1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/2591/20 1-кс/335/1341/2025
17 квітня 2025 року м. Запоріжжя
У ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню встановлено, що на території м. Запоріжжя діяла вищезазначена група осіб, яка шляхом омани громадян привласнювала об`єкти нерухомості, які належали мешканцям міста Запоріжжя. Так, здебільшого жертвами вказаної групи були особи похилого віку, які не мали близьких родичів або тривалий час не підтримують зв`язок з останніми, а також особи, родичі яких перебували за кордоном, на окупованій території або мешкали в інших віддалених регіонах України. До основних методів протиправного заволодіння майном вказаної групи входило переоформлення житлових приміщень громадян на себе, своїх близьких родичів або підставних осіб, підконтрольних учасниками групи. В якості підстави реєстрації власності на об`єкти нерухомості вказані особи використовують заздалегідь виготовлені підроблені офіційні документи щодо виникнення права власності на квартири у м. Запоріжжя та печатки суб`єктів господарювання різної форми власності, зокрема договори купівлі-продажу об`єктів нерухомості, датовані 1997-2002 роками, посвідчені в тому числі, але не виключно, печатками Запорізької товарної біржи «Торг-Інвест», Запорізької товарної біржи «Строй-Інвест», Товарної біржи «Арсенал» та підписами виконаними від імені президентів, директорів вказаних товарних бірж, діяльність яких на теперішній час фактично припинена, а також підроблені технічні паспорти та довідки, видані від імені посадових осіб Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації та у подальшому відчужували об`єкти нерухомості яким протиправно заволоділи на користь добросовісних набувачів. Внаслідок протиправної діяльності, потерпілим у даному кримінальному провадженні було спричинено матеріальну шкоду на суму понад 4 500 000 гривень та подано цивільний позов під час проведення досудового розслідування. В рамках даного кримінального правопорушення ОСОБА_9 , було повідомлено про підозру у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, серед яких ч. 4 ст. 190 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна та ч. 2 ст. 209 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. У відповідності до наявних документів в матеріалах кримінального провадження встановлено, що підозрюваній ОСОБА_5 на праві приватної власності належить: квартира, загальною площею 68,6 м2, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (згідно договору купівлі-продажу № 120 від 30.01.2007 посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 , реєстраційний номер майна 12668044); квартира, загальною площею 50,37 м2, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (згідно договору дарування № 2-244 від 05.10.2005 посвідченого п`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер майна 12189192).
З метою забезпечення подальшої конфіскації майна, як додаткового виду покарання, та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), виникла необхідність у накладенні арешту на майно зазначене у клопотанні, яке належить підозрюваній ОСОБА_5 , у зв`язку з чим, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на належне підозрюваній майно.
Слідчий вимоги клопотання підтримав, про що надав відповідну заяву.
Розглянувши клопотання та дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
30.10.2024, з урахуванням зміни раніше повідомленої підози від 27.03.2025, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, за викладених у ній обставин.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_9 на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_9 на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною ч. 2 ст. 170 КПК України, на яку посилається слідчий у своєму клопотанні, як на підставу для арешту майна, передбачено, що арешт майна допускається, зокрема, з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, та з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) . (п.п.3,4 ч.2 ст.170 КПК України).
При цьому, відповідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно до п. 6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як випливає із матеріалів, долучених до клопотання, органом досудового розслідування визначено, що внаслідок протиправної діяльності, потерпілим у цьому кримінальному провадженні спричинено матеріальну шкоду понад 4 500 000,00 грн. (висновки експертів).
Крім того, встановлено, що потерпілою ОСОБА_11 подано цивільний позов до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої від кримінального правопорушення у загальній сумі у розмірі 850 587,00 грн.
Застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження щодо майна будь-якої особи є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків. Слідчим суддею враховується, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання, та накладення арешту на нерухоме майно (квартири), які на праві власності належать підозрюваній ОСОБА_5 , які зазначені у клопотанні, оскільки слідчий довів, що накладання арешту на вказане у клопотанні майно підозрюваної забезпечить у подальшому конфіскацію майна, як виду покарання, оскільки санкція ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , передбачає покарання з конфіскацією майна, та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області про арешт майна, підлягає задоволенню, оскільки наявні правові підстави для арешту нерухомого майна (квартири), передбачені ст.ст. 170, 173 КПК України, та зазначене у клопотанні майно належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_5 .
Керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання слідчого СУ ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.
- квартиру, загальною площею 68,6 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
- квартиру, загальною площею 50,37 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , власником яких є підозрювана ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною їх відчуження, розпорядження.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1