ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/5215/25

Провадження № 11-сс/820/382/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Хмельницький в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 липня 2025 року, якою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя по АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат» на посаді гранатометника 2 раніше неодноразово судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 12 вересня 2025 року включно, без визначення застави,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні слідчого СВ Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області перебуває кримінальне провадження № 0001387 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

16 липня 2025 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та вручено копію повідомлення про підозру і пам`ятку з процесуальними правами та обов`язками підозрюваного.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 прохає ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, в саме у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав судове рішення законним і обґрунтованим, а апеляційну скаргу захисника такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 N 4 взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 227 від 03.08.2024 року призначений на посаду гранатометника 2 штурмового спеціалізованого відділення, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до вимог ст.ст. II, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитись з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Окрім цього, ОСОБА_7 повинен поводити себе пристойно і дотримуватись вимог ст. 68 Конституції України, згідно яких кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей, та ст. 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно яких військовослужбовці постійно повинні бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Разом із цим. ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та діючи в порушення вимог вищевказаного законодавства, п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-12 від 17.06.1992; п. п. 21, 22 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-УІП; п. п. 9. 11, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576; п. п. 2.1., 2.З.2., 2.З.З., 8.1., 8.9., глави 12 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також бойових припасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, із змінами від 16.02.2016 зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 07 жовтня 1998 року за №637/3077, які забороняють носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут без відповідного дозволу бойових припасів, діючи із прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, став на шлях протиправної діяльності, вчинивши дії, спрямовані на придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив незаконне поводження із бойовими припасами за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 не пізніше 15.07.2025 року незаконно придбав бойову ручну гранату наступальної дії «РГД-5» із підривачем типу «УЗРГМ», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, зберігав гранату при собі, при цьому передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, тим самим придбав вказані бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

Він же, близько 19 год. 34 хв. 15.07.2025 року, перебуваючи поблизу будинку №12 по вул. Чорновола в с. Вишнівчик Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, незаконно носив при собі у нагрудній сумці бойову ручну гранату наступальної дії «РГД-5» із підривачем типу «УЗРГМ», яку було вилучено працівниками поліції.

За таких обставин, ОСОБА_7 підозрюється у придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

В матеріалах судової справи містяться матеріали щодо обґрунтованості підозри саме у вчиненні вказаного злочину.

Крім того, колегія суддів бере до уваги і тлумачення поняття, «обґрунтованості підозри», надане Європейським судом з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 р. Так, суд зазначив, що стосується ступеня «підозри», то суд перш за все хоче відмітити, що як вказано в його рішенні по справі Броуган та ін.., «стаття 5 п.1 «С» не передбачає, що слідчі органи повинні мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення або в момент арешту, або в період тримання під вартою. Метою допиту під час затримання є подальше просування кримінального переслідування шляхом підтвердження, або усунення конкретної підозри, яка обґрунтовує арешт: факти, які викликали підозру ще не досягли того рівня, який є необхідним для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, яке відбувається на наступній стадії кримінального процесу.

Судом було встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а тому, зважаючи на покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у випадку визнання його винуватим, співставляючи можливі негативні для нього наслідки у вигляді засудження до покарання у виді позбавлення волі, слідчий суддя правильно вважав, що ризики неявки підозрюваного до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у випадку його звільнення з-під варти; переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання, а також продовження кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст. 263 КК України; незаконного впливу на свідків, з метою зміни останніми показань; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання; вчинення іншого кримінального правопорушення, є достатньо високим.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Враховуючи особу підозрюваного, обставини за яких вчинений злочин, в якому його підозрюють, наявність судимостей, існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя правильно вважав, що клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, так як жоден більш м`який запобіжний захід, на вказаній стадії досудового розслідування, не здатний запобігти ризикам, встановленим в судовому засіданні та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Суд може не обирати заставу як запобіжний захід у певних випадках, передбачених законом. Зокрема, застава може не застосовуватись, якщо злочин вчинено з насильством або погрозою його застосування, а також у деяких інших випадках, передбачених законом.

Технічні описки в судовому рішенні не є підставою для його скасування.

За таких обставин колегія суддів вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді не вбачається.

Керуючись ст.ст. 197, 199, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 липня 2025 року, про обрання щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 12 вересня 2025 року включно, без визначення застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді