ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/183/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченої - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2025 року,-

В с т а н о в и л а :

Цією ухвалою клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, на строк 60 (шістдесят) днів, тобто по 29.05.2025.

В апеляційній скарзі захисник просить вказану ухвалу суду скасувати та застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або зменшити їй визначений розмір застави.

Вказані вимоги мотивує тим, що судом не враховано, що у ОСОБА_8 на утриманні перебуває п`ятеро малолітніх дітей, одна з яких є інвалідом з дитинства, а також у неї наявне постійне місце проживання.

Крім того вважає ризики зазначені в ухвалі тільки припущеннями без належного обґрунтування, оскільки по семи епізодах кримінальне провадження закрите, а потерпілий вже допитаний.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просять ухвалу суду скасувати, міркування прокурора, який вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Так, на розгляді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 31 березня 2025 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 до 29.05.2025 року включно, оскільки до спливу цього строку судове провадження з об`єктивних причин завершити не представляється можливим.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що є тяжким злочином, ризики, визначені в ухвалі слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій на даний час не зменшилися, оскільки, зважаючи на санкцію статті обвинувачення, ОСОБА_8 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні іншим чином, що свідчить про обґрунтованість застосованого до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування даного запобіжного заходу щодо обвинуваченої або його зміни на більш м`який.

Підставою продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які вказують на те, що передбачені ст.177 КПК України ризики, наявність яких стала підставою для застосування цього запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати, а саме - можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню.

Оскільки заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати, а завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченої з об`єктивних причин є неможливим, з метою недопущення ухилення обвинуваченої від суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченій або його зміни на більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, суд прийшов до вірного висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 до двох місяців, зокрема до 29.05.2025 року.

Про існування вказаних ризиків свідчать обставини цього кримінального правопорушення та поведінка обвинуваченої, зокрема те, що вона, будучи неодноразово судима, вчинила нові злочини вчинені під час дії іспитового строку.

З таким висновком суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження його строку, колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені ст.194 КПК України.

Як встановлено, завершити розгляд провадження до закінчення вищевказаного строку неможливо, внаслідок складності провадження, а у кримінальному провадженні необхідно провести ряд процесуальних дій для забезпечення повного та об`єктивного проведення судового слідства.

Крім того, з матеріалів провадження слідує, що суд залишив попередньо визначений розмір застави, відповідно до ст.182 КПК України.

Так, відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За змістом частин четвертої, п`ятої ст.182 КПК України:

- розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- у кожному конкретному випадку розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Враховуючи відомості щодо зазначених обставин, які встановлені в ході судового розгляду, колегія суддів вважає, що в даному випадку розмір застави в межах, встановлених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, здатний забезпечити належне виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а отже суддя вірно визначив її розмір.

При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

Надаючи оцінку доводам захисника, апеляційний суд враховує фактичні обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , та доводам відносно визначеної слідчим суддею застави, колегія суддів зауважує, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Аналіз приписів кримінального процесуального закону, судової практики та практики ЄСПЛ свідчить про те, що з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення.

Отже, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Беручи до уваги наведене і те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, враховуючи при цьому об`єктивні обставини кримінального правопорушення і встановлені в судовому засіданні дані про особу обвинуваченої, яка раніше була засуджений вироком Тернопільського міськрайонного суду від 21.02.2023 року за аналогічний злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років 20 днів позбавлення волі та звільнена на підставі ст.75 КК України із встановленням іспитового строку, а також те, що обвинувачена неодноразово судима за вчинення злочинів за ч.1,2,4 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.357, ч.1 ст.361 КК України, та обсяг встановлених у даному випадку ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням на останньої відповідних обов`язків у разі її внесення, буде достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання ризикам у вказаному провадженні.

Судом в повній мірі та у визначеному законом порядку враховано всі обставини при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під варту, особу обвинуваченої та її соціальні зв`язки.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачена ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, місце проживання та п`ятеро дітей колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не можуть нівелювати наявність встановлених ризиків та не були для обвинуваченої стримуючим фактором.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд прийшов до вірного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 .

Оцінюючи доводи апелянта про необґрунтованість клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з мотивів, що таке не підтверджується доказами, то колегія суддів вважає їх надуманими оскільки у матеріалах провадження містяться достатні дані, що поза розумним сумнівом з достатньою переконливістю доводять його обґрунтованість та підтверджують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Також, що стосується інших доводів апеляційної скарги щодо пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 , то такі належить досліджувати та давати їм оцінку під час розгляду даного кримінального провадження під час розгляду його по суті.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати безумовною підставою для скасування по суті правильного судового рішення, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді