УХВАЛА

13 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 939/1062/24

провадження № 51-2984 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_5 ,

установила:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаного судового рішення в касаційному порядку.

Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано п. 4 ч. 2 цієї статті.

Відповідно до законодавчих положень у касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявленої вимоги, адже згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм права і наділений повноваженнями скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 цього Кодексу. Тому в поданій скарзі належить зазначити доводи, котрі свідчать про допущення таких порушень, які є істотними і зумовлюють зміну чи скасування постановленої ухвали.

Окресленого не було враховано при зверненні до Верховного Суду.

Як убачається зі змісту поданої скарги, у ній її автор просить скасувати на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді.

Однак, не погоджуючись із ухваленим рішенням, вважаючи призначене засудженому покаранням невиправдано м`яким через звільнення від його відбування, скаржник не обґрунтовує у розрізі ст. 413 КПК неправильного застосування ст. 75 Кримінального кодексу України (далі - КК) в юридичній ситуації в конкретному провадженні з огляду на точний зміст й особливості вказаної норми матеріального права, дані про винну особу, принцип індивідуалізації та дискреційні повноваження суду.

Крім того, у касаційній скарзі не зазначено аргументів на підтвердження саме явної несправедливості заходу примусу, як це встановлено ст. 414 КПК, і не відображено доводів, котрі би свідчили про неприйнятність висновків суду щодо можливості виправлення винної особи без ізоляції від суспільства й досягнення закріпленої у ст. 50 КК мети у визначений ст. 75 цього Кодексу спосіб.

Також у скарзі не міститься в аспекті статей 404, 412 КПК аргументів на підтвердження допущення під час здійснення апеляційного провадження таких істотних порушень норм процесуального права, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне рішення.

Отже, у касаційній скарзі не наведено обґрунтування заявленої вимоги, що перешкоджає відкриттю касаційного провадження.

Тому колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала згадану скаргу.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3