Справа № 727/1995/24
Провадження № 1-кп/727/52/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів Шевченківського районного суду м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження №00000125 від 17.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження та учасників судового провадження:

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_5 ,

за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці знаходиться кримінальне провадження №00000125 від 17.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ч. 1 ст. 263 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заявили письмове клопотання про заміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, а у разі неможливості застосування домашнього арешту визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_5 утримується під вартою з 28.07.2023, тобто, понад два роки в ІТТ №1 м. Чернівці з неодноразовим продовженням строків тримання. Останнім рішенням суду строк дії запобіжного заходу продовжено до 16.09.2025.

Йому інкриміновано вчинення особливо тяжких злочинів у складі організованої групи: вимагання, нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть, а також незаконне поводження зі зброєю.

Позиція захисту щодо тримання під вартою.

1.Відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Усі свідки та потерпілі допитані, жоден не впізнав ОСОБА_5 як особу, причетну до інкримінованих злочинів.

Не зафіксовано жодного факту незаконного впливу на учасників процесу. Об`єктивних доказів ризику переховування немає: ОСОБА_5 має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, позитивні характеристики, не судимий.

2.Позитивна характеристика особи.

Постійно проживає в м. Чернівці разом з сім`єю. Раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Має спортивні досягнення, займався доглядом за хворим пенсіонером-інвалідом. Позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Отримав позитивні характеристики від адміністрації ІТТ №1.

3.Принцип винятковості тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатен запобігти ризикам. У даній справі таких доводів не наведено.

Практика Верховного Суду Постанова об`єднаної палати ККС ВС від 06.06.2019 у справі № 640/5023/19: «Продовження строку тримання під вартою можливе лише за умови доведення стороною обвинувачення конкретних ризиків. Посилання лише на тяжкість обвинувачення не є достатнім обґрунтуванням». Постанова ККС ВС від 22.01.2019 у справі № 756/634/18:

«Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без наведення судом нових і достатніх підстав суперечить вимогам ст. 5 Конвенції».

Постанова ККС ВС від 21.11.2018 у справі № 333/6020/17: «Суди зобов`язані досліджувати можливість застосування альтернативних запобіжних заходів. Ігнорування цього є порушенням ст. 183 КПК України».

Практика ЄСПЛ «Єлоєв проти України» (2008): навіть за наявності обґрунтованої підозри тримання під вартою протягом тривалого часу стає невиправданим без додаткових підстав. «Харченко проти України» (2011): українські суди систематично порушують ст. 5 Конвенції, обмежуючись шаблонними формулюваннями. «Клішин проти України» (2010): кожен ризик має бути доведений конкретними фактами, а не абстрактними припущеннями. «Руденко проти України» (2015): суди повинні перевіряти, чи не зменшились ризики, які стали підставою для первинного обрання запобіжного заходу.

4. Розумні строки

ЄСПЛ послідовно підкреслює, що тривале тримання під вартою є порушенням ст. 5 Конвенції: «Ігнатенко проти України» (2016): тримання понад два роки без нових підстав є порушенням Конвенції. «Тимошенко проти України» (2013): навіть тяжке обвинувачення не виправдовує тривале позбавлення свободи. «Соловей та Зозуля проти України» (2018): національні суди мають наводити конкретні причини, чому більш м`які заходи є недостатніми.

Таким чином, тримання ОСОБА_5 під вартою понад два роки виходить за межі «розумного строку» і не відповідає вимогам Конвенції.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні.

Прокурор не довів неможливість застосування більш м`яких заходів.

Тривале тримання під вартою ОСОБА_5 є непропорційним обмеженням права на свободу.

ЄСПЛ і Верховний Суд вимагають застосовувати альтернативні заходи за відсутності нових та достатніх підстав.

Також захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_8 вдруге подане письмове клопотання про заміну запобіжного заходу, в обґрунтування якого зазначено, що ОСОБА_5 перебуває під вартою з 28.07.2023, тобто понад 2 роки, і не просто під вартою, до нього вкотре продовжено заходи безпеки з утриманням в Ізоляторі тимчасового тримання № 1 (м. Чернівці) ГУНП в Чернівецькій області на період дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно останнього до 16.09.2025 включно.

За версією обвинувачення йому інкриміновано вчинення наступних злочинів.

Так, 26.08.2015 учасниками злочинної організації - ОСОБА_5 , Особою-3 (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), Особою-2 (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), під керівництвом Особою-1 (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), заподіяно тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 , що спричинили смерть останнього.

05 вересня 2017 року учасниками злочинної організації - ОСОБА_5 , Особою-3 (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), Особою-4 (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) та двома невстановленими досудовим розслідуваннями особами, під керівництвом. Особи-1 (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), вчинено вимагання грошових коштів в сумі 20 000 доларів США у громадянина Логвіненка, що відповідно до офіційного курсу гривні відносно валюти долара США, встановленого Національним банком України станом на момент вчинення кримінального правопорушення, становило 518124, 98 гривень, поєднане з погрозою вбивства потерпілого та його близьких родичів;

Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що в період з 13.10.2020 по 22.02.2021 учасниками злочинної організації - ним, Особою 4 (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), під керівництвом Особи 1 (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), вчинено вимагання грошових коштів в сумі 6000 Євро у громадянина ОСОБА_10 , що відповідно до офіційного курсу гривні відносно валюти Євро, встановленого Національним банком України станом на момент вчинення кримінального правопорушення, становило 200038,8 гривень, поєднане із застосуванням насильства відносно останнього.

Окрім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину у сфері незаконного поводження зі зброєю, бойовими припасами.

Звинувачення ОСОБА_5 у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів від самого початку відбувалось з грубими порушеннями вимог ст. 36, 86, 87 214, 216 КПК України, адже, докази, отримані із порушенням правил підслідності, передбачені ст. 216 КПК України, є недопустимими.

Так, у справі № 640/5023/19 об`єднана палата ККС ВС зробила висновок, що в разі доручення Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками здійснити досудове розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування без встановлення неефективності досудового розслідування органом досудового розслідування, визначеним ст. 216 КПК України, зазначені уповноважені особи діятимуть поза межами своїх повноважень. У такому випадку матимуть місце недотримання належної правової процедури застосування ч. 5 ст. 36 КПК України та порушення вимог статей 214, 216 КПК України. Наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних у ході досудового розслідування, недопустимими на підставі ст. 86, п. 2 ч. З ст. 87 КПК України як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку.

Більше того, згідно з вимогами ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ССПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть наявність обгрунтованої підозри у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Аналогічні висновки містяться у справі «Прокопенко проти України», в якому зазначено, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме: захисту особи від свавілля.

Водночас, в судовому засіданні, що відбулось 18.07.2025 року щодо нього вкотре продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та судом визнано доведеними існування наступних ризиків: ризик переховування від суду (п.1 ч.І ст. 177 КПК України); ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків (п.З ч.І ст. 177 КПК України) та ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується (п.5 ч.1 ст. 177 КПК України)

Не зважаючи на це, прошу суд звернути увагу на той факт, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на сьогоднішній день перестали існувати, адже, судом досліджено абсолютно всі матеріали кримінального провадження, аудіо та відеозаписи, допитано всіх потерпілих та свідків сторони обвинувачення.

Жодних доказів причетності ОСОБА_11 до інкримінованих йому злочинів в судовому засіданні не здобуто, а навпаки існують лише беззаперечні докази невинуватості її клієнта.

Так, допитані судом допитані потерпілі - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Ніхто з цих людей не впізнав ОСОБА_11 як особу, яка має оча б якесь відношення до вчинення щодо них злочинів, а потерпілий ОСОБА_14 взагалі ствердив суду, що інша особа вчиняла відносно нього злочин!!

Потерпілий ОСОБА_13 в суді звинуватив у вчиненні злочину щодо нього особу на прізвище « ОСОБА_15 », який, на думку свідка, чомусь до сих пір не на лаві підсудних. Більше того, жоден з потерпілих не мають претензій до обвинуваченого.

Свідки по епізоду побиття потерпілого ОСОБА_9 :

Свідок ОСОБА_16 повідомив суду, що ОСОБА_17 не знає, бачив як ОСОБА_18 наносять ушкодження близько 5 осіб, і що саме цікаве, не допоміг товаришу, не втрутився у конфлікт, не повідомив у правоохоронні органи, а спокійно поїхав на автомобілі разом з своїм батьком з місця злочину та в подальшому зустрівся з дівчиною.

Свідки ОСОБА_19 і ОСОБА_20 - знаходились на території гімназії №1, де були спричинені т/у потерпілому ОСОБА_21 , жоден з них конфлікту не бачив, ОСОБА_5 не впізнали.

Допитані в судовому засіданні лікар та фельдшер ШМД змогли лише пригадати обставини виклику карети ШМД, які тілесні ушкодження було спричинено потерпілому, однак обставин вчинення злочину щодо потерпілого їм невідомі.

Свідок ОСОБА_22 ствердив у судовому засіданні про те, що 26.08.2015 (день побиття ОСОБА_21 ) знаходився з ОСОБА_5 та іншими хлопцями на святкуванні дня народження ОСОБА_23 у кафе «Бріг».

Свідок ОСОБА_24 заявив суду, що цитата: «Дєдов сидить як козел отпущения».

Свідки по епізоду вимагання грошових коштів у ОСОБА_13 :

Дружина потерпілого ОСОБА_13 - свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні побачила ОСОБА_5 вперше.

Свідки по епізоду вимагання грошових коштів у ОСОБА_14 :

Свідок ОСОБА_26 з ОСОБА_27 не знайомий, повідомив суду, що має претензії виключно до потерпілого ОСОБА_28 , який йому винен грошові кошти.

Свідки по епізоду незаконного поводження зі зброєю:

Свідок ОСОБА_29 показав суду, що ОСОБА_5 знає, останній працював у нього в готелі «Рубель» водієм, був його довіреною особою. Охарактеризував її підзахисного виключно з позитивної сторони, а стосовно вилучення зброї в приміщенні бані, ПОВІДОМИВ, що вхід туди є вільним як для працівників комплексу, так і для відвідувачів. В ту ніч ОСОБА_30 ночував у приміщенні бані, адже інших вільних кімнат в готелі не було. Щодо вилучених предметів, вилучених у приміщенні бані ствердив, що сумка із даними речами може належати будь-кому як з відвідувачів, так і працівників закладу. Більше того, повідомив суду, що жодних заборонених предметів він у ОСОБА_5 ніколи не бачив.

Свідок ОСОБА_31 показала суду, що ОСОБА_5 знає, останній працював в їх сім`ї, возив дітей, чоловіка. Охарактеризувала ОСОБА_5 позитивно. Стосовно вилучення зброї в приміщенні бані, повідомила, що їй невідоме її походження і кому вона належить. Повідомила суду, що жодних заборонених предметів вона у мого підзахисного ніколи не бачила.

Більше того, зазначені свідки підтвердили, що ОСОБА_30 працював у них, вони охарактеризували його виключно з позитивної сторони, а враховуючи те, що вони довіряли ОСОБА_5 своїх дітей, свідчить лише про високу довіру до нього як до людини чесної, порядної та вихованої.

Тож про який тиск з боку ОСОБА_5 на вже допитаних потерпілих та свідків, які відкривають нам очі лише на безпідставне обвинувачення мого підзахисного, може йти мова? Як потерпілі, так і свідки свідчать на користь ОСОБА_5 і підтверджують лише його невинуватість.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Слід звернути увагу на те, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Захистом подавалась велика кількість документів, які характеризують останнього виключно з позитивної сторони:

1. ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягався;

2.має вищу юридичну освіту, міцну сім`ю-батьків та сестру, постійне місце проживання, що свідчить виключно про міцність соціальних зв`язків;

3.все своє життя до затримання займався спортом та добився значних спортивних досягнень (характеристика долучена до матеріалів провадження);

4.доглядав і щиро опікувався хворим стареньким пенсіонером - інвалідом (характеристика долучена до матеріалів провадження);

5.виключно позитивно характеризується з місцем проживання (характеристика долучена до матеріалів провадження);

6.виключно позитивно характеризується за місцем утримання у Ізоляторі тимчасового тримання № 1 (м. Чернівці) ГУНП в Чернівецькій області (характеристика долучена до матеріалів провадження);

7.виключно позитивно характеризується за останнім місцем роботи (показання свідків в судовому засіданні).

Наведені факти і характеристики свідчать про безпідставне утримання ОСОБА_5 в умовах ізоляції від суспільства.

Слід зауважити на позиції Європейського Суду з прав людини, які згідно з ч.2 ст.8, ч. 5 ст. 9 КПК України, є частиною національного законодавства щодо ідходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке грунтується на презумпції невинуватості, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обгрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішнн проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи, чітко доведені та проаналізовано.

За змістом ст. 194 КПК України на суд покладено обов`язок установити: 1) обгрунтованість підозри (ст. 177 КПК України); 2) наявність ризиків (ст. 177 КПК України); 3) можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів (ч.1. ст. 183 КПК України).

В минулих судових засіданнях, під час продовження запобіжного заходу, питання можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів не розглядалось.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Ці обставини, за приписами ст. 178 КПК України, визначаються через оцінку: 1) вагомості доказів для підозри; 2) тяжкості можливого покарання; 3) віку та стану здоров`я; 4) міцності соціальних зв`язків (місце проживання, наявність родини, утриманців тощо); 5) наявності місця роботи або навчання; 6) репутації; 7) майнового стану; 8) наявності судимостей; 9) дотримання умов запобіжного заходу; 10) наявності повідомлення про підозру у вчиненні іншого правопорушення; 11) розміру майнової шкоди чи доходу, вагомості доказів цього.

Жодна з перелічених обставин в судових засіданнях не досліджувалась, а тому помилковим є висновок щодо неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Водночас, сторона захисту вважає, що для забезпечення виконання ОСОБА_5 покладених на нього законом обов`язків, пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики яких вже встановлені судом 18.07.2025, буде запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави, із врахуванням положень ст. 182 КПК України, з покладенням відповідних обов`язків, які він гарантовано буде виконувати.

Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. З ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. Частиною 1 ст. 201 КПК України визначено, що обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Так, відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом. Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні: 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України). Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України). Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий. Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 підтримали клопотання захисніків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та просили їх задовольнити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_32 заперечував проти задоволення клопотання про заміну запобіжного заходу.

Заслухавши клопотання захисника, думку обвинуваченого, прокурора дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 201 КПК України, копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Згідно з ч. 3 ст. 201 КПК України, до клопотання мають бути додані:

1) копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання;

2) перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання;

3) підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 201 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 5 ст. 201 КПК України, слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього, суд зауважує, що попереднє клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому було розглянуто 18 липня 2025 року, про що постановлено ухвалу суду 18.07.2025.

Клопотання про заміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 подані 21 серпня 2025, тобто пізніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали (18.07.2025) про застосування запобіжного заходу обвинуваченому.

Отже, колегія суддів вважає можливим розглянути клопотання про заміну запобіжного заходу, подане в рамках строків, передбачених КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Під час продовження строку тримання під вартою 25.03.2025 прокурором були зазначені такі ризики, як: ризик переховування від суду, ризик незаконного впливу на потерпілого чи свідків, ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.07.2025 строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено до терміном до 16 вересня 2025 року, в якій суд зазначив, що щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконного впливу на свідків та потерпілого, суд вважав його необґрунтованим, адже свідки та потерпілий вже були допитані, та щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення іншого кримінального правопорушення, суд вважав його також необґрунтованим, про що було зазначено в зазначеній ухвалі суду, оскільки ОСОБА_33 раніше не судимий.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч.1 ст. 177 КПК України)

В ухвалі суду від 18.07.2025 про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів дійшла висновку про те, що прокурором зазначено, що ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином може бути виражений у неявці обвинуваченого до суду є необґрунтованим стороною обвинувачення, оскільки стороною обвинувачення не надано конкретних доводів та доказів на обґрунтування даного ризику.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України)

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки чи потерпілий допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд вважає, що ризик впливу на свідків та потерпілих, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілих та дослідження їх судом.

Втім, оскільки допитані вже всі потерпілі та свідки, окрім того, під час судового розгляду прокурором не було заявлено про повторний допит потерпілих та свідків, а отже, колегія суддів доходить висновку, що на даний час не існує ймовірного ризику того, що внаслідок впливу ОСОБА_5 , на свідків можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді.

Щодо ризику переховування від суду (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України)

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні, відповідно до ст. 12 КК України, тяжких та особливо тяжких злочинах, за які законом передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років позбавлення волі (ч. 1 ст. 263 КК України), від 7 до 10 років позбавлення волі (ч. 2 ст. 121 КК України) та до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна (ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 189 КК України)

Водночас, «Обираючи запобіжний захід заявнику, суд першої інстанції встановив існування ризику його переховування. Для такої оцінки було вказано лише одну причину: покарання, яке загрожувало заявнику. У цьому контексті Суд повторює усталений принцип своєї практики, згідно з яким ризик переховування не може оцінюватися виключно на підставі тяжкості можливого покарання (див. згадане рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia), пункт 223). Аби переконати суд, що насправді існував ризик переховування заявника, жодного іншого факту чи причини, які конкретно стосувалися справи заявника, наведено не було» (Рішення ЕСПЛ від 25.03.2021 у справі «Авраімов проти України» пункт 64), суд доходить висновку, що .

Стороною захисту суду документи, які характеризують останнього виключно з позитивної сторони: ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягався; має вищу юридичну освіту (Т.11 а.с.19-20), міцну сім`ю-батьків та сестру, постійне місце проживання, що свідчить виключно про міцність соціальних зв`язків; все своє життя до затримання займався спортом та добився значних спортивних досягнень (характеристика долучена до матеріалів провадження Т.11 а.с.23); доглядав і щиро опікувався хворим стареньким пенсіонером - інвалідом (характеристика долучена до матеріалів провадження Т.11 а.с.24); виключно позитивно характеризується з місцем проживання (характеристика долучена до матеріалів провадження Т.11 а.с.24, 174); виключно позитивно характеризується за місцем утримання у Ізоляторі тимчасового тримання № 1 (м. Чернівці) ГУНП в Чернівецькій області (характеристика долучена до матеріалів провадження Т.12 а.с.71); виключно позитивно характеризується за останнім місцем роботи (показання свідків в судовому засіданні та Т.11 а.с.17).

Так, суду стороною захисту надана характеристика від 08.01.2025 на обвинуваченого ОСОБА_5 за підписом начальника Ізолятору тимчасового тримання № 1 (м. Чернівці) ГУНП в Чернівецькій області, згідно з якою обвинувачений характеризується позитивно. Режим тримання та правила поведінки не порушує, до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог режиму тримання не притягався, стягнень та заохочень не мав. З поліцейськими ІТТ ввічливий та коректний, в суперечки не вступає та не протидіє виконанню їх службових обов`язків. Скарг та претензій до особового складу ІТТ не висловлював. Дбайливо ставиться до інвентарю, обладнання та іншого майна ІТТ. За характером врівноважений. Має охайний зовнішній вигляд, камери, в яких утримувався, підтримує в належному стані (Т.12 а.с. 71).

Згідно з характеристикою начальника ІТТ у м. Києві від 05.04.024, ОСОБА_5 за весь час перебування в ІТТ режим утримування не порушував, правил внутрішнього розпорядку та поведінки дотримувався, міри примусу та покарання до нього не застосовувалися. Виконував вимогами адміністрації ІТТ, ввічливий з працівниками ІТТ й утримуваними особами, які перебували у камері. Дбайливо ставиться до інвентарю, обладнання та іншого майна ІТТ. Не вступав в суперечки з представниками адміністрації ІТТ та не протидіє виконанню ними своїх обов`язків. Скарг та претензій до працівників ІТТ не висловлював, до дисциплінарної чи іншої відповідальності не притягувався (Т.11 а.с. 221).

Згідно з характеристикою від 30.01.2024, наданою Чернівецьким обласним осередком Федерації боксу України, гр. ОСОБА_5 займався боксом в ДЮСШ №1. Майстер спорту України з боксу посвідчення №3027. Зарекомендував себе як старанний і дисциплінований спортсмен. Має значні досягнення, а саме: є неодноразовим переможцем першості області з боксу, всеукраїнських турнірів, чемпіонатів України з боксу. Чемпіон України з боксу серед молоді у 2009 році. Тренувався та виступав за ФСТ «Україна» у тренера викладача ОСОБА_34 . Один з кращих боксерів Чернівецької області, член експериментальної збірної України з боксу по підготовці до виступів на Олімпійських іграх 2016 в Бразилії. Здобу бронзову нагороду європейської першості серед військовослужбовців. Користується авторитетом серед спортсменів, має багато друзів До тренерів та дорослих ставиться з повагою, скромний, врівноважений, дисциплінований, розсудливий тощо (Т.11 а.с. 23).

Згідно з характеристикою на громадянина, який доглядав хворого №830 від 31.01.2024, наданою ЖБК №21, гр. ОСОБА_5 , починаючи з 10.10.2020 здійснював догляд за гр. ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонер, інвалід І групи, підгрупи Б, який потребував постійного стороннього догляду і самостійно не пересувався. За цей час зарекомендував себе як чуйна та порядна людина, ввічливий, акуратний. До своїх обов`язків відносився добросовісно. Дбав про ОСОБА_36 , створював побутові умови, забезпечував його доглядом та лікуванням (Т. 11 а.с. 24).

Згідно з характеристикою з місця проживання, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з 01.06.1991. За роки проживання за вказаною адресою проявляв себе виключно з позитивної сторони. За період проживання скарг від сусідів на нього не надходило. ОСОБА_5 проживає разом із сім`єю: мати ОСОБА_37 , 1968р.н., батько ОСОБА_38 , 1968 р.н., сестра ОСОБА_39 1999р.н. За відгуками сусідів ОСОБА_5 працьовитий, товариський, ввічливий, дисциплінований, порядний та охайний. У побуті дбайливий. Спокійний та щирий у спілкуванні. В конфліктних ситуаціях із сусідами не помічений, а навпаки дружелюбний і при можливості надає їм допомогу, відгукується на будь-яке прохання сусідів. Ніколи не порушував громадський порядок і не конфліктував, утримує квартиру у чистоті і порядку. Приймає участь у вирішенні спільних питань у благоустрої та озелененні прибудинкової території. ОСОБА_5 зарекомендував себе як зразковий громадянин. За характером він відкрита та товариська людина, легко сходиться з людьми та знаходить спільну мову з ними. Має повагу серед мешканців будинку (Т.11 а.с.174).

Отже, колегія суддів доходить висновку, що існування такого ризику як переховування від суду з посиланням виключно на тяжкість можливого покарання, без наведення жодного іншого факту чи причини, які конкретно стосуються справи, не може оцінюватися виключно на підставі тяжкості можливого покарання та спростовується наданими стороною захисту доказами.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується (п.5 ч.1 ст. 177 КПК України)

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення іншого кримінального правопорушення, суд вважає його не обґрунтованим стороною обвинувачення, оскільки ОСОБА_5 раніше не судимий.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Існування обґрунтованої підозри, що ув`язнений вчинив злочин, є умовою sine qua non для законності тривалого тримання його чи її під вартою. Але коли національні судові органи вперше «негайно» після затримання розглядають питання про необхідність застосування до затриманого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, цієї підозри вже буде недостатньо, й органи державної влади повинні також навести інші відповідні та достатні підстави для обґрунтування тримання під вартою. Цими іншими підставами можуть бути ризик переховування, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину або спричинення порушення громадського порядку та пов`язана з цим необхідність захисту затриманого. Ці ризики мають бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними (див. рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» [ВП] (Merabishvili v. Georgia) [GC], заява № 72508/13, пункт 222, від 28 листопада 2017 року).

