ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/2319/25 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1871/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

обвинуваченого в режимі відеоконференції - ОСОБА_6

захисника в режимі відеоконференції - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 28 липня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 ., -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою постановлено клопотання прокурора задовольнити повністю.

Обвинуваченому ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 308 КК України продовжити строк тримання під вартою до 25 вересня 2025 року включно.

Визначити розмір застави у п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151400 гривень.

При внесенні вказаної застави ОСОБА_6 звільнити з-під варти.

В обґрунтування своїх висновків судом суд виходив із того, що обвинувачений в суді визнав, що він раніше неодноразово вже притягувався до кримінальної відповідальності.

За загальнодоступними відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень щодо ОСОБА_6 містяться:

1) вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 23.09.2015 року за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу,

2) вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 04.04.2016 року за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі (звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки),

3) вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 05.12.2018 року за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

4) вирок Зміївського районного суду Харківської області від 21.04.2021 за ч. 2 ст. 309, 71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі.

Суд констатував, що маючи значний кримінальний досвід ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні серії кримінальних правопорушень, що може свідчити про його виняткову зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте небажання безповоротно відмовитись від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення та перевиховання, тому є обґрунтований підвищений ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід н більш м`який, або ж знизити розмір застави.

Обґрунтовуючи свою вимогу посилається на стан свого здоров`я, який значно погіршився в умова тримання під вартою.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, прокурор ОСОБА_8 звернулася до апеляційного суду із клопотанням судове засідання проводити за її відсутності, у задоволенні скарги відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.405, ч.2 ст.422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції за відсутності обвинуваченого та прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 308 КК України - заволодіння наркотичними засобами шляхом шахрайства.

А саме у тому, що будучи включеним до замісної підтримувальної терапії (далі - ЗПТ) для осіб з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів та отримуючи лікування із використанням препаратів ЗПТ у одному з закладів охорони здоров`я (далі - ЗОЗ) звернувся за тим же до іншого ЗОЗ, приховавши факт отримання вказаного лікування, внаслідок чого одночасно у двох ЗОЗ отримував лікування із використанням препаратів ЗПТ, заволодівши наркотичним засобом - метадон у вигляді медичного препарату «Methadoni» у загальній кількості 1766 таблеток.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечних психотропних речовин, будучи особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ст. 308, 309 КК України (1-10 епізоди) + вчиненому повторно (11 епізод).

А саме у тому, що шляхом так званих «закладок» незаконно збував особливо небезпечну психотропну речовину PVP, а у крайньому епізоді при собі мав 16 згортків клейкої стрічки у кожному з яких містився зіп-пакет з особливо небезпечною психотропною речовиною PVP.

Надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України переховуватися від суду; незаконно впливати на свідка, експерта у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, усвідомлюючи, яке покарання йому загрожує, з метою його уникнення, він може вчинити дії направлені на переховування від суду.

Вказані обставини об`єктивно вказують на те, що підозрювана до завершення досудового розслідування може вдатися до дій, передбачених пунктами частини 1 статті 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Колегія суддів приймає до уваги фактичні обставини цього кримінального провадження, що встановлені органом досудового розслідування, ступінь суспільної небезпеки інкримінованих злочинів. У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Висновок суду також ґрунтується на: тяжкості кримінального правопорушення і тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а це тяжкі злочини у сфері обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років та від 6 до 10 років з конфіскацією майна. Обвинувачений не має запобіжників, які б могли утримувати у правовому полі, про що свідчить наявність у нього значного кримінального досвіду та його кримінальна біографія, не має позитивної репутації, оскільки він не одноразово судимий. Приймається до уваги і воєнний стан, тяжкий для держави та людей час.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що судом першої інстанції надавалася оцінка щодо визначення суддею розміру застави. З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, суддею визначено, що саме застава у п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151400 гривень. буде достатньою та необхідною для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 4 статті 182 КПК України, розмір застави визначається суддею, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, ухвала винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 та не вбачається підстав для зміни раніше обраного останньому запобіжного заходу на більш м`який, а саме домашній арешт.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданої апеляційної скарги.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419,422 КПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 28 липня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :