Провадження №1-в/127/348/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

представника Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)» ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Клопотання мотивоване тим, що засуджений відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі "Вінницька виправна колонія (№86)", характеризується добре, має заохочення, працевлаштований. Вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, довів своє виправлення. Просить умовно-достроково звільнити його від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_3 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав клопотання та просив його задовольнити. Пояснив, що в установі працевлаштований, характеризується добре, має заохочення. Вважає, що довів своє виправлення. Бажає служити в ЗСУ.

В судовому засіданні представник Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)» ОСОБА_5 пояснив, що засуджений неодноразово судимий, в установі працевлаштований, характеризується посередньо, має одне дисциплінарне стягнення, 5 заохочень. Вважає, що засуджений не довів своє виправлення. Заперечував проти задоволення клопотання.

Прокурор ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_3 неодноразово був засуджений, до нього чотири рази застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, однак на шлях виправлення він не став та продовжував вчиняти злочини, що свідчить про кримінальну спрямованість засудженого. При розгляді питання про умовно - дострокове звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України адміністративною комісією установи було відмовлено, оскільки засуджений не довів своє виправлення. Характеризується посередньо. Вважає, що засуджений не довів своє виправлення. Що стосується бажання засудженого служити в ЗСУ, він може звернутися із відповідною заявою у встановленому порядку.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, оглянувши в судовому засіданні матеріали особової справи засудженого, заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, на даний час відбуває покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2022 року, згідно якого він засуджений за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, з урахуванням положень ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Початок строку покарання рахується з 17.06.2022 року, кінець строку покарання 10.04.2026 року.

Відповідно до статті 81 Кримінального кодексу України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

У відповідності до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Разом з тим, висновки про те, чи довів засуджений своє виправлення можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, суд враховує дані, які характеризують засудженого, його поведінку за весь період відбування покарання, наявність заохочень та стягнень, відношення до праці.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Враховуючи встановлені обставини, особу засудженого, суд дійшов переконання, що факт виправлення засудженого через сумлінну поведінку та ставлення до праці не відповідає фактичним обставинам справи.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів клопотання та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений неодноразово судимий, в установі працевлаштований, характеризується посередньо, має одне дисциплінарне стягнення, 5 заохочень.

Як вбачається з характеристики засудженого ОСОБА_3 , за час відбування покарання в установі засуджений характеризується посередньо, 5 разів заохочувався адміністрацією установи, має одне дисциплінарне стягнення. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті та порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, однак достатніх навичокдля самостійного їх виконання немає. Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу "Підготовка до звільнення". Підтримує соціально-корисні зв`язки з родичами. Виконавчих листів до установи не надходило.

Згідно оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення визначеної з використанням підсистеми "КАСАНДРА" Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту, у засудженого встановлено середній рівень ризику.

Згідно протоколу № 21 від 03.10.2023 року, комісія установи прийняла рішення про відмову в переведенні до дільниці соціальної реабілітації засудженого, як особі, що не стала на шлях виправлення.

Згідно протоколу № 16 від 06.08.2024 року, комісія установи прийняла рішення про відмову засудженому в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як особі, що не стала на шлях виправлення.

Згідно протоколу № 1 від 07.01.2025 року, комісія установи прийняла рішення про відмову засудженому в умовно-достроковому звільненні, як особі, що не довів своє виправлення.

Суд зазначає, що виходячи з приписів ст. 81 КК України, головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а саме виправлення засудженого, що доводиться сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період відбування покарання у виправній установі.

Як вбачається із матеріалів клопотання та матеріалів особової справи, ОСОБА_3 раніше неодноразово був засуджений, до нього чотири рази застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, однак на шлях виправлення він не став та продовжував вчиняти злочини, що свідчить про кримінальну спрямованість засудженого.

При розгляді питання про умовно - дострокове звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України адміністративною комісією установи було відмовлено, оскільки засуджений не довів своє виправлення.

Суд зазначає, що відбуття певного строку покарання, наявність заохочень, самі по собі не доводять виправлення засудженого в розумінні положень ч. 2 ст. 81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

На думку суду, в судовому засіданні не встановлено обставин, достатніх для висновку про те, що засуджений довів своє виправлення.

Враховуючи встановлені обставини, особу засудженого, який неодноразово був засуджений, до нього чотири рази застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, однак на шлях виправлення він не став та продовжував вчиняти злочини, що свідчить про кримінальну спрямованість засудженого, суд дійшов висновку, що факт виправлення засудженого через сумлінну поведінку та ставлення до праці не відповідає фактичним обставинам справи. Що стосується бажання засудженого служити в ЗСУ, то він може звернутися із відповідною заявою у встановленому порядку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 369-372, 376, 392-395, 532, 537, 539 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя