Номер провадження 1-кс/754/2196/25
Справа № 754/9830/25
У Х В А Л А

Іменем України

20 червня 2025 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 , погоджене прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004799 від 27.12.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України відносно підозрюваного:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Антрацит, Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2025 року старшим слідчим СВ ВП№2 Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , подано до суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Клопотання слідчим подане в рамках кримінального провадження №0004799 від 27.12.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Згідно з клопотанням та додатками до нього, відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015 воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-ІХ, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє по теперішній час.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено про проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Даний Указ затверджено Законом України № 2105-ІХ від 03.03.2022.

Згідно з ч.6 ст. 2, п.6 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації.

Відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_6 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період до військової частини НОМЕР_1 з 24.11.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 328 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця - санітара ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 .

Отже згідно п.4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 23.11.2023 ОСОБА_6 , набув статусу військовослужбовця, шо проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хороброю, ініціативною і дисциплінованою, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливою і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самій і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Однак солдат ОСОБА_6 під час дії воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби з наступних обставин.

Під час дії воєнного стану військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, 01.11.2024 близько 08 годині 30 хвилин без дозволу командирів самовільно залишив розташування місця несення служби в тимчасовому пункті дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби до моменту затримання 18.06.2025 о 21 годині 00 хвилин Деснянським УП ГУНП у м. Києві в порядку ст. 208 КПК України.

19.06.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану, тривалістю понад три доби, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання слідча посилається на існування ризиків, які дають їй достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжувати вчиняти тотожні або інші кримінальні правопорушення.

Клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 184 КПК України, до клопотання долучено копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, витяг з ЄРДР, клопотання слідчого та додатки вручено підозрюваному та захиснику своєчасно, згідно з вимогами ч.2 ст. 184 КПК України.

Прокурор при розгляді клопотання просив його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Захисник ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати щодо ОСОБА_6 менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме у вигляді домашнього арешту. У своїх запереченнях на клопотання слідчого посилався на недоведеність жодного з ризиків, озвучених прокурором, а саме клопотання не містить посилання на матеріали справи, які обґрунтовують обставини, через які слідчий дійшов висновку про існування ризиків у даному кримінальному провадженні, які є лише припущенням.

Також захисник надав слідчому судді документи, які характеризують особу підозрюваного. Так, відповідно до довідки ВЛК від 15.04.2024 ОСОБА_6 визнаний обмежено придатним до військової служби, оскільки страждає на цілу низку хвороб, у тому числі, пов`язаних із захистом Батьківщини. ОСОБА_6 є учасником бойових дій, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 04.09.2024, нагороджений відзнаками Міністра оборони України «Залізний Хрест» та «За поранення». Крім того, підозрюваний щиро шкодує про вчинене і має намір повернутися до військової частини для продовження проходження служби.

Підозрюваний ОСОБА_6 підтримав позицію захисника та просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до нього менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме у вигляді домашнього арешту.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників розгляду клопотання, дослідивши клопотання та додатки до нього, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, зокрема, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує, хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків, потерпілого; перешкоджання кримінальному провадженню іншим способом; вчинити інше правопорушення.

Крім того, згідно з положеннями ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі, вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

В клопотанні слідчим, відповідно до статті 184 КПК України, викладені обставини, на підставі яких слідчий прийшов до висновку про наявність ризиків, є посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, клопотання містить обґрунтування необхідності застосувати до підозрюваного винятковий запобіжний захід - тримання під вартою.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Так слідчим суддею встановлено, що 27.12.2024 в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження №0004799 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Відповідно до короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, 01.11.2024 близько 08 годині 30 хвилин ОСОБА_6 без дозволу командирів самовільно залишив розташування місце несення служби в тимчасовому пункті дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби до моменту затримання 18.06.2025 о 21 годині 00 хвилин Деснянським УП ГУНП у м. Києві в порядку ст. 208 КПК України.

19.06.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Зазначені обставини на цьому етапі досудового розслідування також підтверджуються доданими до клопотання доказами, а саме: витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні №0004799 від 27.12.2024 року; повідомленням військової частини НОМЕР_1 про вчинення солдатом ОСОБА_6 , кримінального правопорушення; актом службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_6 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 18.06.2025; іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Згідно з п. 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з наданих стороною обвинувачення матеріалів, якими обґрунтовується клопотання, зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Необхідно наголосити, що на даному етапі провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою (за стандартом "обґрунтованої підозри") для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Враховуючи, що в наданих до суду матеріалах наявні вагомі докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років позбавлення волі, враховуючи особу підозрюваного, який раніше не судимий, його майновий стан та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання та реєстрації, передбачених ст. 183 КПК України перешкод для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу, окрім обґрунтованої підозри, є також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

На переконання сторони обвинувачення, в цьому провадженні існують ризики, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжувати вчиняти тотожні або інші кримінальні правопорушення.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування (п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України), слідчий суддя вважає такі дії цілком вірогідними, а ризик доведеним.

Так, співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків у вигляді його ув`язнення у невизначеному майбутньому, тобто після його засудження до можливого покарання у вигляді позбавлення волі, з урахуванням встановлених на даному етапі обставин вчинення протиправних дій, доводять, що цей ризик є достатньо високим.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Щодо ризику того, що підозрюваний може впливати на свідків з метою схиляння їх до зміни свідчень, слідчий суддя вважає, що прокурором цей ризик також доведено, оскільки у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного, останній буде перебувати у військовій частині, де перебувають свідки у даному кримінальному правопорушення, у зв`язку з чим, ОСОБА_6 може вчиняти вплив на даних осіб.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя вважає їх також доведеними, зважаючи на те, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків, самостійно на військову службу не повернувся, переховувався від правоохоронних органів до моменту його затримання.

Щодо більш м`яких запобіжних заходів, то слідчий суддя приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

У зв`язку з наведеним слідчий суддя зазначає, що до ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід окрім як тримання під вартою.

Крім того, будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Обставини, зазначені захисником ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_6 , не можуть бути підставою для відмови в обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже прокурором доведені обставини, передбачені п.1-3 ч.1 ст. 194 КПК України.

При цьому слідчий суддя, з огляду на положення п.5 ч.4 ст. 183 КПК України, не визначає розмір застави, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177-179,183,184, 193,194,196,202, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Строк тримання під вартою рахувати з 18 червня 2025 року.

Строк дії ухвали - до 16 серпня 2025 року, включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1