ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/3616/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1466/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.162 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 квітня 2025 року сотсовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 квітня 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка Лозівського району Харківської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, раніше судимого вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 лютого 2022 року за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік; вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 лютого 2023 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк сім років і один місяць,-

визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.162 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 лютого 2023 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років і 1 місяць;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Чернігівське Лозівського району Харківської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , мешканця АДРЕСА_3 , не працюючого, не одруженого, раніше судимого: вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 лютого 2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік; вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 лютого 2023 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк сім років і один місяць,-

визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 лютого 2023 року, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років і 1 місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 07 лютого 2023 року, тобто з дня їх фактичного затримання.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 і ОСОБА_8 тимчасово залишено в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Як встановив суд, 05 жовтня 2022 року, близько сімнадцятої години, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проходили повз домоволодіння ОСОБА_11 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , де, на огородженій парканом території подвір`я, побачили гараж.

За цих обставин місця і часу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вирішили порушити недоторканість іншого володіння особи та незаконно проникнути на огороджену парканом територію подвір`я, а також до приміщення гаражу, який розташований на території подвір`я зазначеного домоволодіння.

Реалізуючи свій умисел ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в цей же день і час, всупереч волі власника та без його дозволу, перелізши через паркан, який є огорожею території вказаного домоволодіння, незаконно проникли на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_11 .

Перебуваючи на території зазначеного домоволодіння ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій кримінальний протиправний намір, підійшли до вікна гаражу не оснащеного склом, відірвали руками лист фанери, яким було прикрите вікно гаражу, після чого ОСОБА_7 через отвір у вікні проник у гараж, а ОСОБА_8 залишився зовні, поруч із вікном.

Своїми діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 порушили гарантоване Конституцією України, зокрема ст. 30, право ОСОБА_11 на недоторканість житла, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи.

Крім того, 11 грудня 2022 року, близько десятої години, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вирішили порушити недоторканість іншого володіння особи домоволодіння АДРЕСА_5 , яке перебуває у володінні ОСОБА_12 , а саме: огородженої парканом території подвір`я та розташованого на ньому будинку, у якому потерпілий постійно не проживає.

Реалізуючи свій умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в цей же день і час, порушуючи конституційне право особи на недоторканість житла, закріплене у ст. 30 Конституції України, згідно із якою кожному гарантується недоторканність житла та не допускається проникнення до житла чи іншого володіння інакше як за вмотивованим рішенням суду, всупереч волі володільця та без його згоди, через хвіртку незаконно проникли на територію подвір`я вказаного домоволодіння.

Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продовжуючи свої кримінальні протиправні дії, розбили скло у вікні будинку, що розташований на території зазначеного вище домоволодіння, та через утворений у вікні отвір незаконно проникли до його приміщення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , а також обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_8 , яким йому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років та 1 місяць, зменшити.

В обґрунтування доводів зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок занадто суворим, у зв`язку з чим просить його зменшити. Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 під час судового розгляду свою вину визнав частково, а саме: не визнав себе винуватим у незаконному проникненні до володіння ОСОБА_12 .

В апеляційні скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає, що у вироку суду необґрунтовано зазначена обставина, що обтяжує покарання, вчинення правопорушення щодо особи похилого віку, оскільки на місці події потерпілого не було, а він із ним не був знайомий.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. На думку апелянта, суд необґрунтовано визнав обтяжуючою обставиною, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, оскільки потерпілого не було на місці правопорушення, а їм не було відомо проти кого саме вчиняють правопорушення.

В судовому засіданні Харківського апеляційного суду від 02 липня 2025 року:

- обвинувачений ОСОБА_8 підтримав апеляційні скарги, та просив кримінальне провадження направити на новий розгляд, у зв`язку з встановленням судом обставини, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, оскільки на момент проникнення до житла, він не знав скільки потерпілому років. Крім того, зазначив, що він не згоден з висунутим обвинуваченням щодо незаконного проникнення до володіння ОСОБА_12 ;

- обвинувачений ОСОБА_7 також підтримав апеляційні скарги, просив направити кримінальне провадження на новий розгляд, у зв`язку з встановленням судом обставини, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку;

- захисник ОСОБА_9 підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , та просила направити кримінальне провадження на новий розгляд;

- захисник ОСОБА_10 підтримала апеляційні скарги в частині призначення нового розгляду;

- прокурор вважав, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 не підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинувачених підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з чим вирок суду необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченим, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, в іншій частині вважав вирок суду залишити без змін, оскільки суд першої інстанції призначив мінімальне покарання за вчинені кримінальні правопорушення.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи апелянтів, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, а також думку прокурора, який вважав вирок суду підлягає зміні в частині виключення обставини, яка обтяжує обвинуваченим покарання, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

До початку апеляційного розгляду клопотань від учасників судового провадження не надходило.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах, досліджених у судовому засіданні, аналіз яких даний у вироку.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , також щодо наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, особу винних та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст.12 КК України, є кримінальними проступками, а також відомості про особу обвинуваченого, який виховувався у багатодітній сім`ї, вчинив ряд кримінальних правопорушень через незначний проміжок часу після досягнення повноліття, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час вчинення кримінальних правопорушень трудовою діяльністю не займався, раніше притягався до кримінальної відповідальності.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку ( ОСОБА_13 , 1959 року народження).

Крім того, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст.12 КК України, є кримінальними проступками, а також відомості про особу обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час вчинення кримінальних правопорушень трудовою діяльністю не займався, раніше притягався до кримінальної відповідальності.

