Справа №366/862/25
Провадження 1-кп/366/186/25
ВИРОК

Іменем України

10 червня 2025 року с-ще Іванків

Іванківський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №000017 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Грозний, російської федерації, українця, громадянина України, освіта середня, не інвалід, депутатом не обирався, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, останній раз вироком Іванківського районного суду Київської області від 20.02.2025 за ч. 1 ст. 309 КК України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 267-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ;

з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 15.03.2025 року, проживаючи неподалік зони відчуження, що постраждала внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС, вирішив збагатитися за рахунок винесення із зони відчуження рогів диких тварин, які мав намір у подальшому збути за грошову винагороду.

Відтак, 15.03.2025 року, ОСОБА_3 , приблизно об 08 години 00 хвилин ранку маючи умисел на збір рогів диких тварин на території зони безумовного (обов`язкового) відселення, що постраждала внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС, з подальшим їх переміщенням за межі вказаної зони, з метою їх збуту, таким чином діючи з корисливих мотивів, не маючи передбаченого законом дозволу, в обхід контрольно-перепускних пунктів Національної поліції, які розташовані по периметру зони відчуження та вирушив в напрямку зони відчуження, територія якої межує з с. Потока, Вишгородського району, Київської області.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що в нього не має дозволу на перебування у зоні відчуження, через прорив у дротяній огорожі, яка відмежовує зону відчуження, у пішому порядку проник до Росохівського Природоохоронного Науково-Дослідного Відділення Чорнобильського Радіаційно Екологічного Біосферного Заповідника, де в орієнтовний період часу з 08 години 00 хвилин 15.03.2025 до 15 години 00 хвилин 16.03.2025, назбирав роги диких тварин, а саме: два роги дикої тварини «Лось» та один ріг дикої тварини «Олень», які відносяться до продуктів побічного лісокористування та підібравши їх вирішив винести за межі зони відчуження з метою збуту.

З метою закінчення свого злочинного умислу з наміром реалізації знайдених рогів диких тварин третім особам, ОСОБА_3 , із знайденими рогами дикої тварини попрямував в обхід контрольно-пропускних пунктів поліції встановлених по периметру зони відчуження, у напрямку межі зони відчуження, щоб перетнути її без надання передбаченого законом дозволу та без проведення дозиметричного контролю, чим порушив п. 4 ст. 12 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», але 16.03.2025 року, приблизно об 15 годині 00 хвилин на території відселеного с. Рудня-Вересня зони відчуження, був виявлений працівниками Національної поліції України.

Отже, ОСОБА_3 вчинив з прямим умислом діяння безпосередньо спрямоване на вчинення злочину, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив закінчений замах на переміщення будь-яким способом за межі зони відчуження без надання передбаченого законом дозволу та без проведення дозиметричного контролю іншої продукції, вчинені з метою збуту, оскільки він виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 267-1 КК України.

На підтвердження встановлених судом обставин свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе винним, підтвердив вищезазначені обставини. Пояснив, що в березні 2025 року він пішов до Чорнобильської зони радіоактивного забруднення для відшукування рогів диких тварин. Знайшовши роги тварини лося 2 шт., та тварини оленя вирішив повернутися до місця проживання в с. Потока, з метою їх збуту шляхом продажу. Не встиг вийти із зони відчуження, як був затриманий працівниками поліції.

Вину визнає, у вчиненому розкаюється.

Наявні в справі докази його винуватості, він не оспорює. Не вбачає потреби у допиті свідків та дослідженні письмових доказів.

Суд, враховуючи що проти цього не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.

А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, окрім письмових документів що характеризують особу обвинуваченого, та питання речових доказів.

В судовому засіданні досліджені наступні письмові докази:

-постанова від 16.03.2025 про визнання двох рогів тварини виду лось та один ріг дикої тварини виду олень речовими доказами;

-вирок Іванківського районного суду Київської області від 20.02.2025, згідно якого ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років пробаційного нагляду та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 і 3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

Суд, вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 267-1 КК України, а саме вчинення закінченого замаху на переміщення будь-яким способом за межі зони відчуження без надання передбаченого законом дозволу або проведення дозиметричного контролю іншої продукції з метою збуту.

При призначенні покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного.

Відповідно до положень ст. 12 КК України вчинений обвинуваченим ОСОБА_3 злочин, є нетяжким. Також, ОСОБА_3 характеризується за місцем проживання задовільно, стан здоров`я задовільний, працює не офіційно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає щире каяття, саме ця обставина встановлена судом.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

З`ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, враховуючи особу обвинуваченого, який працює не офіційно, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу.

На підставі ч.ч 1 ст. 71 КК України, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України, до покарання за цим вироком повністю приєднати не відбуту частину покарання за вироком Іванківського районного суду Київської області від 20.02.2025 року та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки (з виконанням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 і 3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою) та штраф в розмірі 75 (сімдесят п`ять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одну тисячу двісті сімдесят п`ять) гривень, й вказані покарання виконувати самостійно.

Призначення саме такого покарання, на погляд суду, є необхідним і буде достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази знищити. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 368, 370, 374, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 267-1 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 75 (сімдесят п`ять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одну тисячу двісті сімдесят п`ять) гривень.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України, до покарання за цим вироком повністю приєднати не відбуту частину покарання за вироком Іванківського районного суду Київської області від 20.02.2025 року та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки (з виконанням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 і 3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою) та штраф в розмірі 75 (сімдесят п`ять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одну тисячу двісті сімдесят п`ять) гривень, й вказані покарання виконувати самостійно.

Речові докази: двоє рогів тварини виду лось та один ріг дикої тварини виду олень знищити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_5