ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1329/24 Номер провадження 11-кп/814/1372/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора

потерпілої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8

особи, стосовно якої

вирішується питання про

застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0000038 від 15.01.2024, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні начальника Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 19.03.2025 відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Червонозавосдьке Лохвицького району Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, осіб на утриманні немаючого, раніше не судимого,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 про застосування до ОСОБА_9 , примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000038 щодо вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та застосовано до останнього примусові заходи медичного характеру, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Ухвалою суду встановлено що, 09.01.2024 після 16 години, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_9 , спільно зі своєю матір`ю ОСОБА_12 , прибули до домоволодіння по місцю свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

Цього ж дня, 09.01.2024 після 16 години, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у кімнаті кухні житлового будинку, між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин один до одного, виникла сварка, в ході якої ОСОБА_9 заподіяв смерть своїй матері ОСОБА_12 шляхом нанесення ударів гострою частиною ножа (лезом) у життєво важливі ділянки її тіла.

Так, у кімнаті кухні житлового будинку, ОСОБА_9 наніс два удари правою рукою зігнутою в кулак по обличчю ОСОБА_12 , після цього, взявши до правої руки ніж, який знаходився в приміщенні кухні житлового будинку та раптово наніс не менше 36-ти ударів ножем в район грудної клітини, спини, обличчя та верхніх кінцівок ОСОБА_12 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

В подальшому ОСОБА_9 тіло матері ОСОБА_12 загорнувши у ковдру перемістив до господарського приміщення на території власного господарства, що розташоване по АДРЕСА_1 ..

Зазначеними діянням ОСОБА_12 вчинив у стані неосудності суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

У поданій апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду щодо ОСОБА_9 та постановити нову, якою застосувати до неосудного ОСОБА_9 примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Необзідність ухвалення такого рішення прокурор мотивує тим, що ОСОБА_9 , вчинив суспільно небезпечне діяння, яке має ознаки ст.115 КК України щодо близької особи його матері, та за своїм психічним станом та характером вчиненого становить особливу небезпеку для суспільства, на що вказує кількість спричинених ушкоджень, їх локалізація та знаряддя вчинення діяння (кухонні ножі, які застосовуються у побуті).

Захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду щодо ОСОБА_9 скасувати та закрити кримінальне провадження.

Зазначає, що у даному кримінальному провадженні відсутня достатня кількість доказів вчинення ОСОБА_9 до інкримінованого суспільно-небезпечного діяння, оскільки безпосередніх очевидців події слідством не встановлено, висновки експертів про кількість та локалізацію ран потерпілої не свідчать про причетність ОСОБА_9 , а наявність слідів РБК на місці події, одязі ОСОБА_9 та інших місцях, могли бути утворені від самого ОСОБА_9 , оскільки останній мав відповідні поранення на руках.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, захисника , особи, відносно якої обрано примусовий захід медичного характеру які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримували апеляційну скаргу сторони захисту, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги зі змінами, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції правильно вказав, що сукупність наведених доказів свідчить про те, що саме ОСОБА_9 є тією особою, яка заподіяла смерть потерпілій ОСОБА_12 . Суд визнав доведеним, що мало місце суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та вчинене ОСОБА_9 в стані неосудності та постановив ухвалу про застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Так, доказами того, що ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, є показання потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила суду, що загибла ОСОБА_12 є її донькою, а ОСОБА_9 її онуком. Вони проживали окремо від потерпілої, ні з ким іншим не спілкувались та не підтримували стосунки. Подвір`я, де проживали ОСОБА_9 та ОСОБА_12 було постійно замкненим та вони нікого окрім потерпілої до себе не пускали. 09.01.2024 ОСОБА_12 та ОСОБА_9 відвідували її та від неї пішли до себе додому. 10.01.2024 потерпіла телефонувала загиблій ОСОБА_12 , проте у неї був відсутній зв`язок. 11.01.2024 потерпіла приїхала до місця проживання загиблої, проте хвіртка була зачинена. В подальшому, 15.01.2024 потерпіла перелізла через паркан, виявила в домогосподарстві ОСОБА_9 , який повідомив що його матір ОСОБА_12 викрали невідомі, а потім підкинули труп невідомої жінки, та виявила труп ОСОБА_12 у господарській будівлі. У господарстві було багато ножів, проте коли вона прийшла до будинку своєї дочки 15.01.2024 то останні зникли.

Свідки сусіди ОСОБА_9 та загиблої ОСОБА_12 повідомили суду, що ці особи вили відлюдкуватий спосіб життя, ні з ким не спілкувались, до себе нікого не пускали.

В подальшому, ножі були виявлені у вигрібній ямі домогосподарства, де проживали Сидоренки, та відповідно до висновку експерта №73-МК (т.2, а.с. 222 227) колото-різані рами могли утворитися від ножів, які були виявлені на місці події та які були надані на експертне дослідження.

Таким чином, враховуючи усамітнений спосіб життя загиблої ОСОБА_12 та її сина ОСОБА_9 , спричинення ножових поранень від сторонніх осіб є малоймовірним.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що мало місце суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та що воно вчинене ОСОБА_9 .

В матеріалах провадження міститься висновок судово-психіатричного експерта №52 від 22.05.2024 (т.3, а.с. 185-191), згідно якого, ОСОБА_9 на період часу, до якого відноситься вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, виявляє ознаки психічного розладу у формі простої шизофренії, через що він за своїм психічним станом не могла та на даний час не може усвідомлювати свої дії і керувати ними, а тому потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно з вимогами ч.2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керуватися ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Враховуючи дані висновку судово-психіатричного експерта, судом встановлено, що ОСОБА_9 , як на момент вчинення інкримінованого йому діяння, так і на момент розгляду кримінального провадження, не міг і не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Згідно ч. 4 ст. 503 КПК України, примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує в тому числі й питання чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Нормами ч. 5 ст. 94 КК України, передбачено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з суровим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Цією ж нормою закону визначено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Визначаючи ОСОБА_9 вид примусового заходу медичного характеру, суд врахував дані висновку судово-психіатричного експерта, ступінь тяжкості вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, яке у відповідності до положень ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, а також ступінь небезпечності психічно хворого ОСОБА_9 як для себе, так і для інших осіб, яка у період правопорушення страждав і зараз страждає на хронічне психічне захворювання у формі психічного розладу у формі простої шизофренії та помилково прийняв рішення про застосування відносно ОСОБА_9 примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_9 вчинив діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, але в момент вчинення цього діяння та на даний момент він не міг і не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, про що просить прокурор в своїй апеляційній скарзі, оскільки прокурором було доведено, а апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_9 за своїм психічним станом становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду, оскільки безпосереднім об`єктом посягання, за ч.1 ст. 115 КК України, є життя людини, а тому існують підстави для застосування вимог ч. 5 ст.94 КК України.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає до задоволення, апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, доведеною та підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні начальника Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_10 - задовольнити.

Ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 19.03.2025 відносно ОСОБА_9 скасувати в частині визначення виду примусових заходів медичного характеру.

Ухвалити в цій частині нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000038 від 15.01.2024 щодо ОСОБА_9 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

В іншій частині ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 19.03.2025 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4