У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 646/8367/24

провадження № 51-1397ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі - Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2024 року, ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 січня 2025 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки та покладено на засудженого обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_4 на користь держави 13252, 40 грн процесуальнх витрат.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2024 року в першому абзаці мотивувальної частині вироку від 16 вересня 2024 року виправлено описку.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 січня 2025 року апеляційні скарги прокурорів залишені без задоволення, а вирок місцевого суду від 16 вересня 2024 року щодо ОСОБА_4 та ухвалу цього ж суду про виправлення описки від 18 вересня 2024 року залишено без змін.

ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 25 травня 2024 року у період часу з 18:00 до 19:00 поблизу будинку № 174/5 на проспекті Гагаріна в м. Харкові, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та заподіяв працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор висуває вимогу про скасування вироку, ухвали місцевого суду та ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимогу зазначає, що місцевий суд у мотивувальній частині вироку не сформулював обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 296 КК України, яке визнав доведеним. А саме, зазначивши у вироку «згідно обвинувального акта», фактично послався на обставини, які були встановлені під час досудового розслідування. При цьому постановлена місцевим судом ухвала про виправлення описки з цього приводу в першому абзаці мотивувальної частини вироку, не ґрунтується на законі, оскільки виправлення допущених у вироку описок допускається, якщо це не стосується зміни суті судових рішень. У зв`язку із цим стверджує, що ухвалою від 18 вересня 2024 року місцевий суд вирішив питання, які можуть бути вирішені тільки під час постановлення вироку. На переконання прокурора, місцевий суд допустив істотні порушення вимог процесуального закону, які були залишені поза увагою суду апеляційної інстанції, який апеляційні скарги сторони обвинувачення із цього приводу залишив без задоволення.

Мотиви Суду

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження належить відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) з огляду на таке.

Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки судових інстанцій щодо доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 296 та ч. 2 ст. 345 КК України, а також обраний захід примусу сторона обвинувачення в касаційній скарзі не заперечує.

Доводи прокурора в касаційній скарзі стосовно істотного порушення вимог КПК України, аналогічні доводам апеляційних скарг сторони обвинувачення, які були предметом перевірки в порядку апеляційної процедури і як такі, що не знайшли свого підтвердження, визнані апеляційним судом безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду.

Так, ч. 2 ст. 412 КПК України визначено чіткий перелік порушень, які є істотними, за яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню. Крім того, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Здійснюючи провадження, суд апеляційної інстанції таких порушень не встановив.

Як убачається з копій судових рішень, місцевий суд, з`ясувавши думку учасників судового провадження щодо недоцільності дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорювалися, розглянув справу за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України. За наслідками судового розгляду, дійшовши висновку про доведеність пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення в повному обсязі, суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок.

Урахувавши наведені обставини, апеляційний суд правильно послався в ухвалі на те, що викладення в мотивувальній частині вироку обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 296 КК України, визнаного судом доведеним, починаючи зі слів «згідно обвинувального акту», у цій справі є очевидною опискою місцевого суду, яка була виправлена в порядку ст. 379 КПК України ухвалою від 18 вересня 2024 року.

Таке виправлення жодним чином не змінює змісту вироку, не виходить за межі пред`явленого обвинувачення, а постановлення згаданої ухвали не призвело до порушення прав сторін.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судовими інстанціями під час ухвалення судових рішень не допущено порушень приписів, передбачених ст. 412 КПК України. У зв`язку із цим посилання в касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 06 червня 2024 року в справі № 132/1422/21, від 11 квітня 2024 року в справі № 454/3628/20 та від 30 вересня 2021 року в справі № 619/1139/19 є нерелевантним.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2024 року, ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 січня 2025 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3