Дата документу 01.07.2025
Справа № 334/5044/25
Провадження № 1-кс/334/1644/25
УХВАЛА

про арешт майна

01 липня 2025 року слідчий суддя Дніпровського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001228, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.06.2025 за частиною другою статті 190 КК України,

встановив:

слідчому судді надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 , в якому слідчий просить накласти арешт на 5 купюр номіналом «1000» гривень кожна, на яких мається напис «Сувенір» на зворотному боці, вилучені в ході проведення огляду місця події 22.06.2025 слідчим СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась. Подала заяву про розгляд клопотання за її відсутності.

Власник майна ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду клопотання.

Відповідно до частини першої статті 172 КПК України неприбуття учасників провадження в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників провадження відповідно до частини першої статті 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснюється. Відповідно до вимог статті 108 КПК України ведеться журнал судового засідання.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши документи, додані до клопотання, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положення статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди..

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що передбачено в частині першій статті 98 КПК України.

Слідчими СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001228, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.06.2025 за частиною другою статті 190 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюють прокурори Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.06.2025 приблизно о 12.39 годині невстановлені особи шахрайським шляхом, за попередньою змовою, під приводом розміну грошових купюр, шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами ОСОБА_6 , спричинивши матеріальну шкоду на суму 4 500 гривень.

Потерпілий ОСОБА_6 під час допиту пояснив, що 21.06.2025 він з дружиною ОСОБА_7 перебували за місцем мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Приблизно о 12.00 годині дружина вийшла у двір з метою викинути сміття та повернулася о 12.30 годині з двома невідомими раніше особами, а саме з чоловіком та жінкою слов`янської зовнішності. Зайшовши до квартири, чоловік повідомив, що він знайомий сина ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а саме ОСОБА_10 , якому він заборгував грошові кошти в сумі 500 гривень, які він вирішив повернути. При цьому чоловік зазначив, що вони з дівчиною поспішають та їм потрібно швидко віддати грошові кошти, проте при ньому була лише купюра номіналом 1 000 гривень та йому потрібна решта в розмірі 500 гривень. Після цього ОСОБА_6 дістав коробку з грошовими заощадженнями та протягнув чоловіку купюру номіналом 500 гривень, при цьому забравши в нього купюру номіналом 1 000 гривень. У свою чергу чоловік, побачивши у ОСОБА_6 в коробці ще купюри номіналом по 500 гривень, попросив у нього розміняти грошові кошти та протягнув йому ще чотири купюри номіналом по 1 000 гривень кожна. ОСОБА_6 розміняв йому грошові кошти, після чого чоловік з жінкою сказали, що їм вже час йти та залишили приміщення квартири. В подальшому, в квартиру приїхав син ОСОБА_10 , який виявив, що купюри, надані його батькам невідомим чоловіком, мають написи «сувенір».

22.06.2025 слідчим ОСОБА_5 проведений огляд місця події, а саме приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено 5 купюр номіналом «1 000» гривень кожна, на яких мається напис «Сувенір» на зворотному боці.

Постановою про визнання речовими доказами від 23.06.2025 вилучене в ході огляду місця події майно було визначено речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001228.

На стадії досудового розслідування у слідчого виникла необхідність в арешті 5 купюр номіналом «1 000» гривень кожна, на яких мається напис «Сувенір» на зворотному боці, з метою запобігання зникненню, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя встановив, що 5 купюр номіналом «1 000» гривень кожна, на яких мається напис «Сувенір» на зворотному боці, відповідає критеріям, визначеним частиною першою статті 98 КПК України, оскільки є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує, що правовою підставою арешту майна є збереження речових доказів 5 купюр номіналом «1 000» гривень кожна, на яких мається напис «Сувенір» на зворотному боці, які може бути використані як доказ у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника та володільця.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_6 , оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим, оскільки 5 купюр номіналом «1 000» гривень кожна, на яких мається напис «Сувенір» на зворотному боці, є речовим доказом у кримінальному провадженні та необхідний органу досудового розслідування для проведення експертиз та інших слідчих дій. У разі його повернення володілець та/або власник майна може знищіти, зіпсувати, приховати або відчужити майно, як має важливе значення для встановлення об`єктивних обставин під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, оскільки є речовим доказом.

Керуючись статтями 132, 170-173, 175, 372, 376 КПК, слідчий суддя

постановив:

клопотання задовольнити.

Накласти арешт на 5 купюр номіналом «1 000» гривень кожна, на яких мається напис «Сувенір» на зворотному боці, власником яких є ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та які були вилучені в ході проведення огляду місця події 22.06.2025 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Копію ухвали вручити слідчому та власнику майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1