ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційної скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19 червня 2025 року.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, а також особу обвинуваченого, посилався на те, що ризики передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинили існувати та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе їм запобігти.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду змінити та визначити ОСОБА_7 заставу в межах ч. 5 ст. 182 КПК України (200000 грн.), з покладенням на нього додаткових обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги адвокат посилається на недоведеність встановлених судом ризиків. Адвокат звертає увагу на те, що фактично судове слідство проведено в повному обсязі, а обвинувачений тримається під вартою протягом 1 року 10 місяців. Поряд із цим, потерпілий у під час судового розгляду вказав на відсутність до обвинуваченого претензій матеріального характеру та просив останнього суворо не карати. Окрім цього, на переконання захисника, фактично в діях обвинуваченого відсутні ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та попри це прокурор обґрунтовує ризики тяжкістю саме цього злочину. Серед іншого, захисник звертає увагу на те, що обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності, проте відбув покарання, не судимий, до адміністративної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, де мешкає з матір`ю, яка має онкологічне захворювання та чоловік якої загинув на війні. Відомості про невиконання останнім своїх процесуальних обов`язків відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який апеляційну скаргу підтримав, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону не повною мірою.

Як встановлено апеляційним судом та що знайшло своє підтвердження у матеріалах контрольного провадження, 21 квітня 2025 року судом, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою останнього.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу, суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою, та дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились і виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та погоджується з тим, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за попередньою змовою групою осіб, міцних соціальних зв`язків та офіційного джерела доходу не має, до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів притягується не вперше.

На переконання колегії суддів, більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , тому приходить до висновку, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою останнього відповідає вимогам ст. 199 КПК України.

Доводи захисника ОСОБА_7 про недоведеність ризиків не заслуговують на увагу, оскільки сукупність даних про тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується останній та особу обвинуваченого, з урахуванням оголошеного на території України воєнного стану, беззаперечно доводить їх існування.

Що стосується обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_7 , то ці обставини перевіряються судом під час ухвалення остаточного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було вирішено під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

Разом із цим, колегія суддів вважає, що з огляду на стадію розгляду провадження, а також тривалість строку ув`язнення ОСОБА_7 зазначені ризики хоча і не зникли, проте суттєво зменшились, а тому не може погодитись з висновками суду в частині відсутності підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Так, згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватися слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами є: 1) всі обставини кримінального правопорушення; 2) майновий та сімейний стан підозрюваного, обвинуваченого; 3) інші дані про його особу (наприклад, поведінка під час кримінального провадження); 4) ризики, передбачені в ст. 177 КПК, а критеріями - те, що розмір застави: а) достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та, водночас, б) не буде завідомо непомірним для нього. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала підозрюваного, обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини проживання.

Європейський суд з прав людини, у рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

У рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, встановлюється у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачений має постійне місце проживання, де мешкає з онкохворою матір`ю, яка потребує догляду.

З урахуванням цих обставин, а також даних про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується не вперше та офіційного джерела доходу не має, беручи до уваги обставини та встановлені ризики, які суттєво зменшились, колегія суддів вважає за можливе визначити обвинуваченому розмір застави у 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, внесення якої зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, запобігти ризикам та не буде завідомо непомірною для нього.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції - скасувати та відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України постановити нову, якою продовжити щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_8 задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19 червня 2025 року, з визначенням застави у розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн., яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, Банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, р/р UA1086699, та надати документи, що це підтверджує прокурору.

У разі сплати суми застави вважати, що до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді застави, звільнити його з-під варти та покласти обов`язки, передбачені п.п 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: з`являтись за викликом прокурора, суду; не відлучатися за межі Дніпропетровської області без дозволу прокурора, суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4