Справа № 372/775/25
Провадження № 1-кп-183/25
В И Р О К

іменем України

22 липня 2025 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурорів ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, відомості про яке внесено 08.11.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002199 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Київ, громадянин України, українець, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 08.11.2024 близько 13 години 50 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, керуючи технічно-справним транспортним засобом, автомобілем марки «BMW», модель «316TI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належним ОСОБА_7 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію бланк НОМЕР_2 , із пасажиром ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог 2.9. а) ПДР України (2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - ПДР України), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по автомобільній дорозі загального користування, вулиці Піщаній в межах села Нові Безрадичі, Обухівського району, Київської області в напрямку до центру села, при наближенні до правостороннього заокруглення дороги, яке розташовано в межах опори лінії електропередачи № 27, в порушення вимог пунктів: 2.3. б) ПДР України - «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та 2.3. д) ПДР України - «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», проявив злочинну самовпевненість, не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, чим створив загрозу безпеці дорожнього руху, життю та здоров`ю громадян, а також порушуючи вимоги пунктів 12.1. та 12.4. ПДР України, згідно з якими передбачено, що:

-12.1. ПДР України «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

-12.4. ПДР України «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;

не зменшив швидкість свого руху, при наближенні до правоcтороннього заокруглення дороги, допустив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із бордюрним камнем, після чого продовжив рух по напрямку свого руху, виїхав за межі проїзної частини дороги праворуч, де здійснив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді бетонного стовпа опори лінії електропередач № 37.

Згідно висновку експерта від 13.12.2024 за № 180 у ОСОБА_6 , 1982 року народження, згідно даних медичної документації, виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому шостого шийного хребця, перелому дужки та нижнього суглобового відростка хребця С6 справа із зміщенням на товщину кортикального шару, переломовивиху шостого шийного хребця, мієломаляції на рівні С6-С7, клінічна група Frankel C, саден голови. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого /-их/ твердого /-их/ предмету /-ів/ з обмеженою травмуюючою поверхнею та за ступенем тяжкості відносяться: комплекс ушкоджень в області шийного відділу хребта - до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу; садна голови до легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження могли утворитись за обставин вказаних в фабулі Постанови від 11.12.2024 року, тобто при ДТП яка мала місце 08.11.2024 року і можуть знаходитись в причинному зв`язку з вищевказаною ДТП.

Грубе порушення водієм ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимог пунктів 2.3. б), 2.3. д), 2.9. а), 12.1. та 12.4. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Отже ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Суду надано угоду про примирення, укладену 30.05.2025 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , згідно умов якої обвинувачений беззастережно визнав обвинувачення в обсязі обвинувального акту в судовому провадженні. Сторони досягли домовленостей, погоджуючись на призначення обвинуваченому покарання, з урахуванням обставини, що пом`якшують покарання, у виді штрафу у розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 тис. 500 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні та просив затвердити угоду між ним та потерпілим. Суду пояснив, що добровільно відшкодував витрати на лікування від отриманих тілесних ушкоджень внаслідок ДТП. Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні просив затвердити угоду, укладену між ним та обвинуваченим. Підтвердив той факт, що обвинувачений добровільно відшкодував завдану шкоду, він не має до нього жодних претензій матеріального чи морального характеру. Суду підтвердив, що його рішення про укладення угоди з обвинуваченим це його вільне волевиявлення, прийняте без примусу та стороннього впливу.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про примирення ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди оговорені та зрозумілі сторонам.

У судовому засіданні прокурор заперечив затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим, вказуючи на те, що дана угоди не відповідає суспільним інтересам.

Обвинувачений, його захисник та потерпілий підтримали угоду про примирення та просили її затвердити.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, потерпілий та обвинувачений добровільно уклали угоду про примирення.

Також встановлено, що обвинувачений цілком розуміє положення ч. 5 ст. 474 КПК України та наслідки невиконання зобов`язань, взятих на себе відповідно до угоди про примирення.

Прямих заборон для укладення та затвердження угоди про примирення зазначені норми не містять.

Судом, на виконання вимог ст. 474 КПК України, сумніву у добровільності та істинності позиції потерпілого та обвинуваченого не встановлено. Суд переконаний, що укладення угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим є добровільним.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 471 КПК України, суд враховує, що умови угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим не суперечать вимогам цього кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів будь-яких осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, тому вважає, що є підстави для її затвердження.

Ухвалюючи вирок, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286-1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, про що вони підтвердили під час судового засідання.

Також суд приходить до висновку, що за умовами даної угоди міра покарання визначена відповідно до вимог ст. 69 КК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1ст. 69 КК України.

Крім того, суд не погоджується з запереченнями прокурора щодо затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим з огляду на наступне.

КПК України передбачає два види угод: угода про примирення та угода про визнання винуватості. Перша з них може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, друга між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. В обох випадках зміст угоди має містити узгоджене покарання та згоду сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України, зокрема, Розділом XI його Загальної частини. Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання яке понесе винна особа.

Зі змісту Закону України № 1231-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» вбачається, що внесені ним зміни до Кримінального кодексу України не передбачали заборони застосування ст. 69 КК України у справах щодо порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також, санкція ч. 1 ст. 286-1 КК України визначена Законом №1231-ІХ в такому розмірі, який згідно ст. 12 КК України відносить її до категорії нетяжких злочинів. При цьому, вказаний Закон не вніс зміни і не передбачив жодних обмежень щодо можливості укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Крім того, Законом № 1231-ІХ не було змінено положення ст. 475 КПК України і не передбачено повноваження суду призначати інше покарання ніж узгоджене сторонами угоди.

За змістом ст. 1 КПК України та ст. 75 Конституції України Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами України, а єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Оскільки законодавець при прийнятті Закону № 1231-ІХ не передбачив жодних заборон чи обмежень на застосування ст. 69 КК України та укладення угод у кримінальних провадженнях за ч. 1 ст. 286-1 КК України, то доводи прокурора про невідповідність угоди суспільним інтересам є безпідставними.

Судом встановлено, що згідно з висунутим ОСОБА_4 обвинуваченням, внаслідок його дій було завдано шкоду лише потерпілому ОСОБА_6 .

Та обставина, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху та експлуатацію транспорту, сама по собі не є підставою для висновку про те, що в будь-якому випадку угода про примирення між потерпілим та обвинуваченими не відповідає інтересам суспільства.

Виходячи з вищезазначеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим і обвинуваченим, та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами кримінального провадження міри покарання.

Угодою визначено, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, надання допомоги потерпілому після вчинення злочину, надання матеріальної допомоги на проведення медичного огляду та лікування.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

При призначенні покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 69 КК України враховано обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, надання допомоги потерпілому після вчинення злочину, надання матеріальної допомоги на проведення медичного огляду та лікування, які зазначені в угоді про примирення між потерпілим та обвинуваченим, відсутність обтяжуючих обставин. Також ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який, раніше не судимий, вперше вчинив нетяжке необережне кримінальне правопорушення, а тому узгоджені сторонами в угоді про примирення вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним кодексом України.

За таких обставин суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе з призначенням йому покарання, узгодженого угодою про примирення, за ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 тис. 500 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Питання відшкодування витрат пов`язаних із залученням експерта вирішити відповідно до положень ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню необхідно вирішити в порядку визначному ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 15.11.2024, слід скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 69, 100, 314, 368, 370, 374, 394, 475, 476 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення від 30 травня 2025 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0002199 від 08.11.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 1 тис. 500 неоподатковуваних мінімумів громадян (25 тис. 500 грн.) з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Держави 7163,10 грн. витрат за проведення інженерно-транспортних експертиз.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_8 15 листопада 2024 року на тимчасово вилучені речі, які було вилучено під час проведеного огляду місця події в період часу 15 год. 30 хв. по 17 год. 50 хв. 08.11.2024 року, під час якого було виявлено: подушку безпеки арки дверей водія з плямами РБК (далі речовина бурого кольору) поміщено в паперовий конверт № 1, подушку безпеки дверей водія поміщено в паперовий конверт № 2, змив РБК з внутрішньої сторони передніх правих дверей поміщено в паперовий конверт № 3, змив з ручки відкриття дверей водія із середини поміщено в паперовий конверт № 4, змив із керма автомобіля поміщено в паперовий конверт № 5, підголовник водійського сидіння поміщено в спеціальний пакет НПУ WAR 1720208, підголовник переднього пасажирського сидіння поміщено в спеціальний пакет НПУ WAR 1720209 які вилучено до Обухівського РУП ГУ НП в Київській області за адресою: Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, 22, та автомобіль марки «BMW» модель «316ТІ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , який направлено на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Борисів, пров. Боженка, 23.

Речові докази:

-автомобіль марки «BMW» модель «316ТІ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , який направлено на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Борисів, пров. Боженка, 23, - повернути власнику.

-подушка безпеки арки дверей водія з плямами РБК (далі речовина бурого кольору), що поміщено в паперовий конверт № 1, подушка безпеки дверей водія, поміщена в паперовий конверт № 2, змив РБК з внутрішньої сторони передніх правих дверей, що поміщено в паперовий конверт № 3, змив з ручки відкриття дверей водія із середини, що поміщено в паперовий конверт № 4, змив із керма автомобіля, що поміщено в паперовий конверт № 5, підголовник водійського сидіння, що поміщено в спеціальний пакет НПУ WAR 1720208, підголовник переднього пасажирського сидіння, що поміщено в спеціальний пакет НПУ WAR 1720209, які вилучено до Обухівського РУП ГУ НП в Київській області за адресою: Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, 22, - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 3 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1