«Обираючи запобіжний захід заявнику, суд першої інстанції встановив існування ризику його переховування. Для такої оцінки було вказано лише одну причину: покарання, яке загрожувало заявнику. У цьому контексті Суд повторює усталений принцип своєї практики, згідно з яким ризик переховування не може оцінюватися виключно на підставі тяжкості можливого покарання (див. згадане рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia), пункт 223). Аби переконати суд, що насправді існував ризик переховування заявника, жодного іншого факту чи причини, які конкретно стосувалися справи заявника, наведено не було» (Рішення ЕСПЛ від 25.03.2021 у справі «Авраімов проти України» пункт 64).

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Корнійчук проти України» від 30 січня 2018 року наголошено, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами владні обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання на додаток до наявності обгрунтованої підозри (§ 57).

У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мас бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80)і У рішенні у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання нід вартою (§ 29, §31).

Під час розгляду питання про обґрунтованість підозри слідчим суддею враховується практика Європейського суду з прав людини, викладена у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно з яким факти, що викликають підозру, не обовязково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для предявлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_33 вже тривалий час, перебуває під вартою, без постановлення вироку по справі. Розумність строків тримання під вартою обумовлюється дотриманням норм КПК і вимог практики ЄСПЛ. Крім того, судом встановлено, що обвинувачений має постійне місце проживання. Обвинувачується, у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, але при цьому, тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою (ст. 5 Конвенції та рішення ЄСПЛ від 12.01.2012 року у справі «Тодоров проти України»). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

З огляду на досліджені в суді докази, беручи до уваги стадію кримінального провадження, а саме те, що допитані потерпілі та свідки, всі надані прокурором письмові докази судом досліджено, особу обвинуваченого, який є раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем перебування під вартою, позитивно характеризувався за місцем проживання, має інші позитивні характеристики, вже тривалий час перебуває під вартою в одиночній камері, колегія суддів вважає, що слід прийти до висновку, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без врахування конкретних обставин цієї справи, буде становити невиправдане та непропорційне втручання в право цієї особи на свободу та особисту недоторканість, яке в контексті цієї справи не є необхідним в демократичному суспільстві, а тому подальше утримання ОСОБА_40 під вартою в ІТТ № 1 (м. Чернівці) ГУНП в Чернівецькій області призведе до порушення ст. 5 та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, коли інтереси правосуддя не потребують подальшого безальтернативного тримання під вартою обвинуваченого.

За таких обставин, ризики, які були встановлені колегією суддів при застосуванні та продовженні ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час зменшилися, колегія суддів вважає за можливе змінити ОСОБА_5 запобіжний захід і тримання під вартою в ІТТ № 1 (м. Чернівці) ГУНП в Чернівецькій області на більш м`який - цілодобовий домашній арешт із застосуванням спеціального електронного браслету.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби браслету.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а отже, клопотання захисників щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту підлягає задоволенню, втім, із застосуванням електронного засобу контролю з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, суд вважає за необхідне також покласти на ОСОБА_5 обов`язки, строком на 60 днів, а саме:

- прибувати до суду у визначений час;

- не відлучатися з м. Чернівці та з місця проживання, без відома та дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Суд вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту застосуванням електронного засобу контролю з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, забезпечить його належну процесуальну поведінку.

На підставі викладеного та керуючись ст. 22, 176, 194, 201, 331 369-372 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю строком на шістдесят діб, тобто до 16 жовтня 2025 року включно, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого строком на 60 днів, а саме: по 16 жовтня 2025 року включно, наступні обов`язки:

- прибувати до суду у визначений час;

- не відлучатися з м. Чернівці та з місця проживання, без відома та дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти в залі суду негайно.

Копію ухвали направити до Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області, на якого покласти організацію контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_5 під час дії у відношенні нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники поліції Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтись в житло обвинуваченого, вимагати надати усні чи письмові пояснення по питаннях, які пов`язані з виконанням покладених на нього обов`язків.

Контроль за виконанням ухвали доручити прокурору Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3