Провадження № 1-кп/522/1340/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000449 від 03.07.2021 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Судан, уродженця Республіки Судан, з неповною вищою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, без реєстрації на території м. Одеси та України, який тимчасово мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

02.07.2021 приблизно о 08:00 год. в приміщенні кафе «Гріль» по вул. Фонтанська дорога, буд. 27 в м. Одесі, між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які працюють у зазначеному кафе, відбувся словесний конфлікт.

Того ж дня приблизно о 16:00 годині ОСОБА_7 разом зі своїм рідним братом ОСОБА_9 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, з метою вирішення вищевказаного конфлікту, прибули до буд. №19-А по вул. Сегедська в м.Одеса, поряд з яким, тобто в громадському місці, в цей час перебували ОСОБА_3 разом із своїм знайомим ОСОБА_8 , де між ними всіма виник словесний конфлікт, який відразу переріс в бійку, в ході якої вони почали наносити один одному хаотичні удари кулаками рук в різні частини тіла.

У подальшому, в ході бійки ОСОБА_3 , з хуліганських мотивів, перебуваючи у громадському місці, умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, який супроводжувався особливою зухвалістю, демонструючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, які виразилась у тимчасовому порушенні порядку та спокою громадян, в присутності сторонніх осіб, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , витяг з кишені штанів предмет зовні схожий на ніж, який він носив із собою та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, діючи з особливою зухвалістю, підійшов до ОСОБА_9 , та умисно предметом, зовні схожим на ніж, який він тримав в руці, наніс останньому удар в область шиї та обличчя, чим заподіяв йому колото-різану сліпу рану м`яких тканин задньої ділянки шиї, не проникаючу в канал хребта та колото-різану рану м`яких тканин правої склоневої ділянки, забійну рану потилично-тім`яної ділянки справа, які відповідно до п.п.2.3.3. і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після чого, хуліганські дії ОСОБА_3 та інших осіб припинено сторонніми особами, а ОСОБА_3 , розуміючи протиправність своїх дій з місця вчинення кримінального правопорушення втік в невідомому напрямку. Потерпілий ОСОБА_9 самостійно поїхав до КНП «МКЛ № 1», де йому надано медичну допомогу.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України, за кваліфікуючими ознаками: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних

ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що він дійсно 02.07.2021 приблизно о 16:00 годині перебував біля буд. №19-А по вул. Сегедській в м.Одеса разом із своїм знайомим ОСОБА_8 , де між ними та ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, який відразу переріс в бійку, в ході якої вони почали наносити один одному хаотичні удари кулаками в різні частини тіла. У подальшому, він в ході бійки, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , витяг з кишені штанів колючо-ріжучий предмет, який він носив із собою та, підійшов до ОСОБА_13 наніс останньому удар в область шиї та обличчя. Після вказаних подій, бійку за допомогою сторонніх осіб було припинено, а він злякавшись побіг додому.

Ель-Імам ОСОБА_14 у вчиненому щиро розкаявся, просив суворо його за скоєне не карати.

Прокурор, оскільки під час судового розгляду вказаного обвинувального акту, встановлено нові фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим, в порядку ст. ст. 338 та 341 КПК України змінив висунуте раніше обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 4 ст. 296 КК України, вважаючи поданими та дослідженими судом доказами доведеним змінене обвинувачення у повному обсязі.

Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Захисник погодився з думою прокурора щодо кваліфікації кримінального правопорушення, скоєного обвинуваченим, просив обвинуваченого суворо не карати, врахувати, що він повністю відшкодував потерпілому шкоду та щиро покаявся у скоєному.

Потерпілий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, надав заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти зміни обвинувачення відносно ОСОБА_3 з ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 4 ст. 296 КК України, просив розгляд справи проводити за його відсутності, наголосивши на тому, що обвинуваченим йому повністю відшкодовано завдану шкоду, жодних претензій від до нього не має та просить суд суворо не карати.

З урахуванням думки учасників судового розгляду, які вважали за можливе розглядати справу за відсутності потерпілої особи, суд дійшов висновку про проведення судового розгляду без її участі.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

З урахуванням думки прокурора, обвинуваченого, захисника, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідженням проведених у кримінальному провадженні судових експертиз, а також доказів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дослідивши висновок судово-медичної експертизи, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за кваліфікуючими ознаками: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1215 від 30.07.2021 року у потерпілого ОСОБА_9 наявні наступні тілесні ушкодження: колото-різана сліпа рана мяких тканин правої скроневої ділянки, забійна рана потилично- тімяної ділянки справа. Колоті - різані рани утворилися від дії гострого, колючо-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа. Дані ушкодження могли бути спричинені 02.07.2021. Зазначені ушкодження не були небезпечними для життя, викликають розлад здоровя строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів за цим критерієм відносять до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілій особі.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд, при обранні покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення є тяжким злочином.

Також суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 є раніше не судимою особою, у вчиненому злочині обвинувачений щиро покаявся, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

ОСОБА_3 має постійне місце проживання, виключно позитивні характеристики, у повному обсязі відшкодував шкоду потерпілій особі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що задля досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді позбавлення волі.

При цьому, застосовуючи покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, суд має на меті покарати винного, що необхідно для захисту суспільства і досягнення достатньої та справедливої сатисфакції потерпілих і суспільства в цілому.

Суд також встановив, що у даному кримінальному провадженні обвинувачений перебував під вартою з 03.07.2021 року по 22.05.2025 року, тому в силу положень ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_3 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, та враховуючи, що обвинувачений перебував під вартою з 03.07.2021 року по 22.05.2025 року включно, отже ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повністю відбув призначене судом покарання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію, а ОСОБА_3 підлягає звільненню з-під варти у випадку, якщо до набрання вироком законної сили відбутий ним строк попереднього ув`язнення, з урахуванням положень ст.72 КК України, буде дорівнювати призначеному йому покаранню за даним вироком суду.

Термін відбування покарання ОСОБА_3 необхідно обчислювати з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 03.07.2021 року.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлялися.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 367-368, 370-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою, - у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, та враховуючи, що обвинувачений перебував під вартою з 03.07.2021 року по 22.05.2025 року включно, вважати, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повністю відбув призначене судом покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою скасувати, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з під-варти в залі суду у зв`язку з повним відбуттям покарання.

Термін відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобтоз 03.07.2021 року.

Речові докази: футболку чорного кольору торгової марки «JMJ COMPANY» розмір «S», джинсові шорти синього кольору торгової марки «DENIM JEANS» розмір «31» та кросівки білого кольору торгової марки «BONO» розмір «43», які запаковані до сейф-пакету НПУ №EXP0410190, - повернути власнику; картку пам`яті об`ємом 32 Гб із відеозаписом слідчого експерименту, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Скасувати арешт, накладений на речові докази у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2021 року (справа №522/12465/21, провадження №1-кс/522/6680/21), а саме: на футболку чорного кольору торгової марки «JMJ COMPANY» розмір «S», джинсові шорти синього кольору торгової марки «DENIM JEANS» розмір «31» та кросівки білого кольору торгової марки «BONO» розмір «43».

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1