Номер справи 703/6844/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Сміла клопотання прокурора Смілянської окружної прокуратури, подане в кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2024 під №0000057 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, утриманців не має, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 11.03.2024 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, що передбачені ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 129 КК України,

у с т а н о в и в :

На розгляді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2024 під №0000057 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 129 КК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся із письмовим клопотанням про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 03 вересня 2024 року близько 18 год. 15 хв. маючи умисел, направлений на вчинення хуліганських дій разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи біля входу до центрального ринку м. Сміла, що по вул. В`ячеслава Чорновола, 3, тобто знаходячись у публічному місці, грубо ігноруючи встановлені в суспільстві загальноприйняті елементарні добропорядні правила поведінки та моральності, прагнучи протиставити себе суспільству, демонструючи повну відверту зневагу до встановлених суспільством вимог етичної поведінки, а також норм публічної моралі, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливо зухвалістю, принижуючи честь і гідність ОСОБА_10 , ображаючи голосними нецензурними лайками в публічному місці, в присутності сторонніх осіб, погрожував останньому фізичною розправою, після чого вдарив ОСОБА_10 декілька разів в обличчя рукою, чим заподіяв йому тілесні ушкодження у виді крововиливу повік правого ока, садна спинки носа, що згідно висновку експерта №02-01/830 від 10.09.2023 відносяться до категорії легких.

24.02.2022 російська федерація здійснила відкриту агресію проти України, у зв`язку з чим, з моменту видання Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022 на території України з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 почав діяти воєнний стан, строком на 30 діб. У подальшому, військовий стан Указом Президента України неодноразово продовжувався, зокрема Указом Президента України № 271/2024 від 07.08.2024 на 90 діб.

ОСОБА_4 , 03.09.2024 близько 18 годин 15 хвилин, тобто під час дії правового режиму воєнного стану, перебуваючи біля входу до центрального ринку що по вул. В`ячеслава Чорновола, 3 в м. Сміла, маючи умисел, направлений на вимагання з метою власного збагачення, вимагав у ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 5000 доларів США в якості неіснуючого боргу із використанням погроз застосування насильства у випадку невиконання такої вимоги.

Крім цього, ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, без передбаченого законом дозволу, умисно, незаконно, у невстановлений спосіб, придбав 20 предметів, зовні схожих на патрони, які у подальшому переніс до місця свого постійного проживання, за адресою АДРЕСА_1 , де зберігав до 10 вересня 2024 року. 10 вересня 2024 року в період часу з 17 год. 26 хв. по 20 год. 54 хв. за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_4 проведено обшук, під час якого в приміщенні вказаного будинку виявлено та вилучено двадцять патронів, які згідно висновку експерта від 11.09.2024 №СЕ-19/124-24/ 12902-БЛ являються боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї - патрони калібру 5,56*45 мм (223 Remington) НАТО, які споряджені кулями «SS109», промислового виробництва компанії «Sellier&Bellot JSC», Чехія та які придатні для стрільби.

Крім цього, ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, у невстановленому місці, умисно, незаконно придбав у невстановлений спосіб подрібнені частини рослин зелено-коричневого кольору, які у подальшому переніс до місця свого постійного проживання, за адресою АДРЕСА_1 , де зберігав до 10 вересня 2024 року. 10 вересня 2024 року в період часу з 17 год. 26 хв. по 20 год. 54 хв. за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_4 проведено обшук, під час якого в приміщенні сараю на території вищевказаного будинку виявлено та вилучено подрібнені частини рослин зелено-коричневого кольору, які згідно висновку експерта від 11.09.2024 №СЕ-19/124-24/ 12904-НЗПРАП є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс, масою в перерахунку на суху речовину 596,0 г.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 №188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» канабіс, масою 596,0 г, відноситься до великих розмірів зберігання яких, тягне за собою кримінальну відповідальність.

Ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.09.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому продовжено, останнього разу ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.02.2025 до 21.04.2025 включно.

Клопотання обґрунтоване тим, що ризики, визначені під час обрання та продовження застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, відтак належить продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів. Зокрема прокурор вказує на ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, що полягають в тому, що обвинувачений, усвідомлюючи, наскільки суворим є покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним, може ухилятися від суду. Перебуваючи на волі, обвинувачений може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки не вперше вчиняє кримінальне правопорушення, зокрема корисливе, а кримінальні правопорушення, за які на даний час притягується до кримінальної відповідальності, вчинені ним під час іспитового строку. Крім того, перебуваючи на волі, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, які під час судового провадження не допитувалися, з метою схилити їх до дачі показань, щоб зменшити або взагалі уникнути відповідальності за вчинене.

Сторона обвинувачення також посилається на те, що в кримінальному провадженні дотримано вимогу обґрунтованості підозри та отримано вагомі докази, що свідчать про об`єктивний зв`язок обвинуваченого із вчиненими кримінальними правопорушеннями, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_9 , позицію якої підтримав обвинувачений ОСОБА_4 , інші учасники кримінального провадження зі сторони захисту, заперечувала проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що в ході досудового розслідування не здобуто вагомих доказів вчинення обвинуваченим особливо тяжкого кримінального правопорушення. Клопотання відповідає обставинам даного кримінального провадження виключно в тій частині, що стосується вчинення злочину в період звільнення від покарання з випробуванням та ґрунтується виключно на суспільному резонансі, а суспільний інтерес до події та особи обвинуваченого майже повністю зник. Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 296 КК України, було по суті спровоковане діями потерпілого. Клопотання сторони обвинувачення, подані як при обранні запобіжного захисту щодо її підзахисного, так і подальшому продовженні строку тримання під вартою, однакові за змістом, не доводять існування ризиків, на які посилається прокурор, за змістом в них лише перерахована інформація, яку містить реєстр матеріалів досудового розслідування, тому є безпідставним. При обранні запобіжного заходу не враховано волонтерської діяльності її підзахисного. Клопотали про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки наявні всі умови, які забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі звільнення його з-під варти, або ж щонайменше встановити заставу, розмір якої буде достатнім для забезпечення дотримання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Обвинувачений додатково пояснив, що стан його здоров`я в умовах тривалого утримання в СІЗО суттєво погіршився, з`явилися проблеми з артеріальним тиском, а також він потребує операції на носі.

Розглянувши заявлені клопотання, дослідивши подані сторонами кримінального провадження письмові докази виключно в межах, необхідних для вирішення питання щодо підстав для продовження запобіжного заходу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

За частиною першою та пунктом 9 частини другої статті 131 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Згідно з частиною першою статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Також, статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Отже, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України (частина 2 статті 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Обґрунтованість підозри.

Сторона захисту, заперечуючи щодо продовження дії запобіжного заходу зазначила, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення є необґрунтованим, а докази, які свідчать про його причетність до відповідного кримінального правопорушення відсутні.

Суд зазначає, що наведені захисником доводи були враховані слідчим суддею, а в подальшому судом, під час обрання та продовження строку запобіжного заходу, а також неодноразово переглянуті під час провадження в суді апеляційної інстанції. Посилання захисника на ту обставину, що немає достатніх доказів вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, не можуть бути беззаперечною підставою для відмови у продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З усталеної прецедентної практики ЄСПЛ зокрема сформованої у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України», вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, де суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри та достатньої вагомості доказів суд, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для продовження строку дії застосованого відносно нього запобіжного заходу.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних доказів, перелік яких наведений у обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування, серед яких показання потерпілого та свідків, дані протоколів впізнання обвинуваченого потерпілим ОСОБА_10 , свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , проведеного за фотознімками, слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_10 , висновки судово-медичного експерта, висновки балістичної, судово-хімічної, лінгвістичної семантико-текстуальної експертиз, протоколи обшуку, а також показання технічних приладів фіксації.

Суд дійшов висновку, що наявні у провадженні докази, на які посилається сторона обвинувачення, заявляючи клопотання про продовження тримання ОСОБА_4 під вартою, є достатньо вагомими, свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з подіями кримінального правопорушення, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачений міг вчинити дані правопорушення.

У зв`язку із викладеним суд відкидає доводи сторони захисту щодо необґрунтованості клопотання про продовження запобіжного заходу належними доказами.

Крім того, доводи, висловлені іншими учасниками кримінального провадження зі сторони захисту щодо відсутності в діяннях обвинуваченого складу одного з інкримінованих йому злочинів, а саме передбаченого ст. 296 КК України, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Суд на стадії підготовчого судового засідання не може досліджувати та давати оцінку правильності чи хибності як викладеному в обвинувальному акті формулюванню обвинувачення за кожним епізодом, на підставі викладених фактичних обставин кримінального правопорушення та які прокурор вважає встановленими, що підлягає доказуванню стороною обвинувачення тільки під час судового розгляду провадження, за результатами якого суд і формулює обвинувачення, визнане доведеним або приймає рішення про недоведеність обвинувачення з підстав, визначених законом.

Водночас, обставини, викладені в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення, тобто суть обвинувального акта та пред`явленого особі обвинувачення, є предметом розгляду в судовому засіданні кримінального провадження по суті.

Рішення, що можуть бути прийняті судом в підготовчому судовому засіданні, передбачені ч. 3 ст. 314 КПК, а статтею 315 КПК визначені ті питання, які вирішує суд з метою підготовки до судового розгляду.

Суд не може вийти за межі підготовчого судового засідання, під час якого відповідні обставини кримінального правопорушення не досліджуються, оскільки такі входять до предмету доказування згідно зі ст. 91 КПК України та підлягають встановленню на стадії судового розгляду.

Вказані висновки неодноразово сформульовані Верховним Судом, зокрема в постановах ККС ВС від 29.09.2021 в справі №409/1465/16-к, від 03.07.2019 в справі №273/1053/17.

Щодо наявності ризиків.

Оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Клопотання сторони обвинувачення обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

Зі змісту ч. 2 ст. 177 і п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК убачається, що при вирішенні питання про застосування або продовження запобіжного заходу в частині встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків суд керується стандартом доведення «достатні підстави».

Існування кожного вказаного у ч. 1 ст. 177 КПК ризику повинно підтверджуватися фактами, наявність яких має бути переконливо продемонстровано (п. п. 85, 86 рішення Європейського Суду з прав людини /далі - ЄСПЛ/ від 30.01.2018 у справі «Макаренко проти України» /Makarenko v. Ukraine, заява №622/11).

При цьому Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому.

З огляду на викладене доводи сторін кримінального провадження оцінюються з огляду на обставини вчинення кримінально протиправного діяння, сформульовані в обвинувальному акті, дані про поведінку особи під час кримінального провадження та наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 178 КПК України.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

В своєму клопотанні прокурор посилається на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, серед яких особливо тяжкий злочин, 11.03.2024 засуджений Смілянським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 186 КК України до позбавлення волі, звільнений від відбування покарання із випробуванням та вчинив кримінальні правопорушення під час іспитового строку.

Ризик переховування від суду є актуальним незалежно від стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте відповідне обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

З огляду на тяжкість пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 4 ст. 189 КК України, посилання сторони обвинувачення на існування ризику переховування його від суду не може вважатися безпідставним.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 року, заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 року, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. У рішенні по справі «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Разом з тим тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про існування у цьому провадженні ризику переховування обвинуваченого від суду.

Згідно роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі №1/0/2-22 від 03.03.2022 року «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», у пункті 8 зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Вказані обставини існують об`єктивно, поза волею учасників кримінального провадження, суттєво ускладнюють здійснення правосуддя та виконання правоохоронними органами повноважень щодо контролю за поведінкою осіб, щодо яких застосовано заходи забезпечення кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з огляду на наявні відомості про його майновий стан, соціальні зв`язки, поведінку, що слідувала невдовзі після подій кримінального правопорушення, що йому інкриміноване, а саме спроба переховуватися від правоохоронних органів, має реальну можливість вільної зміни місця проживання або місця перебування, що підвищує ймовірність переховування від суду та в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику.

Окрім того, на переконання суду у даному кримінальному провадженні зберігається суттєвий суспільний інтерес, який на даний час все ще переважає право особи обвинуваченого на особисту свободу та полягає в необхідності належного правового захисту як високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства вцілому, так і потерпілої сторони зокрема, оскільки злочин вчинено щодо військовослужбовця, через висвітлення в засобах масової інформації ряд обставин кримінального правопорушення набув значного розголосу і викликав суспільний резонанс.

Щодо міцності соціальних зв`язків.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 хоча і має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, однак фактично проживає за іншою адресою, не працевлаштований, не одружений, на його утриманні малолітні та неповнолітні діти не перебувають. Відомості про наявність у обвинуваченого нерухомого майна на відповідних правових підставах, відсутні.

Суддя вважає, що вказаних даних для висновку про наявність у обвинуваченого достатньо міцних соціальних зв`язків у місці його проживання недостатньо. В таких умовах ризик того, що обвинувачений може вчинити спроби ухилитися від суду, не може бути виключений, хоча вбачається, що із плином часу, вказаний ризик зменшився, проте не настільки, щоб виключити його або звести до малоймовірності.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Тим самим, наявність ризику впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від них та дослідження їх судом, при цьому, установлені в провадженні обставини свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків з метою зміни або відмови їх від показів.

Суд також враховує, що з огляду на стадію кримінального провадження в силу вимог ст. 290 КПК України, стороні захисту, у тому числі обвинуваченому ОСОБА_4 , відкриті матеріали досудового розслідування, вручено обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, відтак обвинувачений обізнаний про перелік свідків у кримінальному провадженні, які показань суду не давали. При цьому приймається до уваги, що на даний час в справі здійснюється підготовче провадження, а підготовче судове засідання неодноразово переносилося за клопотанням сторони захисту або ж у зв`язку із заміною обвинуваченим захисників. Відтак судом дослідження доказів, в тому числі і допити потерпілого, свідків не здійснено.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 КПК (частина 4 статті 95 КПК України).

