ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1219/25 Справа № 204/701/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

особи щодо якої розглядається заява ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника установи ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2025 року про задоволення заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» про зміну застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И Л А:

До Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» про зміну застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 .

Оскаржуваною ухвалою задоволено заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» про зміну застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 та постановлено змінити застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 у закладі з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, призначених ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14.06.2019, змінених ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05.03.2024, на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Вказує, що у висновку лікарів-психіатрів, яким обґрунтовано необхідність зміни примусових заходів медичного характеру зазначено, що на фоні активного лікування та реабілітаційних заходів психічний стан пацієнтки за міжкомісійний період не зазнав негативних змін, залишався стабільним. Результати оцінки ризику насильства за шкалою HCR-20V3 вказують на помірний рівень насильства в майбутньому. Ризик серйозної фізичної шкоди є «середнім».

Таким чином, стан ОСОБА_7 залишався стабільним і не поліпшився з моменту продовження застосування примусових заходів медичного характеру, і залишається стабільним завдяки постійному застосуванню лікувальних заходів до неї в примусовому порядку. Стійке покращення стану психічного здоров`я ОСОБА_7 відсутнє. Крім того, помірний рівень насильства не виключає його застосування у майбутньому.

Зазначає, що не зважаючи на наявність стабільного психічного стану та пояснень ОСОБА_7 наданих у судовому засіданні щодо подальшого додержання режиму лікування у майбутньому, згідно анамнезу психічної хвороби ОСОБА_7 психічно хворіє з 2013 року.

Згідно матеріалів справи, після виписки з медичної установи, де ОСОБА_7 проходила примусове лікування, вона амбулаторно не лікувалась, внаслідок чого 02.08.2018 була госпіталізована в КЗ Сумської ОР ОНД в примусовому порядку за рішенням суду у зв`язку з нанесенням ножових поранень власній доньці. З лікарні була виписана додому, де призначене лікування не приймала, психічний стан погіршився, у зв`язку з чим 04.09.2018 була госпіталізована до КЗ Сумської ОР ОНД. Таким чином приймання лікування в умовах лікарні під наглядом лікарів є для хворої вимушеним та позитивним чинником, який при зміні на амбулаторну психіатричну допомогу може негативно вплинути на її подальшу реабілітацію. Однак суд першої інстанції не надав належну оцінку висновку комісії лікарів-психіатрів щодо стану здоров`я ОСОБА_7 , історії її хвороби та зробив висновок, що слід задовольнити заяву представника лікувального закладу.

Враховуючи наведене, прокурор просить ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2025 скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши:

- прокурора, яка підтримала доводи поданої нею апеляційної скарги у пвному обсязі, просила скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2025 та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні заяви представника лікувального закладу про зміну застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 у закладі з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.;

- захисника ОСОБА_8 , особи, щодо якої вирішується питання про припинення застосування заходів медичного характеру ОСОБА_7 , та представника медичного закладу ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити рішення суду без змін;

перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону дотримано у повному обсязі.

У відповідності до ч.ч.1,3,4 ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-III примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів.

Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру.

Згідно ч.1 ст.95 Кримінального кодексу України (далі- КК) продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14.06.2019 до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2024 змінено застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 з госпіталізації у закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом на застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

З 20.08.2019 ОСОБА_11 знаходиться на лікуванні у Дніпропетровській філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги Державної установи Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 78 від 15.01.2025, на фоні активного лікування та реабілітаційних заходів психічний стан ОСОБА_7 за міжкомісійний період не зазнав негативних змін, залишався стабільним, протягом останнього року не відбувалось пожвавлення продуктивної психотичної симптоматики. Поведінка носила зовні упорядкований характер, агресивних, аутоагресивних дій не чинила, конфліктні ситуації не провокувала, емоційний фон залишився стабільним, без значних коливань. В результаті проведених реабілітаційних заходів, психоосвітньої і психокорекційної роботи, сформувались усвідомлені настанови на подальший нагляд і лікування. Соціально адаптована. Результати оцінки ризику насильства за шкалою HCR-20V3 вказують на помірний рівень насильства в майбутньому. Викладене свідчить про відсутність особливої небезпеки пацієнтки для оточуючих. ОСОБА_11 потребує зміни застосування примусових заходів медичного характеру зі звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку (а.с.3-5).

Враховуючи, що продовження застосування примусових заходів медичного характеру проводиться кожного разу на строк, що не перевищує 6 місяців, представник Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Інститут судової психіатрії МОЗ України ОСОБА_12 подав до суду заяву про зміну застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, призначених ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05.03.2024 щодо ОСОБА_7 у закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку (а.с.1).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2025 заяву представника Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Інститут судової психіатрії МОЗ України ОСОБА_12 задоволено та змінено щодо ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку (а.с.16-17).

