 3486953 від 16 жовтня 2024 року, засуджений ОСОБА_7 не брав участь в судовому засідання, оскільки ДУ «Сумська виправна колонія № 116», не вийшла на зв`язок.

Окрім цього, матеріали судового провадження не містять відомості про те, що засуджений ОСОБА_7 не бажав бути присутнім під час судового розгляду поданого ним клопотання про приведення вироку у відповідність зі Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно, враховуючи ту обставину, що засуджений ОСОБА_7 бажав бути присутнім в судовому засіданні, під час розгляду поданого ним клопотання та відсутність жодних заяв про здійснення судового засідання у його відсутність, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не мав підстав для вирішення клопотання засудженого по суті у відсутність останнього, оскільки в такий спосіб суд першої інстанції штучно обмежує процесуальні права засудженого, в тому числі і на захист.

Також, колегія суддів зауважує про те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.49 КПК України, суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадку, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України, участь захисника під час судового розгляду клопотання засудженого про приведення вироку у відповідність зі Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» є обов`язковою.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 3, 4 ч.2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою, та якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції в даному випадку допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону щодо розгляду провадження за відсутності засудженого, який бажав приймати безпосередню участь в судовому засіданні, та без участі захисника участь якого була обов`язковою , що є підставою для скасування ухвали суду та призначення нового розгляду провадження в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені недоліки, які потягли за собою скасування ухвали, розглянути клопотання засудженого та прийняти відповідне процесуальне рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 жовтня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність зі Законом України «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та призначити новий розгляду в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4