КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/2149/2025 Категорія: ч. 5 ст. 407 КК України
ЄУН 756/5509/24 Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001872, внесеному до ЄРДР 27 листопада 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5

ст. 407 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чернігівської області, м. Новгород-Сіверський, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 травня 2017 вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі; на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2021 року умовно-достроково звільнений від подальшого відбування покарання на невідбутий строк - 10 (десять) місяців 06 (шість) днів,

визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він, солдат, оператор 2 відділення взводу ПТРК, військової частини НОМЕР_1 у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, 5 жовтня 2023 року самовільно залишив без поважних причин військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби, до 19 квітня 2024 року, тобто, до моменту добровільного прибуття до тимчасової ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України за ч. 5 ст. 407 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті за дане кримінальне правопорушення, а в іншій частині залишити вирок без змін; відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 396 КПК України дослідити та надати оцінку доказам, якими обґрунтовується оскаржений вирок на предмет можливості визнати пом`якшуючими покарання обставинами активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, а також те, що він є учасником бойових дій та має нагороду за зразкову службу, яку отримав під час виконання свого обов`язку по захисту Батьківщини.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що даний вирок є незаконним, необґрунтованим, таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Призначення йому основного покарання у виді позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в межах строків, передбачених санкцією цієї норми, є явно несправедливим через суворість з урахуванням, зокрема, конкретних обставин події та його посткримінальної поведінки, а саме: беззастережне визнання ним своєї вини; надання зізнавальних показань; подання клопотання про дослідження доказів під час судового розгляду в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, що підтверджує його активне сприяння органу досудового розслідування та суду в розкритті кримінального правопорушення тощо.

Окрім того, на думку обвинуваченого, вирішуючи питання про міру призначеного йому покарання, суд врахував ступінь вчиненого ним кримінального правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, але не взяв до уваги те, що він тривалий час з моменту мобілізації виконував обов`язки по захисту Батьківщини, у зв`язку з чим відчував як фізичне, так і психологічне виснаження, що позначилося, зокрема, й на відносинах у військовому колективі. Разом з тим, для тих, хто з самого початку ухиляється від призову на військову службу під час мобілізації передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років. Дана відповідальність, у порівнянні з відповідальністю військових за самовільне залишення місця служби, які в більшості випадків вже мають статус учасника бойових дій, є набагато м`якшою, що також є несправедливим.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явився.

Прокурор вважав можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений брав участь 22 січня 2025 року в судовому засіданні апеляційного суду, надав пояснення по апеляційній скарзі та висловив бажання продовжити проходження військової служби в іншому військовому підрозділі, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції відкладений розгляд провадження з наданням обвинуваченому часу для вирішення питання по продовженню проходження військової служби, однак, за повідомленням обвинуваченого він не проходить військову службу, повідомивши у телефонному режимі про те, що він неофіційно працює і не може з`явитись в суд, залишаючи розгляд його апеляційної скарги на розсуд суду, з огляду на позицію прокурора, те, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого в судовому засіданні 22 січня 2025 року на підтримку доводів апеляційної скарги, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши наявні у справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і ніким з учасників апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, кваліфіковані правильно.

Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого апелянтом ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду, як і будь-ким з учасників апеляційного розгляду, не оспорюються.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому інших обставин, які впливають на розмір призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх непереконливими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції наведені вимоги дотримані.

За змістом оскаржуваного вироку при обранні виду та розміру покарання обвинуваченому суд врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відносяться до тяжких злочинів, а також відомості, які характеризують особу обвинуваченого: раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується незадовільно, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи обставини справи, дані про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень неможливо без ізоляції від суспільства, а лише у разі призначення покарання у вигляді позбавлення волі, що підстави для застосування ст. 69,75 КК України відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та враховує, що положення ч. 1 ст. 69 КК України та ч. 1 ст. 75 КК України не застосовуються до осіб, засуджених, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, а тому доводи, викладені в апеляційній скарзі, про застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, не ґрунтуються на вимогах закону.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого, за відсутності доказів на підтвердження наведених обставин, а також з огляду на поведінку обвинуваченого, який, за повідомленням останнього, після наданого йому апеляційним судом часу для вирішення питання продовження проходження військової служби, на службу не повернувся, за відсутності даних про звільнення обвинуваченого з будь-яких підстав з лав Збройних Сил України, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку, що підстав для зміни або скасування вироку за обставин, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, не встановлено, а, відтак, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 рокущодо ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 407 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4