КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/4321/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/6168/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 29 липня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Козин Обухівського району Київської області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, депутата Козинської селищної ради Обухівського району Київської області VIII скликання, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 29 липня 2025 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_10 , яке погоджене керівником Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 КК України, у кримінальному провадженні №0001459, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 липня 2025 року.

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Козин Обухівського району Київської області, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 вересня 2025 року включно.

Визначено строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання.

Визначено строк дії ухвали до 25 вересня 2025 року включно.

Визначено розмір застави у триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908 400 грн. (дев`ятсот вісім тисяч чотириста гривень), яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області за наступними реквізитами: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26268119; банк отримувача Держказначейська служба України, м.Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0018661.

Зазначено, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали до 25 вересня 2025 року.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати на виклики до слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, якому доручене проведення досудового розслідування кримінального провадження, до слідчого судді, суду, прокурора;

- не відлучатися з населеного пункту, де він проживає (Київська область, Обухівський район, смт. Козин), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 25 вересня 2025 року.

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному в цій ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Вказано, що з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 29 липня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

У апеляційній скарзі захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена без належного, всебічного та об`єктивного аналізу обставин кримінального провадження, із порушенням вимог КПК, та є такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що постанова слідчого про перекваліфікацію кримінального провадження є необґрунтованою та передчасною, оскільки відсутній висновок судово-медичного експерта та експертиза ступеня тяжкості тілесних ушкоджень на момент розгляду клопотання в суді першої інстанції.

На думку захисника, органом досудового розслідування не доведено тяжкість інкримінованого правопорушення, а отже і відсутня потреба у застосуванні такого суворого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Захисник зазначає, що ОСОБА_7 раніше не судимий і до кримінальної відповідальності притягується вперше, а також є депутатом Козинської селищної ради, що є стримуючими факторами і свідчить про позитивну суспільну поведінку підозрюваного та про відсутність наміру ухилятися від слідства та суду.

Зазначає про те, що ризик знищення чи спотворення доказів у підозрюваного відсутній, оскільки всі ключові докази зібрано та дій з боку підозрюваного, спрямованих на їх знищення, немає.

Адвокат посилається і на те, що ризик впливу на свідків та потерпілих не є підтвердженим, оскільки підозрюваний щиро зізнався у вчиненому правопорушенні, та всіляко сприяє слідству, а отже суд вважає, що відсутній мотив або потреба впливати на осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Таким чином, ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не доведені.

Захисник посилається на те, що сама по собі тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину не може бути підставою для застосування такого суворого запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі.

Вказує, що у судовому засіданні законний представник потерпілого прямо зазначив, що не вважає обов`язковою мірою застосування запобіжного заходу саме тримання під вартою, що свідчить про відсутність з боку підозрюваного будь-якої спроби тиску на потерпілого, що виключає можливість підозрюваного впливати на нього чи будь якого іншого учасника кримінального провадження.

Адвокат зазначає, що слідчим суддею Обухівського районного суду Київської області не наведено жодної підстави, чому до підозрюваного ОСОБА_7 не може бути застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із відповідними обмеженнями.

При цьому, на користь звільнення підозрюваного з під варти свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, усталений спосіб життя, робота в органах місцевого самоврядування, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (Справа Європейського суду з прав людини «Пунцельт проти Чехії»).

Таким чином, з урахуванням даних про особу ОСОБА_7 та обставин кримінального правопорушення, застосований щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим та не відповідає ступеню ризиків у кримінальному провадженні, а визначений слідчим суддею розмір застави в розмірі 300 (трьохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень є завідомо непомірним для нього, оскільки визначений без урахування всіх обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу і не відповідає ступеню ризиків.

Так, наведені у клопотанні слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ризики, не містять переконливого обґрунтування того, що тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який є винятковим, зможе забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Фактично ці ризики, за переконанням сторони захисту, мають незначний ступінь їх здійснення, а сторона обвинувачення у клопотанні та в судовому засіданні не довела обставини, які свідчать про недостатність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам.

Оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які дані стосовно невиконання або ухилення підозрюваним від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також враховуючи обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий і до кримінальної відповідальності притягується вперше, усталений спосіб життя в смт. Козин Обухівського району, де має постійне місце проживання, сторона захисту вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

На переконання захисника, саме домашній арешт, як запобіжний захід, забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування, а також виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи підозрюваного ОСОБА_7 , його захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Обухівського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від №0001459 від 28 липня 2025 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до постанови Центральної виборчої комісії від 28 жовтня 2020 року № 433 Козинською селищною територіальною виборчою комісією Обухівського району Київської області зареєстровано ОСОБА_7 як депутата Козинської селищної ради Обухівського району Київської області VIII скликання, обраного на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року в багатомандатному виборчому окрузі №4.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27 липня 2025 року, близько 21 годин 30 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN CADDY», державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - Правила дорожнього руху), відповідно до якого «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог пункту 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну», «водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, проявив злочинну самовпевненість, рухаючись неподалік буд. № 14 по вул. Незалежності в м. Кагарлик, що в межах Обухівського району Київської області в напрямку від вул. Став?янка до вул. Жовтнева, до повороту на вул. Героїв України, проявив злочинну самовпевненість, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, в порушення вимог пункту 12.2 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги», не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, та в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, згідно з яким «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», маючи можливість заздалегідь виявити перешкоду для руху, що йому становив мотоцикл марки «LIFAN LF 175-2E» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , який рухався в попутному напрямку в його смузі руху та, увімкнувши показник лівого повороту, зупинився на Т-подібному перехресті вул. Незалежності та вул. Володимира Великого та перебував у нерухомому стані, надаючи дорогу зустрічним транспортним засобам, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив зіткнення з правою боковою частиною мотоцикла.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла марки «LIFAN LF 175-2E» державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому правої малогомілкової кістки зі зміщенням.

Грубе порушення водієм ОСОБА_7 , вимог пунктів 2.3 б), д), 2.9 а), 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тяжких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України.

28.07.2025 року о 04:02 год. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

28.07.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Козин Обухівського району Київської області, громадянин України, який має середньо-спеціальну освіту, депутат Козинської селищної ради Обухівського району Київської області VIII скликання, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, якщо вони заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України.

29.07.2025 року (клопотання датоване 28.07.2025 року) старший слідчий СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області майор поліції ОСОБА_10 , за погодженням з керівником Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 , звернувся до слідчого судді Обухівського районного суду Київської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 КК України, у кримінальному провадженні №0001459, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 липня 2025 року.

В обґрунтування доводів клопотання слідчий зазначив, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.07.2025 року; висновком та актом медичного огляду щодо виявлення стану алкогольного сп`яніння від 27.07.2025 року; довідкою №6347 з КНІ КОР «Київська обласна дитяча лікарня №2» щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілого; протоколом огляду предмета (перегляду відеозапису) від 28.07.2025 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 28.07.2025 року; іншими матеріалами кримінального провадження в її сукупності.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, при визначенні обґрунтованості підозри необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою, а саме у рішеннях у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» та «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини зазначив, що термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Від сукупності обставин справи залежить, що саме можна вважати обґрунтованою підозрою.

Також, розглядаючи скаргу у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, Європейський суд з прав людини підкреслив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі - Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим лише тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням органів досудового розслідування (попереднього слідства).

На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень.

Сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчинення нею кримінального правопорушення є достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому провадженні.

Слідчий у клопотанні зазначив, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Про наявність ризиків у кримінальному провадженні свідчать наступні факти, зокрема:

??- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років позбавленням волі, а тому під тягарем можливого покарання та з урахуванням того, що резонанс зазначеного кримінального правопорушення та факт його вчинення щодо потерпілої неповнолітньої особи з боку депутата місцевої ради набув суспільного розголосу, він може переховуватися від органу досудового розслідування, прокуратури та суду.

??- п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України - підозрюваний ОСОБА_7 може особисто або опосередковано незаконно впливати на хід досудового слідства та судового розгляду, через прохання, погрози або іншим шляхом знищити, приховати або спотворити докази, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також речі та документи, які містять інформацію щодо дорожньо-транспортної пригоди.

