ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2062/25 Справа № 215/142/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконфернції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від катування тобто покарання у виді довічного позбавлення волі, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від катування тобто покарання у виді довічного позбавлення волі.

Мотивуючи своє рішення суд 1-ї інстанції зазначив, що законом не передбачено звільнення від покарання у вигляді довічного позбавлення волі на підставі вже відбутого певного періоду строку позбавлення волі, як того просить засуджений.

Крім того в клопотанні мова йде фактично про перегляд судового рішення в частині призначеного покарання, а тому клопотання не може бути задоволене, оскільки це питання знаходиться поза межами повноважень, якими наділений суд на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги:

На вказане судове рішення засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції шляхом маніпуляцій та перекручувань, залишив поза увагою норми Конституції України, на які він безпосередньо посилався та в порядку яких звернувся до суду. Натомість в оскарженому рішенні суд вказав, що він звернувся в порядку ст. 537 КПК України, нібито для усунення сумнівів та протиріч, які нібито виникли під час виконання вироку, що в свою чергу прямо вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Звертає увагу, що всі його порушені в клопотанні питання залишилися не розглянутими судом взагалі, що вважає неповним та невсебічним судовим розглядом.

Вважає, що не розглянувши у судовому засіданні порушенні ним у клопотанні питання та постановлення за результатами такого неповного та формального судового розгляду судове рішення, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду постановити законне та обґрунтоване рішення, що є безумовною підставою для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_8 , кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу засудженого та просили її задовольнити з наведених у ній підстав. Засуджений ОСОБА_8 просив застосувати до нього положення ч. 5 ст. 82 КК України та звільнити від подальшого відбування довічного покарання.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог засудженого ОСОБА_8 , просив ухвалу суду 1-ї інстанції залишити без змін.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду з приводу поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши надані суду матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

Відповідно до п.п. 2, 3, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, зокрема передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, в даному випадку суд, за місцем виконання вироку, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

З матеріалів провадження встановлено, що вироком судової колегії по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.11.2000 р., який набрав законної сили, ОСОБА_8 був засуджений до довічного позбавлення волі, та перебуває в умовах позбавлення волі з 22.11.1999 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання. Вказана норма набула чинності з 03.11.2022 р.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що для засудженого ОСОБА_8 відбуття покарання без перспективи звільнення до 03.11.2022 р. було неналежним в розумінні ст. 3 Конвенції.

Але законодавством на теперішній час передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням, за умови відбуття засудженим п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Суд 1-ї інстанції наголосив, що законом не передбачено звільнення від покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі вже відбутого певного періоду строку довічного позбавлення волі, як того просить засуджений.

Проте, відповідно до ч.5ст.82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Приписами ст.81 КК України передбачені умови, за наявністю яких до засудженого може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Аналіз вказаних норм вказує на те, що законом при наявності певних умов відносно особи, яку було засуджено до довічного позбавлення волі, може бути застосовано заміна такого покарання на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, від відбування якого в свою чергу засуджений може бути умовно-достроково звільненний за правилами ст.81 КК України.

Подана до суду 1-ї інстанції заява засудженого ОСОБА_8 хоча і носить сумбурний характер, проте в цілому зводиться до вимоги звільнити його від подальшого відбування покарання, призначеного вироком судової колегії по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.11.2000 р., на підставах передбачених національним законодавством із врахуванням практики ЄСПЛ та Конституційного Суду України.

Суд 1-ї інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви засудженого зазначив, що до його компетенції не віднесено перегляд покарань за вироками, які набрали чинності. Крім того, законом не передбачена можливість звільнення засудженого від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі відбуття певного строку покарання. Ці твердження суду 1-ї інстанції є слушними.

Проте, відповідно до приписів ст.537 КПК України між іншими, під час виконання вироку вирішуються питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким та про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. І вирішення цих питань віднесено до компетенції місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Повертаючись до справи, що розглядається, колегія суддів вважає, що при вирішенні заяви засудженого суд 1-ї інстанції з огляду на вимоги ОСОБА_8 про його звільнення від відбування покарання, не обговорив та не прийняв будь-якого рішення щодо можливості застосування до цього засудженого правил ст. ст. 81, 82 КК України. У зв`язку із чим ухвалу суду не можливо вважати належним чином обґрунтованою та вмотивованою. А тому вона підлягає скасуванню.

Оскільки вирішення питань про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким та про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання віднесено до компетенції суду 1-ї інстанції, колегія суддів вважає необхідним направити провадження на новий судовий розгляд в суд 1-ї інстанції.

Керуючись ст. 376, 404-419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від катування, тобто покарання у виді довічного позбавлення волі, скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4