Існування відповідного ризику обумовлено тим, що показання свідків щодо обставин вчинення злочину можуть суттєво вплинути на становище обвинуваченого, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній, у разі звільнення з-під варти, наділений потенційною можливістю впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності. Аналогічне стосується і потерпілого.

Щодо ризику продовжити протиправну поведінку.

Обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній не має належного та постійного джерела доходу, притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, а серед злочинів, у вчиненні яких обвинувачується в даному кримінальному провадженні, є особливо тяжкий, пов`язаний із застосуванням насильства, корисливий.

Також судом приймається до уваги, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , мали місце через незначний проміжок часу після засудження його 11.03.2024 за ч. 1 ст. 186 КК України та звільнення від покарання з випробуванням, що вказує на стійку протиправну спрямованість його поведінки.

Отже суд приходить до переконливого висновку про існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 6 ст. 176 КПК України.

Виходячи з положень п. 2, 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 189 КК України, є особливо тяжким злочином, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України є тяжким злочином.

Крім того, судом встановлено продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений, заперечуючи проти утримання його під вартою, посилався на погіршення стану свого здоров`я.

Разом з тим, жодних доказів, які б вказували на неможливість утримання його в слідчому ізоляторі у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, стороною захисту суду не надано, як і документів про наявність у нього захворювань, а інформація про потребу в операції на даний час ґрунтується тільки на його усному повідомленні. При цьому судом враховується, що в перерві між судовими засіданнями в обвинуваченого почалася кровотеча з носа, однак дана ситуація окремо не може вказувати на наявність в ОСОБА_4 захворювань, їх характер чи специфіку перебігу, а відтак свідчити про необхідність надання йому вузькоспеціалізованої медичної допомоги, яка не доступна особам, які тримаються в слідчому ізоляторі.

За ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, відповідно до пунктів 2.5-2.8 Розділу ІІ Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту за № 212/20525, затвердженого Наказом МОЗ України № 239/5/104 від 10.02.2012, консультування, обстеження і лікування фахівцями закладів охорони здоров`я (якщо воно можливе в умовах медичної частини СІЗО) здійснюється в медичних частинах СІЗО в присутності персоналу медичної частини. Усі висновки медичних обстежень, консультацій та дані щодо проведеного лікування в обов`язковому порядку вносяться медичним персоналом СІЗО до відповідних форм первинної облікової документації. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця. Усі висновки медичного обстеження, консультації та дані щодо проведеного лікування лікарем-фахівцем в обов`язковому порядку вносяться до відповідних форм первинної облікової документації. Відшкодування витрат, пов`язаних із залученням обраного лікаря-фахівця, здійснюється за рахунок особи, узятої під варту, якій надавалась медична допомога, або її родичів. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , до якого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, має можливість отримати належне медичне обслуговування та пройти всі необхідні обстеження, у тому числі використовуючи з цією метою не підпорядковані органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державні та комунальні заклади охорони здоров`я.

Розглянувши клопотання сторони обвинувачення та захисту, заслухавши позицію обвинуваченого ОСОБА_4 суд дійшов висновку, що застосований щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою є обґрунтованим, повністю виключає можливості переховування його від суду, здійснення незаконного впливу на свідків та потерпілого, іншим чином перешкоджання кримінальному провадженню або продовжити протиправну діяльність, ризики чого на даний час є реальними та дійсними.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжким, пов`язаний із застосуванням насильства, у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки у місці його проживання, з метою уникнення незаконного впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, для виключення можливості ухилитися від суду, вважаю, що більш м`якого запобіжного заходу недостатньо.

У зв`язку із викладеним клопотання сторони обвинувачення слід задовольнити, що виключає задоволення клопотання зі сторони захисту про обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжким та пов`язаний із застосуванням насильства, суд не вбачає підстав для застосування до нього застави, що відповідає вимогам п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 331, 372 КПК України

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів - до 16.06.2025 включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_9 про застосування більш м`якого запобіжного заходу відмовити.

Роз`яснити, що учасники провадження не позбавлені права звернення до суду у встановленому законом порядку з клопотанням про зміну чи скасування запобіжного заходу впродовж дії запобіжного заходу, однак суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися судом.

Ухвала підлягає негайному виконанню, проте може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження - після розгляду скарги апеляційним судом, якщо така не буде скасована.

Копії ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику негайно після її оголошення та направити до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» для виконання.

Повний текст ухвали складений 22.04.2025.

Головуючий ОСОБА_1