ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2105/25 Справа № 173/1426/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янське від 16 травня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000167 року щодо:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Камянка Красногвардійського району Харківської області, громадянина України, не працевлаштованого, фактично проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, відносно якого в провадженні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт за ч. 3 ст. 185 КК України

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янське від 16 травня 2025 року ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29 червня 2025 року включно, без визначення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, та незаконного впливу на свідків, оскільки ці ризики є дійсними та триваючими, і такими, що виключають на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу. При наданні оцінки ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, судом враховано, що ОСОБА_6 є особою раніше судимою, що свідчить про те, що останній належних висновків для себе не зробила та є схильною до протиправної поведінки, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, окрім того обвинувачений має зареєстроване місце проживання у Харківській області, що територіально значно віддалено від суду. Крім того враховано, що обвинувачений не працевлаштований, легального джерела доходу не має, за неодноразове ігнорування вимог головуючого судді обвинувачений був видалений з зали суду, а тому за відсутності медичних даних щодо неможливості утримання ОСОБА_6 в умовах установи виконання покарань, раніше обраний запобіжний захід продовжено.

В апеляції:

- обвинувачений просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити альтернативну заставу.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу. Вказує про те, що прокурором не надано належних доказів на підтвердження заявлених ризиків, вважає, що судом всупереч практики ЄСПЛ не розглянуто питання щодо застосування альтернативного запобіжного заходу. Звертає увагу, що вже тривалий час утримується під вартою, а тому зі сплином часу вказані ризики зменшились, оскільки останній зробив для себе належні висновки, окрім того вказує, що має соціальні зв`язки та утримує неповнолітню дитину.

Вислухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, з викладених в ній підстав, прокурора, який заперечував проти апеляційних вимог та доводів та оскаржувану ухвалу суду просив залишити без змін, перевіривши надані матеріали та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При продовженні строку тримання ОСОБА_6 під вартою також враховані об`єктивні причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також продовження існування ризиків переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення та впливу на свідків.

Такий висновок є законним та обґрунтованим, оскільки враховуючи тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільно інтересу, дані про особу обвинуваченого, інші обставинами у їх сукупності, які дають підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного вбивства, тобто протиправного заподіяння смерті іншій людині, яке відповідно до приписів ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що в сукупності дає підстави вважати, що останній усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, в разі визнання винуватим, може переховуватися від суду.

Крім того, ОСОБА_6 постійного місця проживання на території .Дніпропетровської області не має, а тому з урахуванням того, що останній зареєстрований на території Харківської області, яка територіально наближена до зони бойових дій, ризик переховування та незабезпечення своєчасної явки до суду існує.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, враховується що обвинувачений перебуваючи на свободі може здійснювати незаконний вплив на свідків, які є його знайомими та на даний час безпосередньо в суді не допитані, а тому з метою примушування до надання тих чи інших показів на свою користь ризик незаконного впливу на свідків існує.

Ствердження захисту щодо необґрунтованості пред`явленого обвинувачення фактично зводяться до з`ясування обставин щодо доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованому йому злочині, які з`ясовуються під час вирішення справи по суті.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Разом з цим, що стосується доводів захисника щодо не визначення альтернативного запобіжного, то останні є слушними, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.п. 61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України»), існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, та у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, з практики Європейського суду з прав людини випливає, що суд повинен уважно ставиться до того, що зі спливом часу продовження тримання особи під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Також приписами ст. 183 КПК України передбачено, що у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, покладених на неї обов`язків може бути призначена у розмірі, який перевищує 80 чи 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Звертається увага, що з 01 липня 2021 року ОСОБА_6 утримується під вартою, крім того обвинувачений має соціальні зв`язки та місце проживання.

Колегія суддів приймає до уваги, що вказані вище ризики хоча і продовжують існувати, однак зі сплином часу вірогідність їх реалізації зменшилась, оскільки судове провадження триває, свідки по справі допитуються,а усі речові докази перебувають також у розпорядженні суду, колегія суддів вважає, що необхідно визначити альтернативну заставу у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в достатній мірі забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

При визначенні розміру застави звертається увага на те, що ОСОБА_6 є особою, який попередньо вчиняв протиправні дії та відносно якого обвинувальний акт за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України перебуває на розгляді в іншому суді.

Також, враховується, що в результаті протиправних дій обвинуваченого настала смерть людини, що саме по собі свідчить про те, що останній є особою схильною до протиправної поведінки, а тому забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 не може бути забезпечено заставою у меншому розмірі.

Конституція України найвищою соціальною цінністю визнає людину, її життя та здоров`я. Положеннями статей 3 та 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя та здоров`я, життя та здоров`я інших людей від протиправних посягань.

А тому, з огляду на фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 злочину та його суспільний інтерес, застава у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб не порушує принципу пропорційності, проте вона є значною та цілком здатною забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що саме визначений розмір застави, з урахуванням характеру та обставин інкримінованого злочину, майнового стану обвинуваченого, у даному випадку буде цілком достатнім для виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші дії, спрямовані на перешкоджання здійсненню судового розгляду.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою з заставою у вищезазначеному розмірі, колегія суддів, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та на даному етапі кримінального провадження не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування такого альтернативного запобіжного заходу.

Пунктом 2 та 4 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду, скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою клопотання прокурора належить задовольнити частково, продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з альтернативною заставою.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янське від 16 травня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 29 червня 2025 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 заставу у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, поточний рахунок отримувача: UA1086699,та надати документи, що підтверджують сплату застави слідчому та прокурору.

У разі сплати суми застави, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 , з-під варти та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, до 29 червня 2025 року, а саме:

- прибувати за кожним викликом суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця перебування, проживання;

- не спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4