У Х В А Л А

Іменем України

Справа № 285/2925/25

провадження № 1-кс/0285/800/25

30 травня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої слідчої судді………... ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання....... ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора……………………...... ОСОБА_3 ,

підозрюваного............................... ОСОБА_4 ,

захисника ...........................……... ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

клопотання слідчого Слідчого відділу Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області,

погоджене прокурором Звягельської окружної прокуратури,

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

по матеріалам досудового розслідування, внесеного 29.05.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000516,

відносно підозрюваного: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця, зареєстрованого та який проживає в АДРЕСА_1

громадянина України, українця, не одруженого, раніше неодноразово судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий 30.05.2025 звернувся до суду з клопотанням про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, а також наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК.

Зазначив, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності, незаконно впливати на свідків, знищити грошові кошти, які було викрадено у потерпілого, і вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник просили відмовити в задоволенні клопотання, при цьому ОСОБА_4 не заперечив свою причетність до скоєного злочину. Захисник зазначив, що прокурором не доведені ризики, просив застосувати до свого підзахисного цілодобовий домашній арешт.

Розглянувши подане клопотання та додані до нього додатки, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд приходить наступного висновку.

Право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначено в законі, з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, перелік яких визначено ст.177 КПК України та не підлягає розширеному тлумаченню.

Ізоляційний запобіжний захід завжди може бути виправданий, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Ст.177 КПК України детально описує ризики, які можуть виправдати ізоляцію особи від суспільства. Метою застосування (продовження) запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Встановлено, що в провадженні органу досудового розслідування перебуває кримінальне провадження №0000516, внесене до ЄРДР від 29.05.2025 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.186 ККУ (грабіж).

З клопотання слідує, що 29.05.2025 близько 18 год ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи, що в Україні триває воєнний стан, з метою умисного викрадення чужого майна прийшов до домоволодіння ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 та без дозволу власника зайшов всередину. Перебуваючи в одній з кімнат будинку, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 , який в цей час спав на ліжку, розбудив його та в ході розмови з нагрудної кишені його сорочки шляхом ривка, долаючи зусилля ОСОБА_6 утримати його руку, відкрито викрав гроші в сумі 4000 грн, після чого зник.

29.05.2025 о 20:50 год за підозрою у вчиненні вказаного злочину затримано ОСОБА_4 .

В рамках зазначеного кримінального провадження ОСОБА_4 30.05.2025 вручено повідомлення про підозру.

Обґрунтованість підозри є важливим критерієм та підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження. Так, ч.3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведуть, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Разом з тим, кримінальний процесуальний закон визначає конкретний перелік заходів забезпечення кримінального провадження, які можуть бути застосовані задля досягнення дієвості цього провадження. До вказаних заходів належать, зокрема, запобіжні заходи.

Жоден із заходів забезпечення кримінального провадження не може застосовуватися без доведення обґрунтованості підозри щодо вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Тобто, обґрунтованість підозри містить два аспекти. Перший стосується питання вчинення кримінального правопорушення, а другий доведення обставин, які за розумного неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до вчинення кримінального правопорушення. Разом з тим, доведення обставин, викладених в повідомленні про підозру, здійснюється наявними в матеріалах провадження доказами.

На даній стадії слідчий суддя не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення. На підставі оцінки наданих матеріалів та сукупності отриманих слідством доказів у цій справі факт вчинення грабежу є вірогідним та достатнім для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Наявними в кримінальному провадженні відомостями підтверджується існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_4 тяжкого злочину (за який законом може бути призначено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі), що може бути підставою для застосування щодо нього заходів забезпечення кримінального провадження, з яким звернувся слідчий.

Також, суд сприймає, як переконливі та такі, що заслуговують на увагу, доводи сторони обвинувачення в частині аргументації ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, у цьому провадженні, адже враховуючи позицію ЄСПЛ в частині того, що наявність певного ризику/ризиків має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та вважає у даному конкретному випадку обґрунтованими, оскільки вони належним чином умотивовані прокурором в судовому засіданні та підтверджуються наявними матеріалами, зокрема вони є дійсними.

Підозрюваний є особою неодноразово судимою, а тому врахування тяжкості вчиненого ним злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку.

Доводи захисника про недоведеність існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення. Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Таким чином, взяття підозрюваного під варту в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо нього, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ.

Відтак, враховуючи суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, докази, на які посилається у клопотанні сторона обвинувачення та особу підозрюваного, суд вважає, що на даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід як тримання під вартою зможе дієво запобігти ризикам, встановленим ч.1 ст.177 КПК України, що виключає собою можливість застосування відносно підозрюваного будь-якого іншого запобіжного заходу.

В поданому клопотанні доведено наявність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, а тому воно підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України підозрюваному слід визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (з 01.01.2025 3028 грн), тобто 242240 грн, з огляду на наступне.

Розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, та не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; даних про особу підозрюваного; встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК; «середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

З огляду на мету застави, головним критерієм за яким має бути визначений її розмір є його достатність для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків, суд вважає, що визначений розмір застави підозрюваному ОСОБА_4 буде належною гарантією того, що він виконуватиме покладені на нього обов`язки, є відповідним, достатнім у даному кримінальному провадженні та не буде завідомо непомірним для нього із урахуванням викладеного вище.

Окрім цього, обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді застави, на нього слід покласти обов`язки, передбачені п.п.1-3 ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 183, 184, 193, 194, 372, 376КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів до 27.07.2025.

Одночасно визначити розмір застави для забезпечення виконання підозрюванимобов`язків, визначених КПК України, у межах 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 242240 грн у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена в будь-який момент як самимпідозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою.

У разі внесення застави, ОСОБА_4 з-під варти звільнити та вважати, що до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави, і зобов`язати його прибувати до суду за першим викликом; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу суду та повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання, роботи.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Визначити строк дії даної ухвали по 27.07.2025 включно.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги на неї до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення або з дня отримання її копії.

Час проголошення повного тексту ухвали 30.05.2025 о 18:40 год.

Головуюча слідча суддя ОСОБА_1