Провадження №11-кп/801/856/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого в режимі відеоконференції - ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002394, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 31 березня 2016 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

28 вересня 2015 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 389 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

02 березня 2020 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

15 лютого 2021 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, із застосуванням ст. ст. 70, 71, 72 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Київ, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та покарання призначеного за вироком Голосіївського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2021 року, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі, зарахувавши у строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Голосіївського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2021 року.

Ухвалено вирок Оболонського районного суду м. Києва віл 02 березня 2020 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, виконувати самостійно.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIІІ від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 02 квітня 2016 року по 05 квітня 2016 року, а також, з 20 червня 2023 року по 21 червня 2023 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання період перебування під цілодобовим домашнім арештом з 26 червня 2023 року по 19 серпня 2023 року з розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Ухвалено початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з дня проголошення вироку.

Заставу внесену за ОСОБА_7 у розмірі 27 560 грн звернуто в дохід держави та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалено початок іспитового строку ОСОБА_9 рахувати з дати ухвалення вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIІІ від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування кримінального провадження зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 02 квітня 2016 року по 04 квітня 2016 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк покарання період перебування під цілодобовим домашнім арештом з 05 квітня 2016 року по 02 червня 2016 року з розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

За обставин детально викладених у вироку, судом визнано доведеним, що у березні 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою, домовились про спільне вчинення таємного викрадення чужого майна з автомобілів, шляхом їх відкриття за допомогою пристрою (сканер) марки «Convoy», залучивши до цих дій водія з автомобілем марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , з метою подальшого пересування для вчинення злочинів, який не був обізнаний про їх злочинні наміри.

30 березня 2016 року приблизно о 18:30 год ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 перебуваючи біля будинку № 44 по вул. Стрілецькій (колишня Червоноармійська) у м. Вінниці, діючи умисно, таємно, спільно, переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, підійшли до автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 , за допомогою заздалегідь заготовлено пристрою (сканер) марки «Convoy», шляхом сканування сигналізації автомобіля проникли в салон, звідки здійснили крадіжку речей, що належали ОСОБА_10 , якими розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2 564,75 грн.

Крім того, 30 березня 2016 року приблизно о 18:30 год ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 приїхали до будинку № 1 по вул. Стрілецькій (Червоноармійська) у м. Вінниці, діючи умисно, повторно, таємно, спільно, переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, підійшли до автомобіля марки «Chery Tiggo», державний номерний знак НОМЕР_3 , за допомогою заздалегідь заготовлено пристрою шляхом сканування сигналізації автомобіля проникли в салон, звідки здійснили крадіжку речей, що належали ОСОБА_11 , якими розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 10 903,50 грн.

01 квітня 2016 року у період часу з 16:00 год по 16:25 год ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 приїхали до будинку № 5 по вул. Хмельницьке шосе у м. Вінниці, діючи умисно, повторно, таємно, спільно, переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, підійшли до автомобіля марки «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_4 , за допомогою заздалегідь заготовлено пристрою, шляхом сканування сигналізації автомобіля проникли в салон, звідки здійснили крадіжку речей, що належали ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , якими розпорядились на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_7 та ОСОБА_9 завдали потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 18 238,30 грн, а потерпілій ОСОБА_13 на загальну суму 17 982,82 грн.

Дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 суд кваліфікував (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року):

по епізоду вчиненому 30 березня 2016 року близько 18:30 год за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище;

по епізодах вчинених 30 березня 2016 близько 19:00 год та 01 квітня 2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин справи та доведення винуватості, просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просить виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку щодо звернення до самостійного виконання вироку Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року.

В решті вирок залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо звернення вироку Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року до самостійного виконання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки на день ухвалення оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_7 повністю відбув покарання, призначене за цим вироком.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_14 , потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, причин неявки суд не повідомив.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає можливим провести апеляційний розгляд за відсутністю учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення, оскільки, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, ці обставини не є перешкодою для апеляційного розгляду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга стосується прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 і ні в якому разі не порушує прав і законних інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 .

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку слідує, що суд розглянув обвинувальний акт відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував правильність розуміння обвинуваченими змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Водночас доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність апеляційний суд вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання в новому (другому) вироку. У цьому разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України.

Водночас призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України має ряд особливостей, одна з яких полягає у тому, що у разі, коли особа засуджується до покарання, яке належить відбувати реально, а за наступним вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що вироком Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

Кримінальні правопорушення, що інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_7 за цим вироком він вчинив у 2016 році, тобто до ухвалення попереднього вироку Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року.

Водночас, з вимоги про судимість ОСОБА_7 від 15 квітня 2025 року слідує, що останній згідно вироку Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року поставлений на облік Подільського РВ м. Києва з питань пробації 09 квітня 2020 року та 05 вересня 2022 року знятий з обліку у зв`язку з закінченням іспитового строку на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року.

Відтак вирок Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року виконано, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 повністю відбув призначене за ним покарання.

Підсумовуючи викладене, судом першої інстанції у мотивувальній та резолютивній частинах оскаржуваного вироку безпідставно указано про звернення вироку Оболонського районного суду м. Києва віл 02 березня 2020 року до самостійного виконання.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України є підставами для зміни вироку суду.

Апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2025 року у кримінальному № 0002394, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 31 березня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України змінити в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З мотивувальної та резолютивної частин вироку виключити вказівку щодо самостійного виконання вироку Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які перебуває під вартою, у той самий строк з дня отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4