- п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_7 може впливати на потерпілих, свідків, інших осіб у кримінальному провадженні, обгрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 , проживає на території Обухівського району Київської області, де проживають усі свідки та потерпілі у кримінальному провадженні, а тому підозрюваний має можливість, як особисто, так і шляхом впливу на свідків, потерпілих з боку інших осіб створити умови для зміни або ненадання показань органам досудового розслідування через примус, вплив або залякування свідків та потерпілих.

Враховуючи викладене та аналізуючи зібрані в сукупності докази, можливо прийти до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на підозрюваного обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.

Наведені вище обставини, свідчать що застосування більш м`яких, окрім як тримання під вартою, запобіжних заходів не може запобігти виникненню ризикам, існування яких обґрунтовано слідчим.

Зокрема, зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, такий запобіжний захід, як особисте зобов`язання, не здатне забезпечити дієвість кримінального провадження та запобігти ризикам, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

До підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистої поруки не можливо застосувати у зв`язку з тим, що відсутні особи, які можуть виступити його поручителями, а також в силу його недостатності.

Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в даному випадку не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_7 з огляду на ризики, наявні у провадженні.

Також слідчий зазначав, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в період воєнного стану, вчиненні кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння 2,702%, що в 13 разів перевищує допустиму законом норму, обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України, не належить до правопорушень, у яких суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до відомостей декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування - ОСОБА_7 за 2024 рік, підозрюваний має у власності 2 земельні ділянки площею відповідно 300м? та 761м?, житловий будинок загальною площею 110,8м? та автомобіль, на якому вчинено ДТП.

Крім того, у власності його дружини перебувають житловий будинок, земельна ділянка площею 2500м? та в оренді нею - ділянка площею 1200 м?.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи викладене, орган досудового розслідування вважає, що застава у разі її визначення судом у розмірі, передбаченому КПК України, не в змозі забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, а тому наявні підстави для визначення застави у більшому розмірі.

З огляду на наведене, слідчий у клопотанні просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб.

Крім цього, слідчий просив визначити розмір застави щодо підозрюваного ОСОБА_7 у розмірі 340 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 029 520 грн.

Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 29 липня 2025 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_10 , яке погоджене керівником Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 КК України, у кримінальному провадженні №0001459, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 липня 2025 року.

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Козин Обухівського району Київської області, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 вересня 2025 року включно.

Визначено строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання.

Визначено строк дії ухвали - до 25 вересня 2025 року включно.

Визначено розмір застави у триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908 400 грн. (дев`ятьсот вісім тисяч чотириста гривень), яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області за наступними реквізитами: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26268119; банк отримувача Держказначейська служба України, м.Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0018661.

Зазначено, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали до 25 вересня 2025 року.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати на виклики до слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, якому доручене проведення досудового розслідування кримінального провадження, до слідчого судді, суду, прокурора;

- не відлучатися з населеного пункту, де він проживає (Київська область, Обухівський район, смт. Козин), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 25 вересня 2025 року.

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному в цій ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Вказано, що з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

З такими висновками колегія суддів частково не погоджується, виходячи з наступного.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно пунктів 57-59 рішення Європейського суду з прав людини «Корнійчук проти України» від 30.01.2018, суд нагадує, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади. Обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання - на додаток до наявності обґрунтованої підозри - покладається на неї з моменту ухвалення першого рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, тобто «негайно» після затримання (див. рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), заява № 23755/07, пункти 87 та 102, ЄСПЛ 2016 (витяги)). Більше того, вирішуючи питання про звільнення або подальше тримання особи під вартою, органи влади зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення її явки до суду (див. рішення у справі «Ідалов проти Росії» [ВП] (Idalov v. Russia [GC]), заява № 5826/03, пункт 140, від 22 травня 2012 року).

До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. рішення у справі «Ара Арутюнян проти Вірменії» (Ara Harutyunyan v. Armenia), заява № 629/11, пункт 50, від 20 жовтня 2016 року, з подальшими посиланнями).

Презумпція завжди діє на користь звільнення. Національні органи судової влади повинні, з дотриманням принципу презумпції невинуватості, дослідити всі факти, що свідчать на користь чи проти існування згаданої вимоги про громадський порядок або виправдовують відступ від норми статті 5, та мають навести їх у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення. По суті, саме на підставі причин, наведених у цих рішеннях, та встановлених фактів, зазначених заявником у своїх скаргах, суд має дійти висновку про наявність або відсутність порушення пункту 3 статті 5 (див., серед інших джерел, згадане рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), пункти 89 та 91). Аргументи на користь чи проти звільнення не повинні бути «загальними та абстрактними» (див. рішення у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 та 48183/99, пункт 63, ЄСПЛ 2003-IX (витяги)). Якщо законодавство передбачає презумпцію щодо факторів, які стосуються підстав продовження тримання під вартою, то існування конкретних фактів, що переважають принцип поваги до особистої свободи, має бути переконливо продемонстровано (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункт 84 in fine, від 26 липня 2001 року).

У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80).

У рішенні у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31).

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Зокрема, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України, повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.07.2025 року; висновком та актом медичного огляду щодо виявлення стану алкогольного сп`яніння від 27.07.2025 року; довідкою №6347 з КНІ КОР «Київська обласна дитяча лікарня №2» щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілого; протоколом огляду предмета (перегляду відеозапису) від 28.07.2025 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 28.07.2025 року; іншими матеріалами кримінального провадження в її сукупності.

Крім того, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність існування зазначених у клопотанні слідчого ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так в ухвалі слідчим суддею зазначено про те, що наявний ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років позбавлення волі, а тому під тягарем можливого покарання та з урахуванням того, що резонанс зазначеного кримінального правопорушення та факт його вчинення щодо потерпілої неповнолітньої особи з боку депутата місцевої ради набув суспільного розголосу, він може переховуватися від органу досудового розслідування, прокуратури та суду.

Також, наявний ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України - підозрюваний ОСОБА_7 може особисто або опосередковано незаконно впливати на хід досудового слідства та судового розгляду, через прохання, погрози або іншим шляхом знищити, приховати або спотворити докази, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також речі та документи, які містять інформацію щодо дорожньо-транспортної пригоди.

Крім цього існує ризик передбачений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_7 може впливати на потерпілих, свідків, інших осіб у кримінальному провадженні, який обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 проживає на території Обухівського району Київської області, де проживають усі свідки та потерпілі у кримінальному провадженні, а тому підозрюваний має можливість, як особисто так і шляхом впливу на свідків, потерпілих з боку інших осіб створити умови для зміни або ненадання показань органам досудового розслідування через примус, вплив або залякування свідків та потерпілих.

При цьому слідчим суддею зазначено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в період воєнного стану, вчиненні кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння 2,702 ‰, що в 13 разів перевищує допустиму законом норму, обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому.

Колегія суддів зауважує, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи характер, тяжкість та конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер, специфіку та обставини інкримінованих йому дій, всупереч доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи слідчого у клопотанні про існування у кримінальному провадженні вищевказаних ризиків.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, як під час розгляду клопотання у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, стороною обвинувачення не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти вказаним слідчим у клопотанні ризикам, та які б виправдовували обмеження права ОСОБА_7 на свободу, що залишилось поза увагою слідчого судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи вищенаведені обставини у сукупності із конкретними обставинами кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , тяжкістю покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, даними про особу підозрюваного, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, є депутатом органу місцевого самоврядування, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, виходячи з відсутності обставин необхідності обмеження права особи на свободу, що передбачено кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зважаючи на правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії», де зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів приходить висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, здатен більш м`який запобіжний захід, а саме запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 щодо відсутності підстав для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

На переконання колегії суддів, доводи захисника щодо обставин вчинення кримінального правопорушення підлягають перевірці та з`ясуванню під час подальшого досудового розслідування у кримінальному провадженні.

При постановленні нової ухвали колегія суддів враховує вимоги ч. 4 ст. 196 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

За таких обставин у їх сукупності, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого, та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 25.09.2025 року.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 29 липня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 , погоджене керівником Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

Застосуватищодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та прослідування в укриття цивільного захисту, строком до 25 вересня 2025 року включно.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати на виклики до слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, якому доручене проведення досудового розслідування кримінального провадження, до слідчого судді, суду, прокурора;

- не відлучатися з населеного пункту, де він проживає (Київська область, Обухівський район, смт Козин), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади або слідчого свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк виконання обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, встановити до 25 вересня 2025 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4