Справа №678/1165/25
Провадження №1-кп-678-108/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року селище Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Летичів матеріали кримінального провадження за №0000115 від 07.06.2025 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Станіславчик, Жмеринського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немаючого, інвалідності немаючого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє 10.04.2025 року вироком Летичівського районного суду Хмельницької області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 2 (двох) років апробаційного нагляду (покарання невідбуте),

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 , 04.06.2025 року близько 18 год. 30 хв., перебуваючи по АДРЕСА_2 , прийшов до домогосподарства НОМЕР_1, кв.НОМЕР_2 , яким користується та власником якого є ОСОБА_4 , де в подальшому, відчинив хвіртку, яка веде до даного домогосподарства, підійшовши до приміщення житлового будинку, вирішив незаконно проникнути до нього з метою зарядити мобільний телефон.

Тоді ж, реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_5 , 04.06.2025 року близько 18 год. 30 хв., знаходячись на території вказаного домогосподарства, обійшовши його з тильної сторони до запасних дверей та виявивши, що вони замкнені на ключ, всупереч вимогам ст.30 Конституції України, згідно якої «Кожному гарантується недоторканність житла і не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи», ст.12 Загальної декларації прав людини, згідно якої «Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла», та ст.17 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, відповідно до якої «Ніхто не повинен зазнавати незаконних посягань на недоторканність його житла», усвідомлюючи факт, що вказане приміщення будинку йому не належить, не отримавши на це згоди власника вказаного домогосподарства - ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, за відсутності законних підстав, порушуючи конституційне право на недоторканність житла особи, з прикладанням фізичної сили, віджавши руками запасні вхідні двері до будинку та відчинивши їх, незаконно проник в середину житлового будинку по АДРЕСА_3 , тим самим свідомо та умисно порушив недоторканність житла особи.

Тобто, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України (незаконне проникнення до житла особи).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні відповідно до обвинувального акту визнав повністю, щиро розкаявся та надав суду показання, про те, що всі обставини зазначені у обвинувальному акті він визнає в повному обсязі, нічого не оспорює та підтверджує їх. Його показання є добровільними, правдивими та істинними. Він сам не може на даний час зрозуміти навіщо він проникав до житла потерпілої ОСОБА_4 . Він розумів та на даний час розуміє, що вказане житло йому не належить, а належить потерпілій ОСОБА_4 , яка йому не надавала дозволу заходити чи перебувати у її приміщенні. Він просить вибачення у потерпілої за свої протиправні дії, та обіцяє що більше такого не повториться. Свою вину він визнає в повному обсязі, щиро розкаюється у вчиненому, обіцяє більше такого не робити та просить суд його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні надала показання про те, що вона 04.06.2025 року близько 18 год. 30 хв. повернулась з роботи додому та відчинивши основні вхідні двері до будинку, які розташовані навпроти дороги по АДРЕСА_1 , та зайшовши до належної їй квартири НОМЕР_2 . Пройшовши далі у приміщення, вона у залі побачила знайомого їй ОСОБА_5 , який сидів за письмовим столом, діставши з нього шухляду та поставивши її на стіл. Вона побачивши його запитала, що він тут робить, на що ОСОБА_5 відповів, що йому потрібно зарядний пристрій для того щоб зарядити його мобільний телефон. Після чого вовна почала виганяти його з будинку та запитувала його як він проник до належного їй приміщення без її дозволу, на що ОСОБА_5 відповів віджав руками запасні вхідні двері до будинку та відчинивши їх проник в середину житлового будинку по АДРЕСА_3 . Обвинувачений просив у неї пробачення за свої незаконні дії та вона на даний час пробачає його, однак примиритися з ним не бажає, оскільки це вже було не вперше і він має понести відповідне покарання за свої протиправні дії. Вона підтримує та підтверджує показання надані нею під час проведення досудового розслідування. Якщо суд дійде до переконання у винуватості ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального проступку то вона при призначенні йому покарання покладається на думку суду.

Судом встановлено, що показання обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні є послідовними і логічними, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. За таких обставин, суд переконавшись, у відсутності сумнівів в добровільності позицій учасників процесу, згідно вимог ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілої, дослідженням, зібраних досудовим розслідуванням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших, з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень КК України.

Виходячи з наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, у межах ч.3 ст.349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Таким чином дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.1 ст.162 КК України (незаконне проникнення до житла особи).

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до ч.1 ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття.

Згідно ст.67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 є рецидив злочинів.

Суд також враховує, що ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального проступку, щиро розкаявся, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Однак, ОСОБА_5 являється особою раніше неодноразово судимою за вчинення кримінальних правопорушень проти власності та кримінальних правопорушень в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, зокрема востаннє 10.04.2025 року вироком Летичівського районного суду Хмельницької області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 2 (двох) років апробаційного нагляду (покарання на даний час невідбуте) (ЄУН справи №678/421/25).

Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, особу винного, позицію сторони обвинувачення та сторони захисту щодо призначення обвинуваченому покарання, а також інші в сукупності обставини та їх поєднання, які пом`якшують покарання та знижують ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства, суд приходить до висновку, призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, та відповідно до вимог ст.ст.71, 72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 10.04.2025 року, і призначити йому остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, яке на думку суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Кримінальним проступком шкоди не завдано, цивільний позов не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід під час проведення досудового розслідування ОСОБА_5 не обирався і суд приходить до переконання, що не має необхідності його обирати і до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.110, 368-371, 374, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до вимог ст.ст.71, 72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 10.04.2025 року, та призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ОСОБА_5 не обирати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Летичівський районний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1