Як вбачається з вироку, обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , судом першої інстанції не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку ( ОСОБА_11 , 1959 року народження).

Суд першої інстанції, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за якою визнав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватими, вважав за необхідне призначити останнім покарання у виді обмеження волі межах санкції ч.1 ст.162 КК України.

Більш того, оскільки обвинувачені вчинили кримінальні правопорушення у цьому кримінальному провадженні до постановлення вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 лютого 2023 року, за яким їх засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до остаточного покарання у виді 7 років і 1 місяця позбавлення волі, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про призначення обвинуваченим остаточного покарання за цим вироком із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що призначене обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для їх виправлення, справедливим і таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи сторони захисту про те, що суд призначив обвинуваченому ОСОБА_8 явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , в тому числі і в соціально-побутовому плані, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Більш того, остаточне покарання обвинуваченим призначено за правилами ч.4 ст.70 КК України, а саме за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за оскаржуваним вироком, більш суворим покарання, призначеним за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 лютого 2023 року.

Тобто, за сукупністю кримінальних правопорушень обвинуваченим призначено найбільш м`яке, яке можливо було призначити, а тому доводи апеляційної скарги щодо необхідності зміни оскаржуваного вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання є безпідставними та необґрунтованими.

При цьому, свою апеляційну вимогу щодо пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, захисник ОСОБА_9 обґрунтовує частковим визнанням ОСОБА_8 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, за епізодом незаконного проникнення до володіння ОСОБА_12 , що є неприпустимим та свідчить про необґрунтованість поданої апеляційної скарги.

Тим більше, такі твердження захисника ОСОБА_9 щодо недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 за цим епізодом повністю спростовується як наведеними у вироку суду першої інстанції письмовими доказами, так і показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , наданими безпосередньо під час судового розгляду в суді першої інстанції, які також підтверджуються відомостями протоколів проведення слідчих експериментів від 07 червня 2023 року за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Зокрема, з показань обвинуваченого ОСОБА_7 , наданих в суді першої інстанції, вбачається, що він 11 грудня 2022 року близько 10 години, із корисливих мотивів, без дозволу володільця, через хвіртку проник на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_5 , володільцем якого є ОСОБА_12 , після чого, розбивши скло, через утворений у вікні отвір, незаконно проник у будинок, що розташований на території цього домоволодіння, та вчинив дрібне викрадення майна останнього шляхом крадіжки, зокрема, електричної духовки. У подальшому викрадене майно було залишено неподалік від місця події, оскільки його та ОСОБА_8 протиправні дії були викриті ОСОБА_14 . Також ОСОБА_7 підтвердив, що у таємному викраденні майна ОСОБА_12 приймав участь й ОСОБА_8 , з яким він діяв у групі за попередньою змовою. Разом з цим, ОСОБА_7 не виключив той факт, що ОСОБА_8 разом із ним незаконно проник спочатку на огороджену територію зазначеного вище домоволодіння, а потім у будинок, що на ній розташований.

При цьому, під час проведення слідчих експериментів від 07 червня 2023 року за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , останні підтвердили факт незаконного проникнення до володіння ОСОБА_12 , як особисто, так і один одного, у їх сукупності.

Отже, стороною захисту не зазначено обґрунтованих підстав скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового розгляду, а також для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_8 призначеного покарання, та колегією суддів під час апеляційного перегляду вироку не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 не підлягає задоволенню.

Разом з цим, доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про безпідставне врахування судом першої інстанції обставини, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, є обґрунтованими з наступних підстав.

Обтяжуючі обставини, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 67 КК України, за своєю природою є чинниками об`єктивного або суб`єктивного характеру, що не утворюють ознак конкретного злочину та не впливають на його кваліфікацію, однак, підвищують ступінь суспільної небезпечності особи винного або вчиненого ним діяння, що дає суду підстави для призначення більш суворого покарання з кількох альтернативних у санкції покарань.

Вчинення злочину щодо особи похилого віку, як одна з таких обставин підлягає врахуванню лише у разі, коли даний факт охоплюється злочинним наміром: при умисній формі вини за умови, що особа достеменно обізнана про похилий вік потерпілого, і цілеспрямовано вчиняє посягання на нього. У такому випадку суспільну небезпечність протиправного діяння та особи винного посилює свідоме використання ним незахищеності та вразливості потерпілого, що полегшує скоєння злочину.

Встановлення обтяжуючих обставин має значення для правильного призначення покарання, тому суду необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і у вироку наводити мотиви прийнятого рішення.

Обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи, і на момент вчинення кримінального правопорушення не встановлено, що обвинувачені мали умисел на вчинення кримінального правопорушення виключно щодо особи похилого віку, а тому правові підстави для врахування, передбаченої п.6 ч.1 ст.67 КК України, обставини, яка обтяжує покарання, відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що посилання на обставину, яка обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, підлягає виключенню із мотивувальної частини вироку суду першої інстанції.

Поряд із цим, будь-яких законних підстав для пом`якшення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання, в тому числі призначеного із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено, оскільки матеріали цього кримінального провадження не містять пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення.

Цих відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, вирок суду стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підлягає зміні з виключенням з мотивувальної частини вироку суду обставину, що обтяжує покарання обвинувачених, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинувачених підлягають частковому задоволенню.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 квітня 2025 року висновки суду щодо наявності обставини, яка обтяжує обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

В решті вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Головуючий

Судді: