Справа № 127/2290/25
Провадження №11-кп/801/564/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених в режимі відеоконференції ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці за відсутності обвинуваченої (in absentia) кримінальне провадження № 0001595, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12.09.2024 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Вінниці, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки міста Вінниці, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , раніше судимої:

-03.05.2024 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у дохід держави, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі із конфіскацією усього майна, яке є його власністю.

Початок строку покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зараховано попереднє ув`язнення з 28.11.2024 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі із конфіскацією усього майна, яке є її власністю.

Початок строку покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_8 зараховано попереднє ув`язнення з 28.11.2024 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у рівних долях на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 31040 (тридцять одна тисяча сорок) гривень 10 копійок.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Також окремим процесуальним рішенням (окремою ухвалою) від 06.03.2025 перед Службою у справах дітей Вінницької міської ради порушено питання про необхідність влаштування ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 та встановлення над нею опіки на час відбування покарання її матір`ю ОСОБА_8 .

Судом установлено, що ОСОБА_7 вступивши у попередню змову із ОСОБА_8 , посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 та наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетамін, за невстановлених обставин придбали психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, яку зберігали за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_3 .

04.11.2024 року приблизно о 10:50 годині під час проведеного контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетамін, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , переслідуючи корисливий мотив та умисел на незаконний збут психотропної речовини, незаконно збули особі із зміненими анкетними даними ОСОБА_13 , який діяв на підставі постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину, з відома та під контролем працівників поліції, під час проведення контрольованої та оперативної закупки за грошові кошти в сумі 400 гривень психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, що знаходилась у фольговому згортку.

Згідно із висновком експерта, в наданій на експертизу речовині, масою 0,2077 г, міститься психотропна речовина, обіг якої обмежено амфетамін, масою 0,1196 г.

Крім цього, ОСОБА_7 , попередньо вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ст. 307 КК України, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено канабіс, придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс, який зберігав за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_3 .

19.11.2024 року приблизно о 13:27 годині під час проведеного контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичного засобу, обіг якого обмежено канабіс, ОСОБА_7 повторно, незаконно збув особі із зміненими анкетними даними ОСОБА_13 , який діяв на підставі постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину, з відома та під контролем працівників поліції, під час проведення контрольованої та оперативної закупки за грошові кошти в сумі 400 грнивень наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс, що знаходився у поліетиленовому пакеті.

Згідно із висновком експерта, надана на експертизу речовина рослинного походження, є наркотичним засобом канабісом. Канабіс відноситься до наркотичних засобі та рослин, обіг яких обмежено. Маса канабісу (у перерахунку на висушену речовину) становить 3,25 г.

Крім цього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вступивши у попередню змову, попередньо вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ст. 307 КК України, за невстановлених обставин придбали психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, яку зберігали за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_3 .

28.11.2024 року приблизно о 11:38 годині під час проведеного контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетамін, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повторно, незаконно збули особі із зміненими анкетними даними ОСОБА_13 , який діяв на підставі постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину, з відома та під контролем працівників поліції, під час проведення контрольованої та оперативної закупки за грошові кошти в сумі 800 гривень психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, що знаходилась у фольговому згортку.

Згідно із висновком експерта, в наданій на експертизу речовині, масою 0,3793 г, міститься психотропна речовина, обіг якої обмежено амфетамін, масою 0,2479 г.

Суд кваліфікував дії обвинувачених за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2025 року в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості. Просить винести нове рішення, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього належного на праві власності майна, а ОСОБА_14 за цією статтею закону про кримінальну відповідальність 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, зарахувавши їм на підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку покарання попереднє ув`язнення з 28.11.2024 до дня набрання вироком законної сили.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні обвинуваченим покарання, не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинувачених та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив їм покарання, яке за своєю м`якістю є явно несправедливим та недостатнім для їх виправлення. Зокрема, на переконання прокурора суд не врахував, що обвинувачені раніше притягувались до кримінальної відповідальності, а ОСОБА_8 у тому числі за кримінальне правопорушення, пов`язане із незаконним обігом наркотичних засобів.

У апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 ставиться питання про зміну вироку місцевого суду через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано наявність двох обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення. Окрім того у зв`язку з беззаперечним визнанням фактичних обставин судове провадження здійснено за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України у спрощеному порядку. Таким чином сукупність двох обставин, які пом`якшують покарання, давали суду підстави для призначення більш м`якого покарання, аніж передбачено санкцією частини статті закону про кримінальну відповідальність а також не призначати додаткове покарання у виді конфіскації майна.

У апеляційній скарзі захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 також ставиться питання про зміну вироку суду першої інстанції через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості. Просить призначити обвинуваченій покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, також на підставі ст. 79 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням як жінку, яка має дитину віком до семи років.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував обставини, які відповідно до ст. 69 КК України пом`якшують покарання повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення. Зазначені обставини дають підстави для призначення більш м`якого покарання, аніж передбачено санкцією частини статті закону про кримінальну відповідальність. Крім того на утриманні обвинуваченої перебуває малолітня дитина віком три роки, що у свою чергу дає підстави для звільнення Шостак ВО. Від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 79 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також їх захисники адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали доводи своїх апеляційних скарг з підстав, викладених в них та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, вважаючи вирок місцевого суду, у тому числі в частині призначення покарання законним та обґрунтованим.

Також до початку судового засідання прокурор подав відмову від апеляційної скарги, що з огляду на положення ст. 403 КПК України є підставою для закриття апеляційного провадження у цій частині.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників обвинувачених не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, місцевий суд з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обставин кримінального правопорушення, кваліфікації їх дій, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України здійснив судове провадження без дослідження доказів на підтвердження обставин, які ніким не оспорюються.

Стосовно доводів апеляційних скарг сторони захисту в частині суворості призначеного покарання суд зауважує, що відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.2018 у справі № 634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені та альтернативні санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування. У всякому випадку в межах дискреційних повноважень на суд покладено обов`язок обґрунтувати обране рішення в процесуальному документі.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з вироку, місцевим судом при призначенні покарання ОСОБА_7 враховано, що він є таким, який в силу ст. 89 КК України немає судимості, позитивно характеризується. При призначенні покарання ОСОБА_8 суд врахував позитивну характеристику на наявність непогашеної судимості за вчинення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та наявність малолітньої дитини. Вирішуючи питання про наявність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав такими визнання вини та їх щире каяття.

Повертаючись до доводів апеляційних скарг сторони захисту про можливість призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті суд наголошує, що за положеннями ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання, з-поміж іншого нижче він найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті.

У постанові від 03.02.2021 (справа № 629/2739/18) Верховний Суд звернув увагу на те, що частина перша статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Верховний Суд роз`яснив, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Щодо вчинених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочинів суд констатує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України відноситься до злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та їх суспільна небезпека полягає у поширенні та впливу наркоманії на свідомість людей, їх мораль та спосіб життя.

При цьому встановлені місцевим судом обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та визнання вини самі по собі не свідчать про те, що зазначені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З урахуванням наведеного рішення суду про відсутність підстав для призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України слід визнати правильним та таким, що відповідає вимогам закону.

З цих же підстав такими, що не ґрунтуються на законі, є доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_15 про можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням як особи, яка має дитину віком до семи років.

За наведених обставин суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку суду.

Керуючись ст. 403, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0001595, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12.09.2024 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які перебувають під вартою, у той самий строк з моменту вручення копії ухвали.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: