Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000966 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

судимого вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19.02.2010

за ч.2 ст.307 КК України на 5 років позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Печерським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 обвинувачується в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, вчиненому групою осіб, на замовлення, за наступних обставин.

6 березня 2018 року близько 10 години 10 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи у дворі будинку № 30 на вул. Лютеранській в м. Києва, діючи на замовлення, маючи умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 , який направлявся до свого припаркованого автомобіля, завдав останньому один удар ножем в ділянку задньої поверхні правого стегна. Коли від отриманого удару, потерпілий впав на землю, ОСОБА_5 завдав йому декілька ударів в різні частини тіла, чим заподіяв тілесні ушкодження у виді саден на обличчі, на тильній поверхні лівої та правої кисті, на передній поверхні лівого і правого коліна, синці на передній поверхні лівого стегна в нижній третині з переходом на передню поверхню гомілки, після чого залишив місце вчинення злочину. Своїми діями ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_6 тілесне ушкодження у виді колото-різаного поранення правого стегна: колото-різаної рани на задній поверхні правого стегна у верхній третині, від якої відходить рановий канал, по ходу якого ушкоджені м`які тканини правого стегна та права стегнова вена, глибиною близько 9 см, від якого о 10 годині 30 хвилин потерпілий помер в автомобілі швидкої медичної допомоги.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.05.2025 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 27.07.2025 включно.

З апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що він просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що на підставі вказаних прокурором надуманих ризиків і за відсутності доказів винуватості він 7 років утримується під вартою. Він має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на яке суд у 2023 році наклав арешт. У 2019 році, не перебуваючи під вартою, він з`являвся в усі судові засідання, не чинив тиск на свідків, не перешкоджав кримінальному провадженню.

Сторони кримінального провадження, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не прибули і клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не заявляли. Не подавав таке клопотання і обвинувачений, який тримається під вартою. А тому згідно з ч.4 ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченого про відсутність доказів його винуватості. Не вправі давати таку оцінку доказам і суд першої інстанції, оскільки це виходить за межі його повноважень під час судового розгляду, в ході якого докази досліджуються, а оцінка їм може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі "Бекчиєв проти Молдови").

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, суспільно небезпечним наслідком якого є смерть людини, особу обвинуваченого, який судимий, не має міцних соціальних зв`язків і не працює, у зв`язку з чим не має джерела доходу.

Ці обставини на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що вказані прокурором ризики продовжують існувати і виправдовують подальше тримання ОСОБА_5 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і не запобігатиме спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюзалишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3