Справа №336/874/17
Пр. 1-кп/336/326/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання: ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі матеріали кримінального провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000583 від 11.02.2027, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акта, складеного відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який отримав середню спеціальну освіту, не одруженого, на утриманні дітей та інших осіб не має, офіційно не працевлаштований, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє:

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2024, зміненого ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23.04.2024, - за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки; на підставі ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків призначено покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2019 за ч.2 ст.185 КК, остаточно призначено покарання у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.11.2024 відповідно до ч.2 ст.74 КК України у зв`язку з усуненням караності діяння;

за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом, 07.02.2017, приблизно о 13-00 годині, ОСОБА_3 , маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом обману, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою у подальшому розпорядитись чужим майном на свою користь, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Низова» на вул. Пархоменко в м. Запоріжжі, попросив у свого знайомого ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Keneksi» К-7, вартістю 900 гривень, начебто з метою здійснення телефонного дзвінка, на що потерпілий погодився і добровільно передав ОСОБА_3 телефон. Отримавши мобільний телефон, ОСОБА_3 , продовжуючи свій злочинний умисел, почав спілкуватись по мобільному телефону, тим самим вводячи в оману ОСОБА_6 та одразу попрямував до ломбарду ПТ «Нікітіч і Компанія «Ломбард «Карат», який розташований за адресою: вул. Богдана Завади, буд. 6, м. Запоріжжя, де збув викрадений телефон за 200 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 900 гривень.

Дії ОСОБА_3 під час досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.190 КК України, а саме як заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

В судовому засіданні до завершення судового слідства прокурорка ОСОБА_4 подала клопотання, яке підтримав обвинувачений, а також його захисник, про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за фактом шахрайства із вказаними кваліфікуючими ознаками, та закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Обгрунтовуючи клопотання, прокурор зазначив, що 09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-IX, яким були внесені зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

За нормою ст. 51 КУпАП у редакції Закону 3886-IX передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (НМДГ).

Оскільки вартість майна, у вчинені заволодіння яким (шляхом обману) обвинувачується ОСОБА_3 за вказаним епізодом не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідно, обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі викладеного вище.

В судовому засіданні сторони кримінального провадження зазначили, що розуміють нереабілітуючі підстави звільнення від кримінальної відповідальності згідно п.4-1 ч. 1 ст.284 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився з невідомих причин, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від зазначеного учасника кримінального провадження не надходило. Сторонами кримінального провадження не заперечувалось наявності підстав для здійснення судового розгляду за відсутності потерпілого, що було предметом обговорення напочатку судового розгляду, а також під час розгляду даного клопотання. Цивільний позов у даному провадженні не заявлено. Крім того, під час первісного розгляду справи потерпілий за вх.№ від 07.03.2017 подав заяву, відповідно до якої не має жодних претензій до ОСОБА_3 , просив проводити розгляд за його відсутності, наразі його місце перебування вжитими заходами з боку суду не встановлено.

В даному випадку є застосовною норма ст.325 КПК України, за змістом якої якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Тому, враховуючи, що за відсутності потерпілого можливо з`ясувати всі обставини, необхідні для вирішення клопотання прокурора, суд постановив здійснити розгляд клопотання прокурора без участі представника потерпілого.

Суд виходить з того, що дійсно 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року N 3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від (далі - Закон N 3886-IX), яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону N 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Разом з цим, ч.2 ст.51 КУпАП (у редакції Закону N 3886-IX) визначено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз наведених норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п.169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Так, зі змісту обвинувального акта вбачається, що датою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, є 07.02.2017, майнова шкода при цьому дорівнює 900,00 гривень (відповідно до дослідженого судом висновку судової товарознавчої експертизи).

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1 600 гривень, а 50 відсотків від його розміру становили 800 гривень відповідно. Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону N 3886-IX, на момент вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.190 КК України, становив саме 1 600 гривень.

Слід також зауважити, що положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи наведене, оскільки вартість майна як предмета злочину, визначена у зазначеному вище розмірі, що є меншим за розмір, з якого відповідно до Закону N 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме менше ніж 1 600 гривень, суд вважає, що, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, кримінальне провадження відносно обвинуваченого підлягає закриттю, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Так, згідно з п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно з ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 7 статті 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст..479-2 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 479-2 КПК України визначено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Відповідно, враховуючи беззаперечну згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, суд встановив підстави для задоволення клопотання прокурора.

Заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду, що потребують розгляду, не застосовувались.

Відповідно до ст.118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати пов`язані із залученням експертів. Відповідні витрати у даному провадженні відсутні.

Суд також вважає за необхідне розглянути питання щодо речових доказів по справі з урахуванням положень ст.100 КПК України та думки сторін кримінального провадження, висловленої під час розгляду справи.

Керуючись ст.100, 118, 284, 288, 325, 370-372, 479-2 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.190 КК України, закрити у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази специфікацію до договору №1, №2 - №00022967 від 07.02.2017, компакт-диск «DVD-R» «VIDEX», обсягом 4,7 Mb, що долучені до матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах справи.

Речовий доказ мобільний телефон марки «Keneksi», К-7, в корпусі сірого кольору, переданий потерпілому на зберігання, - залишити ОСОБА_6 за приналежністю.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1