Справа № 521/9627/25
Номер провадження:1-в/521/938/25
У Х В А Л А

ВСТУПНА ЧАСТИНА

м. Одеса, Україна

10 липня 2025 року

Хаджибейський районний суд м. Одеси засідаючи у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 на стадії виконання судових рішень, розглянув клопотання засудженого:

ОСОБА_3 , 1987 року народження, уродженця м. Торез, Донецької області, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, неодруженого, раніше судимого: 1) вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 07.02.2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на 4 роки, на підставі ст. 77 КК України з іспитовим строком на 3 роки, засудженого вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2023 року за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі.

Сторони, які приймали участь, з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , з боку захисту: засуджений ОСОБА_3 , представник колонії ОСОБА_5 ,

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

Судом проводився розгляд клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

Клопотання розглядалось за ініціативою засудженого ОСОБА_3 .

2.Встановлені судом обставини із посиланням на докази.

З клопотання встановлено, що ОСОБА_3 відбуває покарання в ДУ «ОВК (№14)» за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2023 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2х років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за попереднім вироком від 07.02.2019 року Суворовського районного суду м. Одеси та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Відповідно до ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 29.01.2025 року, вирок Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2023 року приведено у відповідність відповідно до закону №3886-IX від 18.07.2024 року, звільнено від відбування покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 07.02.2019 року, вважати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі.

Відбув 2/3 строку покарання. Характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має. Вину у скоєному визнає.

На підставі викладеного, просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

3.Позиції сторін.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання вважаючи, що засуджений не довів своє виправлення.

Представник колонії залишив на розсуд суду вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого.

Засуджений просив клопотання задовольнити в повному обсязі.

4.Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали, мотиви неврахування окремих доказів, положення закону яким керувався суд.

Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання, з наступних підстав.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення /ч. 2 ст. 81 КК/.

Закон пов`язує умовно-дострокове звільнення від відбування покарання з двома обов`язковими елементами: 1) доведення засудженим свого виправлення та 2) фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного строку покарання.

Під час розгляду клопотання, судом встановлено, що засуджений формально підпадає під умовно-дострокове звільнення, оскільки відбув більше двох третин строку покарання, призначеного вироком суду.

Разом з тим, суд вважає, що особа засудженого, а також тяжкість покарання, свідчать про необхідність залишення засудженого у місці позбавлення волі.

Покарання, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами /ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК/.

Тобто, мета покарання це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Застосовуючи покарання, суд має на меті покарати винного, що необхідно для захисту суспільства і для задоволення почуття обурення і справедливості потерпілого, його близьких та суспільства в цілому.

ОСОБА_3 засуджений за скоєння злочину, що відноситься до категорії злочинів проти власності, вчиненому повторно. Дієвість покарання станом на день звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, на думку суду, не досягнута. Мета покарання не реалізована.

Даючи оцінку сумлінній поведінці засудженого, судом встановлено наступне.

З характеристики на засудженого, наданої адміністрацією колонії та в судовому засіданні встановлено, що за період відбуття покарання ОСОБА_3 не мав порушень встановленого порядку виконання та відбування покарання. За період відбування покарання заохочень та стягнень не має. На профілактичному обліку не перебуває. В результаті проведеної оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, встановлено середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

В установі ОСОБА_3 офіційно працевлаштований, участі у програмі диференційованого виховного впливу не приймає. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня установи.

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів.

Проаналізувавши дані про поведінку ОСОБА_3 за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують його особу в цілому, можна зробити висновок, що поведінка засудженого протягом строку відбування покарання не була сумлінною та стабільною, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

Викладені встановлені обставини, надають право суду стверджувати, що підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 в теперішній час не має, оскільки засуджений не довів своє виправлення та таке звільнення не тільки не буде відповідати меті покарання, але й не буде відповідати завданням кримінальної відповідальності. Відповідно у задоволені клопотання засудженого необхідно відмовити.

Постановляючи ухвалу, суд керується ч. ч. 2, 3 ст. 81 КК, ст. ст. 537, 539 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.Висновки суду.

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

2.Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду, може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскарження прокурором ухвали суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким зупиняє її виконання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

С У Д Д Я: ОСОБА_1