печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Приватного акціонерного товаривства «Вінницяпобутхім», про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.07.2023 у справі 757/27970/23-к, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Приватного акціонерного товаривства «Вінницяпобутхім», про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.07.2023 у справі 757/27970/23-к.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що у ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000027 від 18.03.2022 року, 13 липня 2023 року у справі № 757/27970/23-к слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва постановлено ухвалу якою накладено арешт з позбавлення права на відчуження та розпорядження на майно, що належить Приватному акціонерному товариству «Вінницяпобутхім».

Разом з цим, адвокат вказує, що 24.07.2024 рішенням Вищого антикорупційного суду України у судовій справі № 991/5120/24 позов Міністерства юстиції України задоволено.

Застосовано до Акціонерного товариства «Невская косметика» (Акционерное общество «Невская косметика») (місце знаходження: 192029, Російська Федерація, місто Санкт-Петербург, проспект Обухівської оборони, будинок 80; ідентифікаційний код юридичної особи 893) санкцію, передбачену пунктом 11 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції», та стягнуто в дохід держави актив, який належить Акціонерному товариству «Невская косметика», а саме частку у розмірі 100 % (акцій) Статутного капіталу Приватного акціонерного товариства «Вінницяпобутхім» (місце знаходження: 21015, місто Вінниця, вулиця Академіка Янгеля, будинок 4; ідентифікаційний код юридичної особи 30684913).

Так, 14 лютого 2025 року Розпорядження Кабінету Міністрів України №116-р про внесення змін в додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 січня 2019 року №36 "Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності", Підприємство визначене як таке, що перебуває у 100% власності Фонду Держмайна під назвою ПрАТ «Вінницяпобутхім».

Враховуючи те, що арешт вищевказаного майна є перешкодою для подальшого виконання рішення Вищого антикорупційного суду України у судовій справі № 991/5120/24 від 24.07.2024, а також є перешкодою для здійснення Фондом державного майна України управління, розпоряджання таким активом який було стягнуто в дохід держави Підприємством, адвокат звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням щодо скасування арешту накладеного ухвалою від 13 липня 2023 року у справі № 757/27970/23-к.

Представник товариства в судове засідання подав, заяву про проведення судового засідання без його участі.

Слідчий в судове засідання подав, заяву про проведення судового засідання без фіскування технічними засобами, просив клопотання задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні клопотання про скасування арешту майна, що накладений в рамках кримінального провадження також, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотанні, оскільки заявником в обґрунтування своєї позиції не надано слідчому судді ухвалу про накладення арешту, що унеможливлює слідчого суддю, належним чином дослідити, обставини накладення арешту, майно на яке накладено арешт.

Відтак, клопотання не підлягає задоволенню, у зв`язку з його неналежним обгрунтуванням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Приватного акціонерного товаривства «Вінницяпобутхім», про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.07.2023 у справі 757/27970/23-к, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1