Відповідно до ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно вимог ч.2 ст. 514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Наведеною нормою закону чітко встановлено підстави припинення застосування заходів медичного характеру. Будь-якого іншого тлумачення чи розуміння процесуальний закон не передбачає.

На переконання колегії суддів, при вирішенні питання про зміну ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, місцевий суд у повній мірі врахував висновок комісії лікарів психіатрів № 78 від 15.01.2025, згідно якого ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру зі звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України „Про психіатричну допомогу від 22 лютого 2000 року, перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу за наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.

Згідно ст.19 наведеного Закону, примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів.

Колегія суддів вважає, що висновок комісії лікарів психіатрів Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» щодо ОСОБА_7 є достатньо обґрунтованим та мотивованим і відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Підстав не довіряти висновку комісії лікарів-психіатрів та поясненням лікаря- психіатра ОСОБА_13 в судовому засіданні, які є послідовними, незмінними та узгоджуються між собою, не встановив суд першої інстанції, та не вбачає таких підстав й апеляційний суд.

Крім того, представник медичного закладу ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду підтримала висновки комісії лікарів-психіатрів та погодилась з рішенням суду першої інстнації.

За таких обставин апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі прокурора, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_7 хворіє з 2013 року, її стан залишився стабільним завдяки постійному застосуванню до неї лікувальних заходів в примусовому порядку, що стійке покращення стану психічного її здоров`я відсутнє, а помірний рівень насильства не виключає його застосування у майбутньому, на думку колегії суддів, є необґрунтовані.

Як убачається з висновку комісії лікарів психіатрів № 78 від 15.01.2025, за міжкомісійний період психічний стан ОСОБА_7 залишався стабільним: продуктивна психосоматика не відмічалась. Поведінка носила спокійний, упорядкований характер без проявів агресії та аутоагресії. За результатами оцінювання ризику насильства за шкалою HCR-20V3, ризик насильства ОСОБА_7 по відношенню до оточуючих у майбутньому є низьким. Ризик серйозної фізичної шкоди є середнім. Висновок ґрунтується на тривалому спостереженні за пацієнткою. ОСОБА_7 виказує настанови щодо спостереження та лікування у лікар-психіатра, самоконтролю лікування та свого психічного стану, додержання режиму лікування у майбутньому. Має задовільні житлові умови, відновлено спілкування з членами родини, відмічається позитивна реакція на лікування.

Таким чином, комісія експертів не змогла дійти висновку, що стан здоров`я ОСОБА_7 є таким, щоб обумовлювало необхідність подальшого застосування до неї примусових заходів медичного характеру у закладі зі звичайним наглядом, а також, що через психічне захворювання остання становить небезпеку для себе чи інших осіб. Отже подальше продовження лікування ОСОБА_7 в умовах закладу Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України, тобто в умовах психіатричної лікарні не відповідатимуть вимогам Закону та рішенню суду.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що стан здоров`я ОСОБА_7 залишився стабільним завдяки постійному застосуванню лікувальних закладів до неї у примусовому порядку не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки за рішенням суду ОСОБА_7 буде у примусовому порядку отримувати амбулаторну психіатричну допомогу.

Апеляційний суд зауважує, що згідно вимог ч.1 ст.7, ч.1 ст. 10 Закону України Про психіатричну допомогу, діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я для застосування в Україні.

Психіатрична допомога надається закладами з надання психіатричної допомоги всіх форм власності, а також лікарями-психіатрами за наявності ліцензії, отриманої відповідно до законодавства. Медичні працівники, інші фахівці для допуску до роботи з особами, які страждають на психічні розлади, повинні пройти спеціальну підготовку.

Твердження апелянта про те, що помірний рівень насильства не виключає його застосування ОСОБА_7 у майбутньому; що після виписки 12.01.20217 з лікувального закладу ОСОБА_7 самостійно лікування не приймала, тому зміна лікування в умовах лікарні на амбулаторну психіатричну допомогу може негативно вплинути на її подальшу реабілітацію, є придушенням прокурора і не свідчить про незаконність оскаржуваного рішення суду, ухваленого з урахуванням висновку комісії лікарів-психіатрів, складеного за результатами огляду ОСОБА_7 15.01.2024. При цьому на переконання апеляційного суду, посилання прокурора на стан психічного здоров`я ОСОБА_7 у 2017-2018 роках є не актуальним, оскільки остання проходила лікування в умовах закладу та підлягала огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення, продовження або про зміну застосування таких заходів, відповідно до вимог ч.4 ст. 19 Закону України Про психіатричну допомогу.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 30 січня 2025 року є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 30 січня 2025 року про зміну застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, призначених ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14.06.2019, змінених ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2024 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4