КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/4388/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку «EasyCon», апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 року, -

за участю:

представникавласника майна ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_7 ,

прокурора - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.05.2025 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001098, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.11.2024 року та накладено арешт на майно, вилучене 06.05.2025 року у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- ноутбук марки «Lenovo», S/N: PF4XYXPR, сірого кольору, із зарядним пристроєм;

- ноутбук марки «Acer», S/N: NXM0DEU01523406FD31601, чорного кольору;

- флеш-накопичувач марки «SP Silicone Power», 4 GB, чорного кольору;

- жорсткий диск марки «WP», S/N: WXK1CB1Y9772;

- жорсткий диск марки «Samsung», S/N: S13TJ9BQ914839;

- жорсткий диск марки із S/N: 0881J1BXB55882, P/V: FS;

- медичні документи, а саме бланки виписок із медичної картки, бланки виписок із протоколу засідання лікарсько-консультативної комісії, довідки, всього на 52 арк.;

- зошит із рукописними записами із пояснювальним написом на обкладинці «Happy».

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва 23.05.2025 року в частині накладення арешту на майно, а саме: ноутбук марки «Lenovo», S/N: PF4XYXPR, сірого кольору, із зарядним пристроєм; ноутбук марки «Acer», S/N: NXM0DEU01523406FD31601, чорного кольору; жорсткий диск марки «Samsung», S/N: S13TJ9BQ914839; жорсткий диск марки із S/N: 0881J1BXB55882, P/V: FS; медичні документи, а саме бланки виписок із медичної картки, бланки виписок із протоколу засідання лікарсько-консультативної комісії, довідки, всього на 52 арк.; зошит із рукописними записами із пояснювальним написом на обкладинці «Happy», та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вищевказане майно відмовити у повному обсягу.

Мотивуючи апеляційні вимоги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена із недотриманням норм кримінального процесуального законодавства України, а тому має бути скасована.

Вказує, що прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна із пропущенням встановлених КПК строків. Крім того, слідчим суддею було допущено порушення ч. 1 ст. 172 КПК України, так між часом звернення до суду з клопотанням про арешт майна, та датою розгляду клопотання минуло не встановленні законом два дні, а фактично більше чотирнадцяти.

Наголошує апелянт, що майно, на яке оскаржуваною ухвалою накладено арешт не відповідає вимогам, передбаченим ст. 98 КПК України. Водночас, доступ до ноутбуків не обмежувалися його власником, відсутня система логістичного захисту. В межах даного кримінального провадження не надано доказів, що щодо вилучених ноутбуків призначені експертні дослідження.

Зауважує представник, що ані в клопотанні слідчого, ані в оскаржуваній ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості, сліди містить вищенаведене майно, а також яким чином могло дане майно бути використаним як знаряддя вчинення злочину. Відтак, не наведено доказів того, що дане майно має ознаки речових доказів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, яка підтримала доводи поданої апеляційної скарги та просила її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Оскільки дана ухвала оскаржується тільки в частині, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційних вимог апелянта, а щодо іншого майна на яке накладено арешт вказаною ухвалою, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту колегією суддів не вирішується.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Першим управлінням досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001098, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.11.2024 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1; ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України.

Органом досудового розслідування зазначено, що громадянин ОСОБА_9 , перебуваючи у м. Ніжин Чернігівської області, усвідомлюючи вищезазначені обставини, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше вересня 2024 року, умисно вирішив перешкодити законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом організації схеми ухилення військовозобов`язаних громадян України від мобілізації до Збройних Сил України за грошову винагороду.

З метою реалізації злочинного плану ОСОБА_9 , перебуваючи у м. Ніжин Чернігівської області, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше вересня 2024 року, вступив у змову з невстановленими на теперішній час досудовим розслідуванням особами, які мають відношення до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також військово-лікарської комісії.

06.05.2025 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України.

Також зазначено, що до вказаної протиправної діяльності причетний завідувач Ніжинської амбулаторії загальної практики сімейної медицини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.04.2025 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_10 (справа №761/17224/25, провадження №1-кс/761/11948/2025) надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання, виявлення та вилучення речей і документів.

06.05.2025 року на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено:

- ноутбук марки «Lenovo», S/N: PF4XYXPR, сірого кольору, із зарядним пристроєм;

- ноутбук марки «Acer», S/N: NXM0DEU01523406FD31601, чорного кольору;

- флеш-накопичувач марки «SP Silicone Power», 4 GB, чорного кольору;

- жорсткий диск марки «WP», S/N: WXK1CB1Y9772;

- жорсткий диск марки «Samsung», S/N: S13TJ9BQ914839;

- жорсткий диск марки із S/N: 0881J1BXB55882, P/V: FS;

- медичні документи, а саме бланки виписок із медичної картки, бланки виписок із протоколу засідання лікарсько-консультативної комісії, довідки, всього на 52 арк.;

- зошит із рукописними записами із пояснювальним написом на обкладинці «Happy».

06.05.2025 року постановою старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_11 вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001098 від 25.11.2024 року.

08.05.2025 року (клопотання датоване 07.05.2025 року) прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0001098, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.11.2024 року на майно, вилучене 06.05.2025 року у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- ноутбук марки «Lenovo», S/N: PF4XYXPR, сірого кольору, із зарядним пристроєм;

- ноутбук марки «Acer», S/N: NXM0DEU01523406FD31601, чорного кольору;

- флеш-накопичувач марки «SP Silicone Power», 4 GB, чорного кольору;

- жорсткий диск марки «WP», S/N: WXK1CB1Y9772;

- жорсткий диск марки «Samsung», S/N: S13TJ9BQ914839;

- жорсткий диск марки із S/N: 0881J1BXB55882, P/V: FS;

- медичні документи, а саме бланки виписок із медичної картки, бланки виписок із протоколу засідання лікарсько-консультативної комісії, довідки, всього на 52 арк.;

- зошит із рукописними записами із пояснювальним написом на обкладинці «Happy».

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.05.2025 року вказане клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінальних правопорушень та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінальних проваджень та попередньою кваліфікацією вчинених кримінально-протиправних діянь.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси фізичної особи з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено їх відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки слідчим надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що вищезазначене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів представника стосовно пропуску стороною обвинувачення 48-годинного строку для звернення з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як вбачається з матеріалів провадження, обшук було проведено 06.05.2025 року. З клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене під час обшуку майно прокурор звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва 07.05.2025 року, дата зазначається на клопотанні, тобто на наступний день після проведення обшуку та вилучення майна.

Вказані відомості, що містяться у матеріалах провадження, засвідчують факт дотримання стороною обвинувачення визначених законом строків для звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, а отже спростовують доводи представника в цій частині, які в свою чергу не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо інших доводів автора апеляційної скарги стосовно пропуску слідчим суддею розгляду клопотання про накладення арешту на майно, що є порушенням ч. 1 ст. 172 КПК України, то колегія суддів вважає за необхідне вказати, що пропуск строку розгляду клопотання про накладення арешту на майно не є виключною підставою для відмови у задоволенні такого клопотання і накладення арешту.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376,404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 року, в частині задоволення клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001098, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.11.2024 року та накладення арешту на майно, вилучене 06.05.2025 року у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- ноутбук марки «Lenovo», S/N: PF4XYXPR, сірого кольору, із зарядним пристроєм;

- ноутбук марки «Acer», S/N: NXM0DEU01523406FD31601, чорного кольору;

- жорсткий диск марки «Samsung», S/N: S13TJ9BQ914839;

- жорсткий диск марки із S/N: 0881J1BXB55882, P/V: FS;

- медичні документи, а саме бланки виписок із медичної картки, бланки виписок із протоколу засідання лікарсько-консультативної комісії, довідки, всього на 52 арк.;

- зошит із рукописними записами із пояснювальним написом на обкладинці «Happy», - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,- залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4