Номер провадження: 11-сс/813/956/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.05.2025 року про відмову у в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскарженою ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 , поданої в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність посадових осіб Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за його заявою від 22.04.2025 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що заяву про скоєння злочинів (в порядку статті 214 КПК України), подану 22.04.2025 року ОСОБА_6 до Київської окружної прокуратури м. Одеси було прийнято та 23 квітня 2025 року зареєстровано за 3391-25. В день реєстрації, 23.04.2025 року, заяву ОСОБА_6 зареєстровану Київською окружною прокуратурою м. Одеси за № 3391-25 надіслано за належністю до ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, що підтверджується письмовим повідомленням від 23.04.2025 №2755ВИХ-25 за підписом в.о. керівника Київської окружної прокуратури ОСОБА_7 .

Таким чином, станом на день подання скарги до слідчого судді, Київська окружна прокуратура м. Одеси вже не є розпорядником заяви ОСОБА_6 від 23.04.2025 року, зареєстрованої 23.04.2025 року за №3391-25, у зв`язку із надісланням цієї заяви з Київської окружної прокуратури м. Одеси до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому за супровідним листом № 2755ВИХ-25 від 23.04.2025 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, заявник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення слідчого судді порушує його право на доступ до правосуддя, посилаючись, при цьому на практику інших судів.

Окрім того, ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначає, що КПК України не передбачено обов`язкової вимоги щодо дотримання правил підслідності при зверненні із заявою про вчинення кримінального правопорушення та внесення відомостей за такою заявою до ЄРДР; у слідчого судді не було підстав для залишення скарги без задоволення, оскільки скаргу, по суті її вимог слідчий суддя не розглядав; позбавлення його права на оскарження до суду бездіяльності конкретної особи розташованої в конкретному місці, шляхом порушення права на доступ до суду з мотивів направлення заяви, що є предметом оскарження до іншого органу, є протиправним свавіллям та порушенням конституційного права мого на доступ до суду

Відповідно до ст. 214 КПК України уповноважена особа Київської окружної прокуратури м. Одеси не внесла відомості про вчинення кримінальних правопорушень до ЄРДР, що свідчить про бездіяльність вказаного органу.

На думку ОСОБА_6 після отримання заяви про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань повинні були бути внесені відомості про кримінальне правопорушення і лише після цього вирішено питання про підслідність із направленням його заяви для здійснення досудового розслідування відповідному органу.

Просить ухвалу слідчого суді скасувати та постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд його скарги іншим слідчим суддею.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судове засідання апеляційного суду учасники провадження не з`явились. В апеляційній скарзі ОСОБА_6 міститься клопотання про проведення апеляційного розгляду за його відсутності.

За таких обставин, з метою дотримання вимог КПК України щодо розумного строку розгляду справ, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу без участі сторін провадження, оскільки подальше відкладення розгляду справи не буде відповідати положенням ст.28 КПК України.

Враховуючи неявку учасників процесу в судове засідання, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за необхідне апеляційний розгляд здійснювати за відсутності учасників провадження та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як свідчить практика ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Згідно з положеннями ст.24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, встановлений ст. 303 КПК України.

Зокрема, в п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст.318-380 КПК, з урахуванням положень Глави 26 КПК.

При цьому, виходячи з того, що законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, то, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, правильним є застосування зазначеного права й до розгляду скарг, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (наприклад ч.1 ст.306, ч.3 ст.234 КПК тощо).

Поряд з цим, положеннями статей 318-389 КПК України встановлений порядок судового розгляду кримінальних проваджень, який має здійснюватися з дотриманням вимог ст.ст. 32, 33 КПК щодо їх територіальної та інстанційної підсудності, що застосовується і при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, відповідно до положень ч.1 ст.306 КПК України.

Скаржник ОСОБА_6 зазначає, що ним 22.04.2025 року, в порядку ст. 214 КПК України, на офіційну електронну пошту Київської окружної прокуратури м. Одеси було направлено підписану КЕП заяву про скоєння кримінального правопорушення. Однак ані відомостей про отримання цієї заяви адресатом, ані результатів її розгляду скаржнику не надіслано.

Мотивуючи прийняте рішення про відмову в задоволенні скарги, слідчий суддя послався на те, що з досліджених матеріалів справи № 947/15177/25 встановлено, що заяву про скоєння злочинів (в порядку статті 214 КПК України), подану 22.04.2025 року ОСОБА_6 до Київської окружної прокуратури м. Одеси було прийнято та 23 квітня 2025 року зареєстровано за №3391-25.

Натомість, в день реєстрації, 23.04.2025 року, заяву ОСОБА_6 , зареєстровану Київською окружною прокуратурою м. Одеси за №3391-25 надіслано за належністю до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, що підтверджується письмовим повідомленням №2755ВИХ-25 від 23.04.2025 року за підписом в.о. керівника Київської окружної прокуратури ОСОБА_7 .

Таким чином, слідчий суддя вважав, що станом на час звернення до слідчого судді зі скаргою, Київська окружна прокуратура м. Одеси не була розпорядником заяви ОСОБА_6 від 23.04.2025 року, зареєстрованої 23.04.2025 року за №3391-25, у зв`язку із надісланням цієї заяви з Київської окружної прокуратури м. Одеси до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому за супровідним листом № 2755ВИХ-25 від 23.04.2025 року.

Водночас, як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 в порядку ст.303 КПК України, звернувся до Київського районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягала у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення за його заявою від 22.04.2025 року. Таким чином, заявником оскаржувалась бездіяльність правоохоронного органу, який розташований в Київському районі м. Одеси, тому саме Київський районний суд м. Одеси уповноважений законом на розгляд даної скарги.

Проте, слідчий суддя, відмовив в задоволенні скарги по суті з формальних підстав, не дослідивши її зміст та доводи, та не надавши їм відповідну оцінку.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи те, що встановлені апеляційним судом порушення, які допущені судом першої інстанції під час розгляду скарги, не можуть бути усунені під час апеляційного розгляду, оскільки слідчим суддею скарга фактично не розглядалась, хоча і відмовлено в її задоволенні, проте не досліджувались інші матеріали долучені до скарги, що свідчить про фактичну відсутність всебічного розгляду в суді першої інстанції у передбаченому законом порядку, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, оскаржену ухвалу слідчого судді скасувати з призначенням нового розгляду скарги в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на ухвали слідчих суддів у схожій категорії справ, в тому числі, за скаргами ОСОБА_6 , апеляційний суд вважає, що вони не є релевантними до даного провадження та звертає увагу ОСОБА_6 на те, що стосується професійної діяльності судді та прийнятих судових рішень, то відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню, оскаржена ухвалу слідчого судді скасуванню з призначенням нового розгляду скарги в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Керуючись ст.ст. 309, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.05.2025 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань повернути до Київського районного суду м. Одеси для розгляду іншим слідчим суддею.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4