справа № 361/3407/24
провадження № 1-кп/361/888/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий: суддя ОСОБА_1 ,

за участі : секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000540 від 25.02.2024 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лисівці Борщівського району Тернопільської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня, фізична особа підприємець, одруженого, утриманців не має, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.02.2024 близько 17 години 50 хвилин, громадянин ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Subaru» моделі «Forester» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи при цьому в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.п. а) п. 2.9 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що

-«водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,

рухаючись по вулиці Броварська в с. Требухів Броварського району Київської області, в напрямку від вул. Центральна до м. Бровари, проїжджаючи ділянку дороги біля будинку №46 по вул. Броварська в с. Требухів, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив п.п. б) п. 2.3 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що

-«для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»,

продовжуючи рух у вказаному напрямку, рухаючись зі швидкістю близько 80 - 90 км/год, з перевищенням встановлених норм швидкісного режиму для населених пунктів, встановленого п. 12.4. Правил дорожнього руху України (50 км/год), чим порушив п.п. б) п. 12.9 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що

-«Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»,

діючи з необережності, проявив злочинну самовпевненість, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх ненастання, внаслідок перевищення встановлених норм швидкісного режиму, при виникненні небезпеки для його руху у вигляді автомобіля марки «Ataman» моделі «A-092H6» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався прямо в попутному напрямку, не зміг виконати вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що

-«У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»,

внаслідок чого допустив зіткнення передньою правою частиною керованого ним автомобіля марки «Subaru» моделі «Forester» реєстраційний номер НОМЕР_1 з задньою лівою частиною автобуса марки «Ataman» моделі «A-092H6» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобуса марки «Ataman» моделі «A-092H6» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді лінійного перелому лівої малогомілкової кістки у верхній третині без зміщення уламків.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. а) п. 2.9, п.п. б) п. 2.3, п.п. б) п. 12.9 п. 12.3. Правил дорожнього руху України, перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

За викладених обставин дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

23.10.2024 між потерпілим у даному провадженні ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про примирення у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 470, 473 КПК України.

Згідно умов угоди ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, в результаті скоєння якого потерпілому ОСОБА_6 заподіяно фізичної, матеріальної та моральної шкоди, яка з урахуванням повної компенсації негативних наслідків, завданих злочином, загалом оцінена потерпілим в грошовому еквіваленті в розмірі 54000,00 грн., та яка повністю потерпілому сплачена. Сторони домовилися, що з урахуванням кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення - щирого каяття, добровільного відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди, позитивної пост кримінальної поведінки обвинуваченого, направленої на надання допомоги під час лікування потерпілого, відсутність негативних характеризуючи даних, здійснення підприємницької та волонтерської діяльності, притягнення до відповідальності вперше, відсутності обтяжуючих покарання обставин, сторони, з урахуванням обставин кримінального правопорушення та особи обвинуваченого дійшли згоди про призначення покарання ОСОБА_4 із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України шляхом переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме у виді штрафу з дотриманням ч. 2 ст. 53 КК України в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000,00 (тридцять чотири тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України та п. 2 ст. 474 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди про примирення. Враховуючи наведене, суд розглядає справу відповідно до вимог ст. 474 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні просить затвердити добровільно підписану ним угоду, беззаперечно визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, підтвердив, що беззастережно визнає свою винуватість у скоєні даного злочину та зазначив, що кається у скоєному та пояснив суду, що він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження такої угоди.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного щодо затвердження угоди, просить суд врахувати, що обвинувачений ОСОБА_4 з перших днів надавав і моральну і матеріальну допомогу потерпілому, при цьому робив це не з метою уникнути відповідальності, а щиро та дотримуючись морально-етичних устоїв суспільства, просить затвердити укладену 23.10.2024 між обвинуваченим та потерпілим угоду про примирення.

Потерпілий ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні підтвердив добровільність укладення угоди про примирення з обвинуваченим, який відшкодував потерпілому завдану шкоду, претензій до обвинуваченого він не має, розуміє, що внаслідок укладення угоди будуть обмежені його права і він в подальшому не зможе змінювати розмір вимог відшкодування завданої злочином шкоди.

Прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти затвердження укладеної угоди про примирення потерпілого з обвинуваченим посилаючись на: підвищений ступінь суспільної небезпеки даного злочину, умови угоди не відповідають інтересам суспільства, а також зазначила, що хоч формально укладена угода і відповідає вимогам КПК України, однак узгоджене сторонами покарання не відповідає положенням чинного процесуального законодавства за встановлених досудовим розслідуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, тому слід відмовити в затвердженні угоди.

Заслухавши доводи сторін даного кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, зміст угоди про примирення, суд, у відповідності до ч. 1 ст. 473 КПК України та ч. 5 ст. 474 КПК України, роз`яснивши обвинуваченому та потерпілому їх права та наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, переконався у добровільності укладення угоди і що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

При цьому суд з`ясував, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про примирення, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що також виходить із вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 порушив правила безпеки дорожнього руху будучи особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

В обвинувальному акті вказані обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, добровільне відшкодування завданої потерпілому шкоди, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України - відсутні.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 65, 69 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим, особи обвинуваченого, який має сталі соціальні зв`язки, зареєстроване місце проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, беззастережне визнання обвинуваченим своєї вини та з урахуванням щирого каяття обвинуваченого, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільного вжиття обвинуваченим заходів, спрямованих на повне відшкодування завданої шкоди потерпілому.

Суд приймає до уваги, що угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони, шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норми права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси. І оскільки в цьому випадку укладена у кримінальному провадженні угода про примирення відповідає інтересам потерпілого, який беззаперечно про це наголосив, то, за відсутності інших обставин, вона відповідає й інтересам суспільства. На переконання суду, в цьому випадку призначення узгодженої сторонами міри покарання (яка передбачає в тому числі й додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три роки) соціально адаптованій особі, яка має похилий вік 62 роки, одруженого, до цього не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, у цьому випадку не буде суперечити інтересам суспільства.

Суд не погоджується з доводами прокурора, викладеними нею у запереченнях щодо затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим з огляду на наступне.

КПК України передбачає два види угод: угода про примирення та угода про визнання винуватості. Перша з них може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, друга між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. В обох випадках зміст угоди має містити узгоджене покарання та згоду сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України, зокрема, Розділом XI його Загальної частини. Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання, яке понесе винна особа.

Зі змісту Закону України №1231-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» вбачається, що внесені ним зміни до Кримінального кодексу України не передбачали заборони застосування ст. 69 КК України у справах щодо порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також, санкція ч. 1 ст. 286-1 КК України визначена Законом №1231-ІХ в такому розмірі, який згідно ст. 12 КК відносить її до категорії нетяжких злочинів. При цьому, вказаний Закон не вніс зміни і не передбачив жодних обмежень щодо можливості укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Крім того, Законом №1231-ІХ не було змінено положення ст. 475 КПК України і не передбачено повноваження суду призначати інше покарання ніж узгоджене сторонами угоди.

За змістом ст. 1 КПК України та ст. 75 Конституції України Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами України, а єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Оскільки законодавець при прийнятті Закону №1231-ІХ не передбачив жодних заборон чи обмежень на застосування ст. 69 КК України та укладення угод у кримінальних провадженнях за ч. 1 ст. 286-1 КК України, то доводи прокурора про невідповідність узгодженого покарання суспільним інтересам є безпідставними.

Судом встановлено, що згідно з висунутим ОСОБА_8 обвинуваченням, внаслідок його дій було завдано шкоду лише потерпілому ОСОБА_6 , який просить призначити обвинуваченому визначене угодою про примирення покарання та цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України.

Та обставина, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху та експлуатацію транспорту, сама по собі не є підставою для висновку про те, що в будь-якому випадку угода про примирення між потерпілим та обвинуваченими не відповідає інтересам суспільства.

Виходячи з вищезазначеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим і обвинуваченим, та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами кримінального провадження міри покарання, оскільки умови угоди про примирення відповідають вимогам КПК та КК України, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає достатніми підставами для застосування приписів ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, який узгоджений сторонами, а саме штрафу, з дотриманням ч. 2 ст. 53 КК України в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, враховуючи, що обвинувачений працевлаштований та має змогу його сплатити, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, виходячи з того, що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів, а також вказане покарання обумовлене укладеною сторонами кримінального провадження угодою про примирення, що, на переконання суду, відповідає вимогам закону та ґрунтується на принципі індивідуалізації, а також передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

Питання, щодо майна, на яке накладено арешт, слід вирішити у відповідності до ст. 174 КПК України.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Документально підтверджені витрати на залучення експертів підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до положень ст. 124 КПК України.

Цивільний позов у справі заявлено не було.

Клопотань від учасників судового провадження про обрання, зміну чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 468-469, 472-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити укладену 23.10.2024 в кримінальному провадженні № 0000540 від 25.02.2024 угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000,00 грн. (тридцять чотири тисячі грн. 00 коп.) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні в розмірі 16660,16 грн. (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят грн. 16 коп.).

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2024 на автомобіль марки «Subaru» моделі «Forester» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.02.2024 на автобус марки «Ataman» моделі «A-092H6» реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Речові докази :

автомобіль марки «Subaru» моделі «Forester» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано власнику на відповідальне зберігання залишити власнику за належністю;

автобус марки «Ataman» моделі «A-092H6» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який передано власнику на відповідальне зберігання залишити власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. ст. 394, 395 КПК України, до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1