Житомирський апеляційний суд
Справа №289/761/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/366/25
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №289/761/25 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 07.05.2025,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшої слідчої СВ відділення поліції №2 Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 .

Обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України у кримінальному провадженні №0000070, строком на 60 діб, а саме по 05 липня 2025 року включно, без визначення застави.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, зазначає, що в долучених до клопотання матеріалах відсутні докази, що прямо чи опосередковано можуть свідчити про намір ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, при тому, що ОСОБА_8 добровільно приймав участь у слідчих діях, допитах, добровільно надавав пояснення відносно скоєного, ніде не переховувався. Вважає, що наявна лише гіпотетична думка слідчого про те, що ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити викрадені у потерпілих речі, які ним були здані в ломбард, а також знищити документи, що підтверджують факт здачі підозрюваним в ломбард викрадених речей, як і про те, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілих, свідків і інших учасників кримінального провадження. Рахує, що є недоведеними і ризики, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, котрі не підтверджуються жодними доказами чи документами, наданими до клопотання. Звертає увагу, що судом не розглянута взагалі можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Вважає, що будь-який інший запобіжний захід, зокрема домашній арешт у нічний час буде більш впливовим заходом для ОСОБА_8 , ніж тримання під вартою. Звертає увагу, що в судовому засіданні ОСОБА_8 повністю розповів про події які відбулися, під час допиту слідчому дав правдиві покази, та щиро розкаявся, щодо дій які він скоював, запевнив суд, що ні на яких свідків впливати не буде, до потерпілої якщо на нього покладуть обов`язок не спілкуватися з нею, його виконає, сильно картає себе за скоєне, не знімає з себе відповідальності за скоєне і готовий понести покарання, але в цей час хотів б знаходиться на іншому запобіжному заході, а саме на домашньому арешті у нічний час, щоб це питання вирішив суд, домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , запевнив суд, що при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу буде виконувати сумлінно і інші обов`язки, які на нього будуть покладені. Зазначає, що слідчим суддею не враховано те, що підозрюваний офіційно працевлаштований в ТОВ « Радомишльське овочеве підприємство» на посаді комірника з 25.04.2024, як і має постійне місце проживання за адресою: Житомирська область, Житомирський район, село Велика Рача, вул. Миру, 8.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.2 ст.177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, Житомирським РУП №2 ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000070 від 06 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

Згідно клопотання старшого слідчого поліції, 05.05.2025 близько 20 год 00 хв у ОСОБА_8 та неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які знаходилися на відкритій ділянці місцевості з координатами 50.548644.29.366377, поблизу с.Чудин Радомишьської ТГ Житомирського району Житомирської області, з неповнолітньою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виник спільний злочинний умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_11 , природнім способом, тобто у зґвалтуванні останньої.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, у вказаний день, близько 20 год. 05 хв. ОСОБА_8 , порушуючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, діючи з прямим умислом, із сексуальних мотивів, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії сексуального характеру щодо неповнолітньої особи, якій виповнилось лише 16 років, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосував фізичне насильство до ОСОБА_11 , яку повалив на траву та, утримуючи в лежачому положенні, використовуючи свою перевагу в силі по відношенню до останньої, не реагуючи на її прохання та вмовляння припинити зазначені протиправні дії, подолавши її опір, здійснив вагінальне проникнення в тіло неповнолітньої ОСОБА_11 3 використанням своїх геніталій, без добровільної згоди потерпілої, внаслідок чого принизив її гідність та спричинив фізичний біль і моральні страждання.

Після цього, реалізуючи спільний злочинний умисел направлений на зґвалтування, у вказаний день, близько 20 год 15 хв до неповнолітньої ОСОБА_11 підійшов неповнолітній ОСОБА_10 , який порушуючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, діючи з прямим умислом, із сексуальних мотивів, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії сексуального характеру щодо неповнолітньої особи, якій виповнилось лише 16 років, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосував фізичне насильство до неповнолітньої потерплої, яка лежала на траві в безпорадному стані, а саме утримуючи в лежачому положенні, використовуючи свою перевагу в силі по відношенню до останньої, не реагуючи на її прохання та вмовляння припинити зазначені протиправні дії, подолавши її опір, здійснив вагінальне проникнення в тіло неповнолітньої ОСОБА_11 з використанням своїх геніталій, без добровільної згоди потерпілої, внаслідок чого принизив її гідність та спричинив фізичний біль і моральні страждання.

Надалі, ОСОБА_12 та неповнолітній ОСОБА_13 на автомобілі марки VOLKSWAGEN PASAT реєстраційний номер НОМЕР_1 залишили місце вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається із матеріалів провадження, 06 травня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

В рамках даного кримінального провадження 06 травня 2025 року ОСОБА_8 старшим слідчим СВ ВП №2 Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України (а.104-107).

Зі змісту поданої апеляційної скарги захисника вбачається, що висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України стороною захисту не оскаржується, а тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги, та погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра є обґрунтованою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчиненню іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Як вбачається з матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.152 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому колегія суддів погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника ОСОБА_7 про те, що ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та/або суду спростовується тим, що у сторони обвинувачення відсутні дані, які б підтверджували переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування або суду з моменту скоєного, оскільки кримінальне правопорушення було вчинене 05 травня 2025 року о 20 год 05 хв та в цей же день о 22 год 30 він був фактично затриманий працівниками поліції, а тому короткострокова належна процесуальна поведінка до моменту його затримання та обрання йому запобіжного заходу в рамках даного кримінального провадження, як і його участь у проведенні відповідних слідчих дій не спростовує ризиків, зазначених в ухвалі слідчого судді.

Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду.

Апеляційний суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_14 про недоведеність ризику впливу на свідків, потерпілу, іншого підозрюваного у даному кримінальному провадженні. При встановленні наявності вказаного ризику, апеляційний суд враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від учасників кримінального провадження під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, крім того, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілу, іншого підозрюваного існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілої, іншого підозрюваного та дослідження їх судом.

Належно встановленими, на переконання колегії суддів, за конкретними обставинами даного провадження є інші ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме ризики того, що ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи не тільки на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, а й характеру та ступеня суспільної небезпечності кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , фактичних обставин провадження, вчинення злочину із застосуванням насильства щодо неповнолітньої, та даних про особу підозрюваного, який, зокрема, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, згідно довідки-характеристики характеризується посередньо, скарг від жителів села до старостинського округу щодо обвинуваченого не надходило.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Апеляційний суд також погоджується з висновками слідчого судді про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів запобігти вищевказаним ризикам. На переконання колегії суддів, докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами справи та з урахуванням особи підозрюваного, виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені. Офіційне працевлаштування в ТОВ «Радомишльське овочеве підприємство», наявність постійного місця проживання, на які посилалась сторона захисту, з урахуванням фактичних обставин, характеру, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та встановлених ст.177 КПК України ризиків, недостатньо для доведення як відсутності ризиків, так і того, що ОСОБА_8 виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також доводи підозрюваного та його захисника про безпідставність застосування вказаного запобіжного заходу, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про застосування даного запобіжного заходу та дійшов правильного висновку про обрання підозрюваному ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 07.05.2025, якою обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення застави, строком до 05 липня 2025 року (включно), - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :