Справа № 953/5285/20
н/п 1-в/953/199/25
"18" серпня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання начальника Державної установи «Божковська виправна колонія (№16) ОСОБА_3 про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо усунення суперечностей у караності кримінальних правопорушень» від 13.07.2023 № 3233-ІХ вироку Київського районного суду м. Харкова від 21.05.2020 стосовно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золоте, Луганської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, маючого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
17.06.2025 начальник Державної установи «Божковська виправна колонія (№16) ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про приведення вироку Київського районного суду м. Харкова від 21.05.2020 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо усунення суперечностей у караності кримінальних правопорушень» від 13.07.2023 № 3233-ІХ.
Клопотання обґрунтовано тим, що до державної установи «Божковська виправна колонія (N?16)» із державної установи «Київський слідчий ізолятор» 21.05.2025 року для відбування покарання прибув ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який раніше був судимий: 21.05.2020 року Київським райсудом м. Харкова за ст. 190 ч.3, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки; 26.05.2021 року Святошинським райсудом м. Києва за ст. 309 ч. 1 КК України до 1 місяця арешту. Звільнений 28.10.2021 року по відбуттю покарання; 20.12.2023 року Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 190 ч.2, 71 (за вироком від 21.05.2020) КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі. Вирок вступив в законну силу 20.01.2024 року;18.04.2024 року Солом?янським районним судом м. Києва за ст. 190 ч.2, 70 ч.4 (за вироком від 20.12.2023) КК України до 5 років позбавлення волі. Вирок вступив в законну силу 07.04.2025 року. ОСОБА_4 прибув до установи мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання для чоловіків уперше засуджених до позбавлення волі, як особа що засуджена за вчинення не тяжких злочинів та вперше засуджений до позбавлення волі. В той же час при вивченні наявних копій вироків встановлено, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 21.05.2020 року ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочину передбаченого ст. 190 ч.3 КК України. Та в Подальшому вказаний вирок на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано до вироку Шевченківського райсуду м. Києва від 20.12.2023. Відповідно до редакції Кримінального кодексу України, яка діяла на час скоєння злочину та винесення вироку ч. 3 ст. 190 КК України передбачала «Шахрайство, вчинене у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, - карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років.», і відповідно до ст. 12 КК України відповідна категорія злочинів являлася тяжким злочином. В той же час відповідно до змін внесених законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо усунення суперечностей у караності кримінальних правопорушень» від 13.07.2023 р. № 3233-IX ст. 190 КК України викладено в новій редакції та ч. 3 передбачає: «Шахрайство, вчинене в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди потерпілому - карається штрафом від чотирьох тисяч до восьми тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п?яти років», та у відповідності до ст. 12 КК України відповідна категорія мочинів вже являється нетяжким злочином. Враховуючи зміни редакції статті 190 КК України, в адміністрації установи виникають сумніви і протиріччя при визначенні тяжкості злочину, та відповідно щодо підстав та умов застосування заохочувальних пільг як передбачено вимогами ст. 81, 82 КК України.
Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились.
Оскільки учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали клопотання вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 21.05.2020 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. В силу ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановлено випробувальний строк 3 (три) роки. В силу ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирок набрав законної сили 21.09.2021.
Нормами ст. 533 КПК України встановлено, що вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
Положеннями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» передбачено, що судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Салов проти України» визначено, що одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час виконання вироку вирішуються судом за клопотанням прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів, встановлених законом.
При цьому статтями 537, 539 КПК України законодавець визначив вичерпний перелік питань, які має право вирішувати суд під час виконання вироків.
Пунктом 14 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, в даному випадку суд, який ухвалив вирок, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Разом з тим в порядку виконання вироку не підлягають розгляду питання, які зачіпають зміст судового рішення та погіршують становище засудженого, звужують або розширюють обсяг обвинувачення, стосуються кваліфікації кримінального правопорушення, призначення покарання та вирішення цивільного позову.
Суд звертає увагу на те, що зміст ст. 537, 539 КПК України не містить положень про необхідність вирішення судом питань про приведення у відповідність до законодавства вироку суду.
Як слідує зі змісту клопотання заявник фактично порушує питання щодо тяжкості злочину та призначеного покарання ОСОБА_4 за вироком Київського районного суду м. Харкова від 21.05.2020, що є не припустимим, та суперечить приписам ст. 533 КПК України.
Суд зазначає, що вирішення цього питання може здійснюватися виключно в межах процедури апеляційного оскарження вироку.
Крім того, кримінальним-процесуальним законодавством передбачено, що суд, який ухвалив вирок, у порядку його виконання має право усунути неточності про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Так, відповідно до вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 20.12.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ч. 3 ст. 78 КК України, за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання покарання, призначеного ОСОБА_4 за вироком Київського районного суду м. Харкова від 21.05.2020, остаточно призначено покарання за вчинений злочин у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.
В подальшому, вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим за ст.190 ч.2 КК України та призначено йому покарання у виді - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20.12.2023 року та даним вироком, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років.
Вироки набрали законної сили.

Таким чином, вбачається, що ОСОБА_4 відбуває покарання у державній установі «Божковська виправна колонія (N?16)» з 21.05.2025 саме за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024.

З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні клопотання начальника Державної установи «Божковська виправна колонія (№16) ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.537,539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання начальника Державної установи «Божковська виправна колонія (№16) ОСОБА_3 про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо усунення суперечностей у караності кримінальних правопорушень» від 13.07.2023 № 3233-ІХ вироку Київського районного суду м. Харкова від 21.05.2020 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1