Справа № 712/3986/25
Провадження № 1-кп/712/638/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого: судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000765 від 12.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Переброди, Дубровицького району, Рівненської області, громадянина України, українця, одруженого, із середньою освітою, проходить військову службу за мобілізацією на посаді курсанта відділу підготовки молодших інспекторів центру підготовки молодших інспекторів ІНФОРМАЦІЯ_2 у військовому званні «солдат», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення вимог

ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28 32, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 26.06.2024 о 17 год. 50 хв., перебуваючи на території Головного центру, що розташовується за адресою: м. Черкаси, селище Оршанець, вул. підполковника Красніка, 1, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після того, як заступник начальника відділу підготовки молодших інспекторів з особового складу центру підготовки молодших інспекторів Головного центру підполковник ОСОБА_5 , який у розумінні положень ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, є начальником за військовим званням для військовослужбовців рядового складу, в тому числі по відношенню до солдата ОСОБА_4 , довів наказ виконувача обов`язків начальника Головного центру від 26.06.2024 № 668-ОД, відповідно пп. 1 п. 1 якого наказано провести 27.06.2024 на військовому стрільбищі Головного центру виконання 10 підготовчу вправу навчальних стрільб (ПВНС) з АКМ (АКМС) з курсантом 4 навчальної групи першого відділення підготовки відділу підготовки молодших інспекторів центру підготовки молодших інспекторів солдатом ОСОБА_4 , однак незважаючи на те, що зазначений наказ не суперечив чинному законодавству, не був пов`язаним з порушенням прав та свобод солдата ОСОБА_4 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього, та був доведений до нього уповноваженою на те особою, встановленим порядком, він відкрито, усно відмовився виконувати вказаний наказ, що потягло за собою підрив дисципліни у підрозділі, зниження рівня морального духу військовослужбовців, бойової готовності та неможливості подальшого виконання завдань за призначенням.

Він же, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно, в порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28 32, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 28.06.2024 о 14 год. 40 хв., перебуваючи на території Головного центру, що розташовується за адресою: м. Черкаси, селище Оршанець, вул. підполковника Красніка, 1, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після того, як заступник начальника відділу підготовки молодших інспекторів з особового складу центру підготовки молодших інспекторів Головного центру підполковник ОСОБА_5 , який у розумінні положень ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, є начальником за військовим званням для військовослужбовців рядового складу, в тому числі по відношенню до солдата ОСОБА_4 , довів наказ виконувача обов`язків начальника Головного центру від 26.06.2024 № 1222-АГ, відповідно до якого наказано, 28.06.2024 о 15 год. 00 хв., на території наметового містечка відділу підготовки молодших інспекторів центру підготовки молодших інспекторів Головного центру, провести складання Військової присяги на вірність Українському народові курсанту відділу підготовки молодших інспекторів центру підготовки молодших інспекторів солдату ОСОБА_4 , однак незважаючи на те, що зазначений наказ не суперечив чинному законодавству, не був пов`язаним з порушенням прав та свобод солдата ОСОБА_4 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього, та був доведений до нього уповноваженою на те особою, встановленим порядком, він відкрито, усно відмовився виконувати вказаний наказ, що потягло за собою підрив дисципліни у підрозділі, зниження рівня морального духу військовослужбовців, бойової готовності та неможливості подальшого виконання завдань за призначенням.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України визнав в повному обсязі та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, погодився з правовою кваліфікацією своїх дій. Обвинувачений зазначив, що він відмовився приймати присягу та брати в руки зброю, так як йому це забороняє робити його віра та релігійні переконання, які він сповідує, а саме Церква Християн Віри Євангельської«П`ятидесятник». Накази він не виконував з релігійних міркувань та виконання даних наказів суперечить Біблії, він пропонував дати йому будь-яку іншу роботу, не пов`язану з військовою службою, але йому не давали. В подальшому він подібні накази виконувати не буде.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч.3 ст.349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції. В порядку ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 . Суд роз`яснив учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, прийнявши до уваги пояснення обвинуваченого, який вину визнав, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, враховуючи обставини кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена та кваліфікує його дії за ч.4 ст.402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується положеннями ст.ст.65-67 КК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 , яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений, раніше не судимий.

Суд також враховує, що відповідно до листа В.о. голови Сарненської районної державної адміністрації - Сарненської районної військової адміністрації ОСОБА_6 від 18.03.2025 року №вих-531/01-23/25 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Сарненської районної державної адміністрації - Сарненської районної військової адміністрації та її структурних підрозділів - не звертався.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , передбачені ст. 67 КК України суд враховує вчинення злочину повторно.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_4 призначається відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, з додержанням вимог ст. 65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та наявність обставин що обтяжують покарання.

Суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст. 65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 14.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета тощо).

На підставі викладеного, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, вину визнав, та враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, суд вважає, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства в даний час неможливе і необхідним кримінальним покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч.4 ст.402 КК України. На думку суду, дане покарання відповідає інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень іншими особами.

Підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст.69, 75 КК України суд не вбачає.

Суд вважає, що положення ст.75 КК України застосовується з урахуванням мети покарання, а тому у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за невиконання ним наказу в умовах воєнного стану, це створить у інших осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд вважає, що вчинений ОСОБА_4 злочин має підвищену суспільну та національну небезпеку, а відкрита відмова виконати накази начальника є найбільш зухвалою формою непокори. ОСОБА_4 , у період воєнного стану під час військової агресії ворога відкрито відмовився виконати наказ начальника, тоді коли необхідні максимальна чіткість, стійкість та дисциплінованість усіх військовослужбовців.

При призначення покарання суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 23.05.2024 справа №185/4595/22, згідно з якою суд дійшов висновку про те, що положення ст. 75 КК України застосовуються з урахуванням мети покарання, а тому звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за невиконання ним наказу в умовах воєнного стану не лише запобігатиме вчиненню нових злочинів іншими особами, а навпаки, створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів, а також відмову від захисту Батьківщини. Це може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Відсутність належного реагування держави, зокрема суду під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби під час збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України, нівелює визначену статями 50, 65 КК України мету призначення покарання і може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності й територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства і держави в цілому.

Витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався та підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись статтями 368, 371, 374, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України та призначити покарання йому покарання за ст. 402 ч. 4 КК України у вигляді 5 ( п`яти ) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту вступу вироку в законну силу та фактичного приведення вироку до виконання.

На вирок протягом 30 діб може бути подана апеляція до Черкаського апеляційного суду.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Головуючий: