Справа № 308/6986/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000035 від 17.04.2024 року про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 за погодженням прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000035 від 17.04.2024 року звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно.

В обгрунтування вимог клопотання слідчий посилається на те, що Слідчим відділенням відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за процесуального керівництва Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 17.04.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000035.

24.02.2025 слідчим за погодженням з прокурором повідомлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про підзору у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що у невстановлені органом досудового розслідування точний день, час та місці, але не пізніше осені 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, розробив протиправний план незаконного придбання на підставі підроблених документів прав на об`єкти нерухомого майна земельні ділянки колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Горького, розташованого на території Холмківської (раніше Сторожницької) сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, які увійшли до площі земель, що підлягають розподілу, але не були виділені власникам земельної частки (паю).

З метою реалізації вищевказаного протиправного плану ОСОБА_5 залучив ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підшукав осіб, що погодились за заздалегідь обумовлену грошову винагороду виготовити на їх ім`я підроблені правовстановлюючі документи на відповідні земельні ділянки з метою їх подальшого відчуження.

Так, на виконання заздалегідь обумовленого з ОСОБА_5 плану ОСОБА_6 у невстановлені органом досудового розслідування точний день, час та місці, але не пізніше осені 2023 року, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, відсутні жодні майнові права на земельні ділянки колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Горького, розташованого на території Холмківської (раніше Сторожницької) сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, з корисливим мотивом, за заздалегідь обумовлену грошову винагороду у розмірі 100 доларів США, домовився з вищевказаною особою про незаконне оформлення на нього права власності на земельну ділянку, що знаходиться в межах нерозподілених земель вказаного КСП, шляхом підроблення правовстановлюючих документів на неї.

На виконання вказаної протиправної домовленості ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_7 з допомогою месенджеру засоби, необхідні для підроблення правовстановлюючих документів на земельну ділянку фотокопії персональних документів, а саме: паспорту на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_1 , виданого Волноваським РВ ГУ ДМС України в Донецькій області, та довідки про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків НОМЕР_2 , які в подальшому передав ОСОБА_5 .

Надалі, ОСОБА_5 у невстановлені органом досудового розслідування точний день, час та місці, використовуючи отримані від ОСОБА_6 персональні документи ОСОБА_7 , організував внесення до бланку державного акту серії І-КВ №104362, що видається Ужгородською районною адміністрацією Закарпатської області, завідомо недостовірних відомостей щодо наявності у ОСОБА_7 на підставі рішення Ужгородської райдержадміністрації від 08.08.2002 №276/3 у приватній власності земельної ділянки площею 1,4956 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована території Сторожницької сільської ради, внесення до даного державного акту завідомо недостовірних відомостей про реєстрацію акту в Книзі записів державних актів на право приватної власності за №1663 та нанесення на державний акт завідомо недостовірних підписів голови райдержадміністрації ОСОБА_8 та інженера-землевпорядника ОСОБА_9 .

З метою забезпечення належної реєстрації вказаної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі ОСОБА_5 шляхом обману залучив ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який не був обізнаний із його злочинними намірами та який, в свою чергу, підшукав інженера-землевпорядника - фізичну особу-підприємця ОСОБА_11 для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

З метою виготовлення відповідної технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та внесення до неї завідомо недостовірних відомостей про наявність у ОСОБА_7 у приватній власності земельної ділянки площею 1,4956 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована території Сторожницької сільської ради, ОСОБА_5 використав завідомо підроблений документ державний акт серії НОМЕР_3 , який разом з отриманими від ОСОБА_6 персональними документами ОСОБА_7 , у невстановлені органом досудового розслідування точний день, час та місці, але не пізніше 21.12.2024, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, надав з допомогою месенджера ОСОБА_10 .

В свою чергу ОСОБА_10 21.12.2024 переслав за допомогою месенджера вказаний підроблений державний акт серії І-КВ №104362 та особисті документи ОСОБА_7 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_11 . На підставі отриманих документів ФОП ОСОБА_11 , не будучи обізнаним із протиправними намірами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та не усвідомлюючи, що наданий йому державний акт серії І-КВ №104362 є підробленим, розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянина ОСОБА_7 , площею 1,4956 га, яка розташована за адресою: Сторожницька сільська рада, Ужгородський район, Закарпатська область, та відправив дану документацію із землеустрою разом з відповідною заявою та електронним документом в установленому законом порядку Державному кадастровому реєстраторові для державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

За результатами розгляду відповідної заяви ФОП ОСОБА_11 відділом №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області 23.01.2024 відкрито поземельну книгу на земельну ділянку та присвоєно їй кадастровий номер :10:017:0029, де визначено власником земельної ділянки ОСОБА_7 .

Закінчуючи розроблений ОСОБА_5 спільний злочинний умисел на придбання прав на вказану земельну ділянку ОСОБА_7 , 26.01.2024, перебуваючи у приватного нотаріуса ОСОБА_12 , за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 20, офісний центр, 11 поверх, достовірно знаючи, що він не являється власником земельної ділянки за кадастровим номером :10:017:0029, площею 1,4956 га, оформив довіреність, яку зареєстровано в реєстрі за №124, на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою уповноважив останнього здійснювати представництво його інтересів в органах державної влади та місцевого самоврядування, державних, недержавних підприємствах, установах, організацій незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої приналежності, в тому числі нотаріуса (нотаріальних конторах), у Держгеокадастрі, Центрі ДЗК, центрі надання адміністративних послуг, у державних реєстраторів, у кадастрових реєстраторів, бюро технічної інвентаризації, установах банків тощо, як власника земельної ділянки, кадастровий номер :10:017:0029, площею 1,4956 га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Сторожницька сільська рада.

За таких обставин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману, придбали права на майно в особливо великих розмірах, а саме на земельну ділянку за кадастровим номером :10:017:0029, площею 1,4956 га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Сторожницька сільська рада, вартістю 4 820 020, 00 грн.

За таких обставин, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, а саме: в придбанні права на майно шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах.

Окрім того, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, а саме: в підробленні іншого офіційного документа, який видається установою і який надає права, з метою використання його підроблювачем та іншою особою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Окрім того, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: у використанні завідомо підробленого документа.

Окрім того, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, а саме: в придбанні права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах.

Окрім того, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України, а саме: розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, вчинення правочину з таким майном, особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Слідчий зазначає, що злочин, а саме ч. 5 ст. 190 КК України, який інкримінується ОСОБА_5 є особливо тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

А тому, орган досудового розслідування вважає за доцільне накласти арешт на все майно, зокрема і на банківські рахунки підозрюваного ОСОБА_5 , окрім майна визначеного ст. 55 ЗУ «Про виконавче провадження», з метою забезпечення кримінального провадження.

Вказує, що згідно інформаційної довідки №406929919 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру речових прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотеки, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за ОСОБА_5 зареєстровано наступне нерухоме майно, а саме:

-3-х кімнатна квартира, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 58.1 кв. м, житлова площа 46.1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №9193310 на праві приватної власності;

-3-х кімнатна квартира, що за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 69.8 кв. м, житлова площа 41.1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №62100 на праві спільної часткової власності у частці ;

Згідно інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за ОСОБА_5 зареєстровано наступне нерухоме майно, а саме:

-земельна ділянка з кадастровим номером :06:003:0010, площею 0.2500 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Сквирський район, Великополовецька сільська рада;

-земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0008, площею 0.5000 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Сквирський район, с. Великополовецьке.

Згідно витягу з «НАІС ДДАІ» МВС України за ОСОБА_5 зареєстроване наступне рухоме майно:

-транспортний засіб марки «LEXUS», моделі «RX350», номер кузова « НОМЕР_4 », д.н.з. НОМЕР_5 .

Беручи до уваги викладене і те, що ОСОБА_5 органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України та з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання за ч. 5 ст. 190 КК України, орган досудового розслідування приходить до висновку про необхідність накладення арешту на вище вказане майно, яке належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Слідчий зазначає, що незастосування арешту на майно може призвести до зникнення, втрати, знищення, передачі чи використання вказаного майна.

Так, з метою повного, об`єктивного досудового розслідування, виконання вимог КПК України, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, слідчий просить накласти арешт на все майно, зокрема і на банківські рахунки підозрюваного ОСОБА_5 , окрім майна визначеного ст. 55 ЗУ «Про виконавче провадження», з метою забезпечення кримінального провадження із забороною відчуження та розпорядження такого майна, яке перебуває у власності в ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця Республіки Молдова, м. Матеуци, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, із середньою освітою, тимчасово безробітнього, неодруженого, раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_6 , зокрема і наступного:

-3-х кімнатна квартира, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 58.1 кв. м, житлова площа 46.1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №9193310 на праві приватної власності;

-3-х кімнатна квартира, що за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 69.8 кв. м, житлова площа 41.1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №62100 на праві спільної часткової власності у частці ;

-земельна ділянка з кадастровим номером :06:003:0010, площею 0.2500 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Сквирський район, Великополовецька сільська рада;

-земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0008, площею 0.5000 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Сквирський район, с. Великополовецьке.

-транспортний засіб марки «LEXUS», моделі «RX350», номер кузова « НОМЕР_4 », д.н.з. НОМЕР_5 .

Позиція сторін :

В судове засідання прокурор та слідчий не з`явилися. Слідчий та прокурор подали до суду заяви, згідно яких просили розглянути клопотання без їх участі.

Власник майна ОСОБА_5 та його представник в призначене судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися неодноразово належним чином. Представник власника майна подав до суду заяву, згідно якої просив провести розгляд клопотання без їх участі, проти задоволенні клопотання заперечив та просив відмовити у його задоволенні. Зокрема подав до суду письмові заперечення на клопотання про арешт майна, згідно якого зазначив наступне.

Вказує, що у клопотанні не надано доказів, які б підтверджували необхідність накладення арешту для забезпечення таких цілей, як збереження доказів чи запобігання відчуженню майна.

Представник вказує, що як зазначено у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта 17.09.2010 реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови слідчого в ОВС СВ УБОЗ ГУМВС України в м. Києві накладено арешт на все нерухоме майно, належне ОСОБА_5 , зокрема на квартири та земельну ділянку та в 2012 році відкрито виконавче провадження. Тому будь-яке подальше накладення арешту на це майно є надмірним і суперечить чинному законодавству, а саме ст. 55 ЗУ «Про виконавче провадження». Окрім цього, транспортний засіб марки «LEXUS» та дві земельні ділянки в с. Великополовецьке, Білоцерківського (в мин.- Сквирського) району Київської області взагалі не належать ОСОБА_5 . Відомості про право власності ОСОБА_5 на земельні ділянки з кадастровими номерами: :06:003:0010 та :01:003:0008 не підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а у витязі з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, долученим прокурором до матеріалів клопотання, в останньому пункті зазначено, що інформація про власника є довідковою, а актуальна інформація міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому накладення арешту на ці об`єкти є безпідставним. Така ситуація створює ризик порушення прав третіх осіб, які не мають жодного стосунку до кримінального провадження

Вважає, що клопотання слідчого, погоджене прокурором про арешт майна не підлягає задоволенню, оскільки воно є необґрунтованим та не відповідає вимогам законодавства України. Враховуючи відсутність достатніх доказів, що майно на яке просять накласти арешт слідчий та прокурор перебуває у володінні ОСОБА_5 , накладення арешту на таке майно є неправомірним. А тому просить слідчого суддю у задоволенні клопотання заступника начальника слідчого відділення ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатський області капітана поліції ОСОБА_3 , погодженому прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_13 про арешт майна - відмовити в повному обсязі.

У відповідності до ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим відділенням відділу поліції №1 Ужгородського ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 17.04.2024 року внесені до ЄРДР за №0000035, попередня правова кваліфікація ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що 24.02.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №420011364 від 27.03.2025 року вбачається, що:

-Квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 ;

-Квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_5 та ОСОБА_14 в розмірі 1/2 частки кожному.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу, транспортний засіб марки «LEXUS», моделі «RX350», номер кузова « НОМЕР_4 », д.н.з. НОМЕР_5 зареєстровано на ОСОБА_5 як власника.

Слідчим суддею встановлено, що згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером :06:003:0010, площею 0.2500 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Сквирський район, Великополовецька сільська рада на праві власності належить ОСОБА_5 .

Слідчим суддею встановлено, що згідно інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0008, площею 0.5000 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Сквирський район, с. Великополовецьке на праві власності належить ОСОБА_5 .

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпе-чення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

Згідно зі ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання

Вказані вимоги слідчим при поданні клопотання про арешт майна виконані.

За версією сторони обвинувачення ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України.

24.02.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України.

Щодо обґрунтованості повідомленої підозри

Так, при розгляді клопотання слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України, а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні кримінальних правопорушень за викладених в клопотанні обставин.

Прокурором та слідчим наведено обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень. Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та доданими до клопотання доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри, і на підставі яких слідчий виніс повідомлення ОСОБА_5 про підозру, копія якого 24.02.2025 року, йому вручена. Слідчий суддя звертає увагу сторони захисту, що дослідження доказів з метою визнання їх такими, які можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Дослідивши матеріали судового провадження, приєднані прокурором до клопотання докази, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України.

Слідчий суддя, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає,що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбеллі Гартлі проти Сполученого Королівства`від 30серпня 1990 року, п.32, SeriesA,N182)

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України, слідчий суддя виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для висновку щодо обґрунтованості підозри , оскільки обґрунтованість підозри це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя, звертає увагу сторони захисту на те, що питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не являється предметом розгляду клопотання про арешт майна

Оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України за наведених у повідомленні про підозру обставин, суд керується стандартом доказування «обґрунтована підозра». Цей стандарт є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Як зазначав Європейський Суд з прав людини у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», під обґрунтованою підозрою слід розуміти існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Отже, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі, але вони мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі оцінки сукупності отриманих фактів та обставин слідчий суддя лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Виходячи з наявних матеріалів, слідчий суддя приходить до висновку про можливу причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень та відповідно встановлення викладених вище обставин за стандартом доказування «обґрунтована підозра».

Такий висновок також узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, де Суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді стороною обвинувачення наведені достатні відомості про обставини вчинення ОСОБА_5 кваліфікованих за ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України злочинів , які в сукупності з дослідженими матеріалами у судовому засіданні та наданими сторонами поясненнями дають підстави для висновку, що мали місце події, про які зазначається у цьому клопотанні, ОСОБА_5 міг вчинити інкриміновані йому кримінальні правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою. На підтвердження цього сторона обвинувачення надала достатні матеріали.

Кримінальне провопорушення, передбачене ч. 5 ст. 190 КК України належить до особливо тяжких, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.3 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно зі ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч.3,4 ст.358, ч.5 ст.190 КК України ( в редакції на час вчинення злочину), та у випадку доведеності його вини, суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна, оскільки санкція однієї з статей ч.5 ст.190 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна як обов`язкове, слідчий суддя вважає, що у відповідності до вимог ст.132,170-173 КПК України, слід накласти арешт на майно, яке належить підозрюваному, врахувавши, в тому числі, наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечити своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданню кримінального провадження.

Таким чином, доводи сторони захисту про недоведеність завдань та підстав для накладення арешту не знайшли свого підтвердження.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини» / Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо. Відсутність накладення арешту на майно підозрюваного буде сприяти його безперешкодному відчуженню, яке матиме наслідком неможливість виконання покарання у виді конфіскації майна. Таким чином, доводи сторони захисту про порушення права власності ОСОБА_5 є необґрунтованими, оскільки потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться у клопотанні слідчого, з метою виконання завдань у кримінальному провадженні.

Відсутність накладення арешту на майно підозрюваного буде сприяти його безперешкодному відчуженню, яке матиме наслідком неможливість виконання покарання у виді конфіскації майна. Таким чином, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться у клопотанні слідчого, з метою виконання завдань у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на яке слідчий просив накласти арешт, є спільною частковою власністю, а також власністю ОСОБА_5 разом з тим, накладаючи арешт, враховує і наслідки вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, які не є підозрюваними у даному кримінальному провадженні, в частині накладення арешту на рухоме і нерухоме майно.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна: з метою забезпечення кримінального провадження у частині конфіскації майна як виду покарання та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині конфіскації майна як виду покарання.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що слідчим дотримано вимог ст.ст. 170,171 КПК України і в клопотанні слідчого наявне обґрунтування необхідності арешту майна та конкретизовано підстави та мета накладення на них арешту.

Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки у разі його не застосуванні може призвести до його зникнення та навіть втрати , а тому наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони відчуження та розпорядження .

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя погоджується, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Розяснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000035 від 17.04.2024 року про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на все майно, зокрема і на банківські рахунки належне на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 , окрім майна визначеного ст. 55 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема на :

-3-х кімнатну квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 58.1 кв. м, житлова площа 46.1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №9193310 яка належить на праві власності ОСОБА_5 , шляхом тимчасового обмеження права на відчуження та розпорядження.

-1/2 частину 3-х кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 69.8 кв. м, житлова площа 41.1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №62100 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 , шляхом тимчасового обмеження права на відчуження та розпорядження.

-земельну ділянку з кадастровим номером :06:003:0010, площею 0.2500 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Сквирський район, Великополовецька сільська рада, яка належить на праві власності ОСОБА_5 , шляхом тимчасового обмеження права на відчуження та розпорядження.

-земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0008, площею 0.5000 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Сквирський район, с. Великополовецьке, яка належить на праві власності ОСОБА_5 , шляхом тимчасового обмеження права на відчуження та розпорядження.

-транспортний засіб марки «LEXUS», моделі «RX350», номер кузова « НОМЕР_4 », д.н.з. НОМЕР_5 який належить на праві власності ОСОБА_5 , шляхом тимчасового обмеження права на відчуження та розпорядження.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Дата оголошення повного тексту ухвали 15.04.2025 року о 13 год. 45 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1