ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №629/5614/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1803/25
Категорія: ч.2 ст.189 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, в режимі відеоконференції, провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 21 липня 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , 1982 року народження, стоком на 60 днів, тобто до 18 вересня 2025 року, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та обрати щодо ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом не обґрунтовано наявність передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків:

-переховування від суду, оскільки обвинувачений не має на це наміру;

-незаконного впливу на свідків, так як відсутні відомості про те, що обвинувачений здійснював чи намагався здійснити вплив на свідків чи потерпілих, а потерпілі надали письмові заяви до суду про розгляд кримінального провадження за їх відсутності, оскільки мешкають на даний час за кордоном. Зазначив, що допитаний потерпілий ОСОБА_10 вказав що за першим інкримінованим обвинуваченому епізодом злочину, останній не вчиняв щодо нього будь-яких активних дій, а під час другого епізоду він взагалі не бачив обвинуваченого;

-перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином відсутній, оскільки обвинувачений не має на це ані бажання, ані можливості;

-вчинювати інші кримінальні правопорушення обвинувачений не збирається.

Зазначив, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки - постійне місце проживання, позитивну характеристику за місце проживання, чотирьох неповнолітніх дітей та дружину, на утриманні батьків похилого віку, які потребують постійного догляду, має нагороду за активну допомогу Збройним силам України. Окрім цього обвинувачений має ряд хронічних захворювань, його стан в умовах тримання в слідчому ізоляторі погіршується через неналежне лікування.

Вказав, що показання потерпілого та свідків не підтверджують фактів, що вказують на вину ОСОБА_8 .

Наголосив, що посилання прокурора про ухилення обвинуваченого від слідства не відповідають дійсності, оскільки це відбувалось у період активного контрнаступу військ рф на території Харківської області, тому ОСОБА_8 евакуював родину на захід України, а його дії були викликані надзвичайними обставинами. Після забезпечення безпеки своїх близьких, він самостійно звернувся до правоохоронних органів.

Зазначив, що ОСОБА_8 єдиний з усіх інших обвинувачених осіб у цьому кримінальному провадженні, щодо якого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що:

-судом не обґрунтовані передбачені ч.1 ст.177 КПК України ризики;

-він єдиний з усіх інших обвинувачених осіб у цьому кримінальному провадженні, щодо якого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

-показання потерпілого спростовують його вину у вчиненні даного кримінального правопорушення;

-перебував під домашнім арештом протягом 1 року 6 місяців, за цей час не порушував його умов;

-має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, де проживає з дружиною та чотирма неповнолітніми дітьми, молодшому з яких 1 рік, має на утриманні батьків похилого віку, які потребують постійного догляду, а матір на даний час перебуває у медичному закладі у вкрай важкому стані; є єдиним годувальником своєї родини;

-має відзнаки та подяки від Збройних сил України за волонтерську допомогу;

-страждає на ряд хронічних захворювань, несумісних з утриманням під вартою, що призводить до суттєвого погіршення його стану здоров`я.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор та представник потерпілого заперечували проти їх задоволення.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, обвинуваченого, прокурора, представника потерпілого, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.178 КПК України, При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, за яке може бути призначене покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_11 інкримінується вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, пошкодження та знищення їхнього майна, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, вчиненому організованою групою, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином клопотання сторони обвинувачення є вмотивованим, оскільки самі фактичні обставини вчиненого вказують на наявність ризиків та неможливість їм запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, посилання захисника та обвинуваченого на недоведеність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризику переховування від суду, оскільки обвинувачений вже неодноразово порушував умови цілодобового домашнього арешту, перебував у розшуку під час досудового розслідування та судового розгляду, щодо нього надавався дозвіл на затримання з метою приводу до суду.

Зокрема,перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, згідно із ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02 квітня 2024 року, порушив умови цього запобіжного заходу, зокрема покладені на нього обов`язки, залишив місце мешкання, про що не повідомив а ні прокурора, а ні суд, заяв чи клопотань на адресу суду не надав, поважні причини неявки суду не повідомив, встановити його місцезнаходження вдалося лише шляхом проведення розшуку, що додатково свідчить про неможливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Так, перебуваючи у розшуку, був затриманий прикордонним нарядом на відстані 75м від державного кордону України, при вчиненні спроби незаконного його перетину в Словацьку Республіку в складі групи осіб, що, в свою чергу, спростовує посилання захисника про те, що дії ОСОБА_8 не були пов`язані з переховуванням, оскільки останній евакуював родину на захід України під час загострення безпекової ситуації на території Харківської області.

Також судом обґрунтовано встановлено наявність ризику впливу на свідків та потерпілих, який полягає у можливості застосування незаконного впливу на них з боку обвинуваченого, оскільки цей ризик продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом. Окрім цього, у судових засіданнях ОСОБА_8 неодноразово висловлював погрози на адресу потерпілого ОСОБА_10 та його представника.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також підтверджується тим, що ОСОБА_8 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, відсутні дані про наявність у нього законних джерел існування.

Додатково цей ризик підтверджується тим, що на даний момент Київським районним судом м. Харкова розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст.286, ч.1 ст.309 КК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Посилання захисника та обвинуваченого на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки: дружину, чотирьох неповнолітніх дітей, та батьків похилого віку на утриманні, а також ряд хронічних захворювань, відзнаки за допомогу Збройним силам України, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Окрім цього, наявність цих обставин не стала стримуючим фактором під час порушення обвинуваченим умов цілодобового домашнього арешту.

Що стосується посилань сторони захисту на погіршення стану здоров`я обвинуваченого за час перебування в умовах тримання під вартою, то колегія суддів сприймає їх критично, оскільки стороною захисту не надано доказів на підтвердження неможливості останнього у зв`язку із захворюванням знаходить під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Доводи сторони захисту на те, що винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому злочині спростовується показами потерпілого, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини, повинні бути оцінені судом при ухваленні остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг захисника та обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 21 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: