ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/5709/25 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/626/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого судді ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- секретаря ОСОБА_5 ,

- прокурора ОСОБА_6 ,

- представників власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 29.04.2025,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 про арешт майна.

Накладено арешт на майно, вилучене 12.04.2025 під час обшуку місця здійснення господарської діяльності ТОВ «ТЕХ-ІНКОМ» за адресою: м. Харків, пр. Льва Ландау, 3, шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження, фактичним власником якого є ОСОБА_10 .

Накладено арешт на майно, вилучене 12.04.2025 під час обшуку місця здійснення господарської діяльності ТОВ «ТЕХ-ІНКОМ» за адресою: м. Харків, пр. Льва Ландау, 3, шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження, фактичним власником якого є ПрАТ «АТП-16329», директор ОСОБА_11 .

Накладено арешт на майно, вилучене 12.04.2025 під час обшуку місця здійснення господарської діяльності ТОВ «ТЕХ-ІНКОМ», за адресою: м. Харків, пр. Льва Ландау, 3, шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження, фактичним власником якого ТОВ «ТЕХ-ІНКОМ», директор ОСОБА_10

В іншій частині клопотання відмовлено.

Дозволено стороні обвинувачення виготовити копії документів з папки накопичувача зеленого кольору з написом «Статутні документи ПрАТ «АТП - 16329»» із реєстраційними, статутними і розпорядчими документами підприємства за період 2019 2025 років для залучення до матеріалів кримінального провадження.

Питання щодо зберігання вилученого майна вирішено відповідно до положень ст. 100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 14.04.2025 прокурор першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_9 звернулася до суду з клопотаннями про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначила, що у провадженні СВ ХРУП №2 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження за №0000001 від 16.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Задовольняючи частково клопотання про арешт майна, слідчий суддя послався на те, що частина виявлених та вилучених під час проведення обшуку речей і документів, на які прокурор просить накласти арешт, є тимчасово вилученим майном та відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Відмовляючи в задоволенні іншої частини клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання в іншій частині, оскільки обґрунтовуючи необхідність арешту майна у клопотанні, прокурор, крім збереження речових доказів, зазначає про можливість застосування спеціальної конфіскації, проте не вказує, чи є підозрювані у цьому кримінальному провадженні, які статті йому інкриміновано. З витягу з ЄРДР та матеріалів, доданих до клопотання, вбачається, що про підозру жодній особі не повідомлено, отже слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлена наявність підстав вважати, що суд може застосувати спеціальну конфіскацію..

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 29.04.2025та постановити нову, якою повністю задовольнити клопотання.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам КПК України, а прокурором повною мірою обґрунтовано необхідність накладення арешту на майно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку представників власника майна адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , який дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що проводиться досудове слідство по кримінальному провадженні №0000001 від 16.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Судова колегія погоджується з висновком слідчого судді про відсутність доказів того, що вилучені грошові кошти отримані в результаті злочинної діяльності.

Проте, слідчий суддя відмовляючи в задоволенні клопотання про арешт документів в ухвалі вказав, що прокурором в клопотанні не доведено, що вилучені в ході обшуку документи створені до періоду вчинення злочину, який розслідується, мають будь-яке відношення до кримінального провадження.

Судова колегія не погоджується з даним висновком і вважає його передчасним, оскільки слідчий суддя розглядає справу в межах клопотання та доданих до нього матеріалів.

Відповідно до матеріалів справи були внесені зміни до ЄРДР по кримінальному провадженні №0000001 від 16.01.2025 та на цей час у кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування.

Вказані вилучені документи визнано речовим доказом та по ним буде проведені відповідні експертизи.

Таким чином слідчим суддею не враховано, що прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно саме з метою забезпечення доказової бази по кримінальному провадженню.

Також з клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і може мати доказове значення у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В ч. 5 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор довів необхідність арешту вищевказаного майна в порядку передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, що у сукупності є підставою для задоволення клопотання.

Відповідно до порядку, передбаченого ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Слідчим суддею оскаржена ухвала прийнята передчасно та необгрунтовано.

Приймаючи рішення про необхідність задоволення апеляційної скарги відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів виходить з того що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню на підставі вимог п. 1, 3 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 29.04.2025необхідно скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене майна задовольнити частково та накласти арешт на майно, під час обшуку місця здійснення господарської діяльності ТОВ «ТЕХ-ІНКОМ» за адресою: м. Харків, пр. Льва Ландау, із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Керуючись ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 29.04.2025 щодо накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000001 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора, накласти арешт на майно, вилучене 12.04.2025 під час обшуку місця здійснення господарської діяльності ТОВ «ТЕХ-ІНКОМ» за адресою: м. Харків, пр. Льва Ландау, 3, шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження, фактичним власником якого є ОСОБА_10 із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Накласти арешт на майно, вилучене 12.04.2025 під час обшуку місця здійснення господарської діяльності ТОВ «ТЕХ-ІНКОМ» за адресою: м. Харків, пр. Льва Ландау, 3, шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження, фактичним власником якого є ПрАТ «АТП-16329», директор ОСОБА_11 із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Накласти арешт на майно, вилучене 12.04.2025 під час обшуку місця здійснення господарської діяльності ТОВ «ТЕХ-ІНКОМ», за адресою: м. Харків, пр. Льва Ландау, 3, шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження, фактичним власником якого ТОВ «ТЕХ-ІНКОМ», директор ОСОБА_10 , із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на грошові кошти, які були вилучені в ході обшуку місця здійснення господарської діяльності ТОВ «ТЕХ-ІНКОМ», за адресою: м. Харків, пр. Льва Ландау, 3.

Питання щодо зберігання вилученого майна вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104.

Після проведення відповідних експертних досліджень електронні носії інформації мають бути невідкладно повернуті власникам.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді