ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/9370/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/763/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові, провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2024 року відносно ОСОБА_6 ,-

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено ві задоволенні подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хворостянка Губкінського району Бєлгородської області РФ, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, до засудження проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 28.05.2004 року Київським районним судом м. Харкова за ст. 186 ч.2, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

2) 28.08.2008 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ст. 309 ч.1 КК України до штрафу 850 грн.

3) 16.11.2009 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ст. 307 ч.2,309 ч,2, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 04.06.2013 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 5 міс. 19 дн.

4) 24.02.2022 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ст. 15ч.3- 185 ч.3, 70 ч.1, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки.

5) 30.11.2021 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ст. 186 ч.3, 71 КК України до 4 років 2 міс. позбавлення волі.

Засудженого: 25.04.2023 року Октябрським районним судом м. Полтави за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим призначеним за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.11.2021 року, до відбуття 4 роки 2 місяці позбавлення волі.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, на підставі зібраних даних про поведінку засудженого під час відбування покарання суд суд проаналізував діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків не довів, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Такий висновок суду про не виправлення засудженого ОСОБА_6 базується на всебічному врахуванні даних про його поведінку за весь період відбування покарання, тобто з 31 березня 2021 року, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 .

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що довів своє виправлення, оскільки добросовісно ставився до виконання обов`язків під час відбування покарання.

Зокрема вказує, що неодноразово (5 разів) отримував заохочення та один раз грамоту.

Вважає, що названим обставина суд першої інстанції належної оцінки не надав та необґрунтовано відмовив в його умовно-достроковому звільненні.

Просить розглядати апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження, колегія судів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.

За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.

Крім того, у роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

З досліджених під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції даних встановлено наступне:

ОСОБА_6 перебуває у місцях позбавлення волі з 31 березня 2021 року. З 25 січня 2022 року відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія(№100)», не допускав порушення режиму тримання, має 5 заохочень, стягнень не має, за час відбування покарання характеризується позитивно.

Разом з тим, ОСОБА_6 притягався два рази до дисциплінарної відповідальності, а саме мав догану за зберігання заборонених предметів та перебував у карцері 4 доби.

Крім того, ризик вчинення повторного правопорушення оцінюється як середній. Засуджений вживав наркотичні засоби. Даний фактор впливає на ризик вчинення повторного кримінального правопорушення.

Проте засуджений хоча і вмотивований до змін і самовдосконалення, проте не приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу.

Крім того, як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_6 в державній установі «Темнівська виправна колонія(№100)» заступника начальника планово-економічного відділу ОСОБА_8 та довідки про заробітну плату, засуджений працював лише у липні 2023 року, в інший час не був працевлаштований.

Відповідно до довідки, наданої бухгалтером ДУ «Темнівська виправна колонія(№100)» ОСОБА_9 , за вироком суду у засудженого ОСОБА_6 маються процесуальні витрати на користь держави у суму 629,04 грн.

Питання щодо можливого застосування статті 100, 101 КВК України, за відбуттям було розглянуто комісією установи 02 листопада 2022 року, рішенням комісії відмовлено в застосуванні заохочувальної норми як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Отже питання про застосування статті 82 КК України було розглянуто 10 травня 2023 року. Засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми, як особі, що не стала на шлях виправлення.

Таким матеріали провадження свідчать, що станом на 02 листопада 2022 року та 10 травня 2023 року засудженому ОСОБА_6 було відмовлено в застосуванні заохочувальної норми, як особі, що не стала на шлях виправлення.

При вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, окрім вищевказаних обставин, судом першої інстанції ретельно досліджені також дані про особу засудженого.

Так, останній має шість судимостей за злочини зокрема власності та за злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого ОСОБА_6 до систематичного вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.

З огляду на наведене, у суду першої інстанції обґрунтовано виникли сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення.

Колегія суддів, погоджуючись із висновком суду першої інстанції наголошує, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Внаслідок оцінки всіх перелічених вище обставин суд першої інстанції об`єктивно дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності всіх передбачених умов щодо засудженого, передбачених положеннями ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення та недоцільності звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання, оскільки факт, того, що засуджений виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, а в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо відмови у задоволенні подання, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення нових злочинів, оскільки ОСОБА_6 неодноразово засуджувався за вчинення злочинів, та відсутності беззаперечних й переконливих підстав, на підставі яких можна зробити висновок про його виправлення, що підтверджується наведеними вище даними.

Отже, викладені в оскарженій ухвалі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними оскільки вони ґрунтуються на ретельному дослідженні поведінки засудженого за весь час відбування ним покарання та зважаючи на усі вказані обставини в їх сукупності, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали за доводами апеляційної скарги та відмовляє у задоволенні апеляційної скарги засудженого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2024 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: