УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор, у рамках кримінального провадження № 0000026 від 08.05.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, звернувся до суду із вказаним клопотанням, у якому просить накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:024:0423, загальною площею 0.3738 га, (реєстраційний номер об`єкта 101).

Своє клопотання обґрунтовує тим, що державний реєстратор Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області ОСОБА_4 за попередньою змовою групи осіб, будучи особою, яка надає публічні послуги в тому числі у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, керуючись злочинним умислом направленим на зловживання повноваженнями особи, яка надає публічні послуги, діючи умисно, будучи достовірно обізнаною із положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень», 22.06.2021 використовуючи власний ідентифікатор доступу, внесла несанкціоновані відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття речових прав на нерухоме майно, а саме здійснила державну реєстрацію права власності, на обєкт нерухомого майна на користь ОСОБА_5 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з к.н. :01:024:0083, що перебувала у комунальній власності Рівненської громади.

Так, вказаний державний реєстратор за попередньою змовою групи осіб, будучи особою, яка надає публічні послуги в тому числі у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, керуючись злочинним умислом направленим на зловживання повноваженнями особи, яка надає публічні послуги з метою отримання ймовірної неправомірної вигоди для інших осіб, діючи умисно, будучі достовірно обізнаною із положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» 22.06.2021 року використовуючи власний ідентифікатор доступу, внесла несанкціоновані відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття речових прав на нерухоме майно.

За результатом розгляду заяви від 17.06.2021 про внесення змін до Державного реєстру прав (про проведення державної реєстрації права власності, на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з к.н. :01:024:0083) поданої ОСОБА_5 , ОСОБА_4 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна: адміністративний будинок з добудовою літ. "А-2" (А-2), добудова (а-2), добудова (а1-2), навіс (а2), добудова (а3-2), добудова (а4-2), вхідні сходи (а5), вхідні сходи (аб), склад №1(Б1-1), склад №2(В1-1), на користь ОСОБА_5 .

Підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно слугував договір купівлі продажу об`єкту нерухомого майна від 28.08.2020 № 425, виданий приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 довідка від 01.06.2021 №: 3022 та інвентаризаційна справа.

Обміри та виготовлення технічного паспорту здійснювались інженером ФОП ОСОБА_7 (ЙРЗ - ), що у майбутньому обумовило можливість підробки документів, які пізніше були використані державним реєстратором ОСОБА_4 для реєстрації нерухомого майна за ОСОБА_5 , хоча фактично об`єкт, який розташовано на вказаній вище земельній ділянці збудований самочинно без будь-яких погоджень, а сама земельна ділянка належить до земель запасу Рівненської громади, тобто ділянка не переведена у власність не надана у постійне користування, а внесені до технічного паспорту дані завідомо з метою його підробки та створення умов для протиправної реєстрації в реєстрі нерухомого майна за ОСОБА_5 та подальшого використання фіктивного документу про право власності з метою реалізації права на викуп земельної ділянки під нерухомістю без аукціону.

У подальшому ОСОБА_5 реалізовуючи свій злочинний намір, звернулася із клопотанням до управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської сільської ради затвердити проєкт землеустрою та продати їй земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 3 738 м. кв. на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:024:0423) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, як власнику розташованих на цій земельній ділянці об`єктів нерухомого майна.

Покликаючись на викладене, прокурор вказує на необхідність накладення арешту на вказану земельну ділянку, оскільки незастосування вказаних заходів може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слід задовольнити із наступних підстав.

З урахуванням неявки та заяви прокурора, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна клопотання слідчого розглядається без повідомлення власника майна.

Судом встановлено, у провадженні Рівненського РУП ГУНП в Рівнен ській області перебуває кримінальне провадження № 0000026 від 08.05.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 131 Кодексу заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 Кодексу, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Одночасно з цим, вимоги ч. 1 ст. 173 КПК України та абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України слід застосовувати у сукупності із приписами ч. 11 ст. 170 КПК України. Так, заборона або обмеження користування, розпорядження майном застосовується лише у разі, коли вже існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. В той же час, для накладення арешту шляхом заборони відчуження об`єкту (зміни власника) достатньо встановити наявність у особи правомочності відчужити та можливості приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити відповідне майно.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Частиною 10 статті 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Таким чином прокурором доведено необхідність накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:024:0423, загальною площею 0.3738 га на вул. Білій, 18 в м. Рівному, яка відповідно до інформації з Державного земельного кадастру належить Рівненській міській раді із забороною розпорядження та відчуження вказаного майна будь-яким чином, оскільки незастосування вказаних заходів може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173,395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:024:0423, загальною площею 0.3738 га, (реєстраційний номер об`єкта 101), відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна належить Рівненській міській раді та позбавити можливості (заборонити) власника, користувача або інших уповноважених осіб їх відчужувати, розпоряджатись, користуватися до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя

1.