Справа № 304/1319/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: обвинуваченого - ОСОБА_5 , прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/60/25 за апеляційною скаргою прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2024 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з повною професійно-технічною освітою, неодруженого, охоронця БЦ «Горизонт Парк», українця, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України

В С Т А Н О В И В:

Вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2024 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі статей 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, а саме: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили змінено на домашній арешт у певний період доби, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язок не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22 години 00 хвилин вечора по 07 годину 00 хвилин ранку.

Звільнено обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти у залі судового засідання.

Речові докази по справі, а саме мобільний телефон марки «Doogee», чорного кольору та чоловічий гаманець марки «Baellerry», що знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області повернуто ОСОБА_5 .

Заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 червня 2019 року у виді арешту майна скасовано. Заставу в розмірі 48 025 (сорок вісім тисяч двадцять п`ять) грн, внесену ОСОБА_8 , звернуто в дохід держави, зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України й використовувати у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України включено інформацію про обвинуваченого ОСОБА_5 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Двадцять другого червня 2019 року близько 22.00 год обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись на території ринку у місті Перечин, що на вулиці Ужанській, 24 Перечинського району Закарпатської області, будучи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, що посягає на нормальний фізичний, психологічний та соціальний розвиток дитини, вчинив розпусні дії щодо малолітніх ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спустивши штани та нижню білизну до рівня колін, демонструючи потерпілим свій оголений статевий орган, після чого, пройшовши разом з малолітніми трохи далі по вулиці, до магазину господарських товарів, що по АДРЕСА_2 , знову вчинив відносно них такі самі розпусні дії, під час чого був помічений свідком ОСОБА_11 та втік з місця вчинення кримінального правопорушення, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 156 КК України.

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не заперечуючи правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 156 КК України, доведеності його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вважає, що оскаржуваний вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просить вирок Перечинського районного суду від 18.12.2024 стосовно ОСОБА_5 за ч.2 ст. 156 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 за ч.2 ст. 156 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з навчанням та вихованням дітей, або займатися діяльністю, пов`язаною з роботою з дітьми на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, обвинуваченого - ОСОБА_5 , перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст.156 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_5 покарання підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд призначаючи покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Санкцією ч. 2 ст. 156 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років або без такого.

Суд першої інстанції визнавши ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України прийшов до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. При цьому, відповідно до ст.75 КК України, звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

При призначенні покарання суд взяв до уваги те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, працевлаштований, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується позитивно, його вік та стан здоров`я, визнання вини, щире каяття, сприяння у розкритті злочину, відшкодування потерпілим завданої шкоди. Взято до уваги також досудову доповідь органу пробації від 28.10.2019 та особи потерпілих та відсутність з їхнього боку претензій.

Вищевказані підстави, на які посилається суд при призначені покарання обгрунтовують призначення ОСОБА_5 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 156 КК України та застосування щодо нього вимоги ст. 75 КК України щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте при вирішенні питання про призначення додаткового покарання, яке в даному випадку є факультативним, суд не в повній мірі врахував як особу обвинуваченого, так і обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та матеріали кримінального провадження.

Так, судом жодним чином не аргументовано відмову в призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

ОСОБА_5 намагався уникнути покарання, не з`являвся в судові засідання, не виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, за що йому було змінено запобіжний захід та обрано такий у вигляді тримання під вартою. Це характеризує його негативну сторону та небажання ставати на шлях виправлення.

Згідно досудової доповіді органу пробації від 28.10.2019 орган пробації на підставі оцінки ризиків не виявив можливість ймовірності вчинення ОСОБА_5 насильницьких дій відносно оточуючих, а тому виконання обвинуваченим покарання без ізоляції від суспільства можливе за умови здійснення нагляду та застосування профілактичних та соціально-виховних заходів, що необхідні для його виправлення та запобігання вчинення ним повторних кримінальних правопорушень.

Проте, суд не взяв до уваги, що позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, як додаткове покарання, якраз і є тим профілактичним заходом, що забезпечить виконання обвинуваченим призначеного покарання без ізоляції від суспільства.

Не призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з навчанням та вихованням дітей, або займатися діяльністю, пов`язаною з роботою з дітьми не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень та не відповідає ступеню тяжкості.

Постановою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 04.09.2023 у справі №404/2081/22 визначено, що згідно з положеннями ст.55 КК України у випадку, коли санкцією відповідної статті Особливої частини КК України передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

Зміст вказаної норми матеріального права не містить законодавчих заборон чи обмежень щодо можливості призначення особі додаткового покарання навіть, кщо обвинувачений працює охоронником в бізнес центрі "Горизонт Парк".

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Згідно ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає до задоволення, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 414, 420,615 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2024 року відносно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, скасувати, в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_5 за ч.2 ст. 156 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з навчанням та вихованням дітей, або займатися діяльністю, пов`язаною з роботою з дітьми на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня його проголошення.

Судді