ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 675/128/25

Провадження № 11-кп/820/449/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2025 року,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк.

Своє рішення суд мотивував тим, що у поведінці засудженого ОСОБА_7 мають місце позитивні тенденції у виправленні, оскільки він непогашених стягнень не має, має ряд заохочень, одружився, підтримує стабільні зв`язки з рідними та близькими, які позитивно на нього впливають, однак вищевказані обставини на час розгляду клопотання останнього не доводять, що він став на шлях виправлення та невідбута частина призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена строковим покаранням. Також матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали подальше відбування покарання засудженим ОСОБА_7 в установі виконання покарань.

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою клопотання ОСОБА_7 про заміну покарання або його невідбутої частини більш м`яким, відповідно до вимог ст..82 КК України.

Вказує, що суд не з`ясував фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не надав належних правових мотивів згідно положень законодавства, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положень закону, якими він керувався, не сприяв у повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

Зазначає, що судом при розгляді позитивних сторін виправлення ОСОБА_7 не врахував факти, що останній 15 років працював у швейному цеху, має 7 заохочень, прийняв Хрещення, одружився, що свідчить про його виправлення.

Посилається на те, що судом проведено оцінку всього періоду відбування покарання, а не за останній рік, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Вважає, що судом не досліджено підстави накладення стягнення, які були погашенні у встановленому законом порядку, що свідчить про те, що він не допускав порушень та не притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Звертає увагу, що був працевлаштований з 2005 по 2015 роки у швейному цеху, а з 2015 по 2021 роки у сувенірній майстерні, за що отримував заохочення, а висновок суду про те, що він не працює не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

За змістом ч.ч.1, 5 ст.82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений за вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2004 року, залишеним без змін щодо ОСОБА_7 ухвалою Верховного Суду України від 06 липня 2004 року, за ст.ст. 187 ч. 4, 115 ч. 2 п.п. «4, 6, 12, 13», 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Ухвалою Колегії суддів Судової палати Верховного Суду України у кримінальних справах від 06 липня 2004 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення.

У відповідності до положень ч.ч.3, 12, 13 ст.154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі.

Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації.

Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за № 116/39172 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого».

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Як вбачається із із наданої адміністрацією Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» характеристики на ОСОБА_7 станом на 21 квітня 2025 року, засуджений не робить висновків зі своїх минулих помилок, повторює помилки. Підтримує стабільні зв`язки з рідними та близькими, які позитивно на нього впливають. Вину визнає частково. За час відбування покарання допускав порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашені. Має сім заохочень. На даний період часу не працевлаштований. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку. Дбайливо ставиться до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Виконує роботи з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних розмов, отримує посилки та бандеролі. Бажає змінити своє життя, проте це бажання має поодинокий та несистемний характер.

Відповідно до довідок Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» від 17, 24 та 27 січня 2025 року, 21 квітня 2025 року ОСОБА_7 перебуває на повному державному забезпеченні та на даний час не працевлаштований і доходів від праці не має. З 2006 по 2018 рік ОСОБА_7 отримував в установі винагороду. Засуджений з 2020 року по теперішній час здійснив 545 телефонних розмов у мережах рухомого (мобільного) зв`язку. ОСОБА_7 надано 38 тривалих та 31 короткострокових побачень, ним отримано 523 посилок та 2 бандеролі.

ОСОБА_7 одержав сертифікат учасника творчого конкурсу серед засуджених до довічного ув`язнення в установах Державної пенітенціарної служби України, присвяченого 1000-річному ювілею з дня представлення Святого рівноапостольного великого князя Володимира, а також диплом про закінчення заочної біблійської школи «Нове Життя». Також ОСОБА_7 є членом Християнської Церкви «Добра Новина», 18 квітня 2013 року прийняв Водне Хрещення, відвідує богослужіння, які проводить церква в установі.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 уклав шлюб 19 липня 2016 року.

Також засудженим особисто складено індивідуальний план виправлення та ресоціалізації.

Встановлено, що на момент розгляду клопотання ОСОБА_7 формально набув право на застосування до нього ст. 82 КК України.

Призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання - є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Встановлено, що у поведінці засудженого ОСОБА_7 мають місце позитивні тенденції у виправленні, оскільки він непогашених стягнень не має, має ряд заохочень, одружився, підтримує стабільні зв`язки з рідними та близькими, які позитивно на нього впливають, однак вищевказані обставини на час розгляду клопотання останнього не доводять, що він став на шлях виправлення та невідбута частина призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена строковим покаранням.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Прийняття рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Доводи засудженого ОСОБА_7 про те, що судом проведено оцінку всього періоду відбування покарання, а не за останній рік, що призвело до прийняття незаконного рішення не заслуговують на увагу, оскільки процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання, а не за певний період.

В ході апеляційного розгляду ні захисником, ні засудженим не наведено мотивів та ґрунтовних доводів щодо підстав для задоволення апеляційної скарги.

Та обставина, що установа відбування покарання та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх засудженим та захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість установи відбування покарання і суду, на що є необґрунтовані посилання в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_7 .

Крім того, відповідно до повідомлення Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» від 10 березня 2025 року № 901 у лютому 2025 року ОСОБА_7 відмовився від розгляду матеріалів щодо застосування до нього заохочувальної норми, яка передбачена ч. 5 ст. 82 КК України, що свідчить про недотримання процедури, передбаченої ст. 154 КВК України.

Аналізуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого.

Отже, незважаючи на доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , призначене останньому за вироком Апеляційного суду Івано - Франківської області від 02 квітня 2004 року покарання у виді довічного позбавлення волі, не може бути визнане таким, що не відповідає вимогам Конституції та законам України, а також практиці Європейського суду з прав людини, а відтак колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення вимог захисника та заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі із визначеним строком.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення, а тому заміна покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк до нього не може бути застосовано.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що за період відбування покарання ОСОБА_7 мав 5 стягнень, а підтримання соціально-корисних зв`язків з родиною не є підставою для застосування щодо засудженого пільги - заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

З огляду на викладене, підстав для скасування ухвали суду, за наведеними в апеляційній скарзі мотивами, немає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3