КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

прокурора - ОСОБА_5

адвоката - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року, -

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003239.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скарг, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва 18 грудня 2024 року, постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити, накласти арешт на нежитлову будівлю (літера А), загальною площею 53,9 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00), земельну ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, з кадастровим номером :79:061:0117, загальною площею 0.0650 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000), нежитлову будівлю, загальною площею 3258,2 кв.м., по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 000), із забороною відчуження, розпорядження, користування та проведення будь-яких будівельних робіт.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню.

Вважає, що зазначена земельна ділянка відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а тому обґрунтовано визнана речовим доказом та є предметом кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ст. 356 , ч. 5 ст. 190 КК України.

Вказує, що досудовим розслідуванням встановлено, що невстановленими досудовим розслідуванням особами, які діють на території м. Києва та Київської області, протягом 2015-2023 років організовано схему з виготовлення технічної документації від імені суб`єктів господарювання, які мають для цього відповідну кваліфікацію, до яких були внесені неправдиві дані щодо фактичного стану об`єктів нерухомості, тим самим здійснювали підроблення офіційних документів, що видаються підприємствам, яке має право видавати такі документи і які надають право для подальшого введення в експлуатацію об`єктів нерухомості, а також подальшої реєстрації права власності на ці об`єкти з метою використання їх підроблювачем чи іншою особою.

Окрім того, Київська міська рада, як власник земельної ділянки зазнала негативного впливу з боку протиправних дій ПП «Інтерторг-2009», яка, отримавши протиправним шляхом земельну ділянку, здійснила та здійснює її забудову із порушенням дозвільних документів, генерального плану та містобудівної документації.

Зауважує, що проведення будівельних робіт передбачає розриття поверхневого шару ґрунту, бетонування , зміну рельєфності поверхні, то такі дії призводять до пошкодження та псування, а також до викривлення зовнішнього вигляду земельної ділянки, що у подальшому несе у собі ризик необґрунтованого вичерпання способів доведення фактів вчинення кримінально-протиправних дій.

Наголошує, що внаслідок використання підроблених документів, ТОВ «Трейд Інвест Сервіс Компані» першочергово ввела в оману С олом`янський районний суд м. Києва, чим протиправно здобула право власності на об`єкт нерухомого майна, який ніколи їй не належав, як і не належав ТОВ «Науково-Виробнича Фірма «Укрспецсервіс», у подальшому, внаслідок введення в оману усіх сторонніх осіб, ТОВ «Трейд Інвест Сервіс Компані» із залученням пов`язаних осіб перереєструвала право власності на пов`язану особу - ОСОБА_7 .

Надалі, ПП «Інтерторг-2009» ввели в оману Київську міську раду, яка, думаючи що на земельній ділянці розташовано капітальну споруду у поза конкурентний спосіб, передала ПП «Інтерторг-2009» в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :79:061:0117.

Окрім того, не накладення арешту із забороною користування земельною ділянкою несе у собі ризик безповоротного приховування відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, неможливість повернення земельної ділянки її власнику - Київській міській раді.

Вважає, що оскільки отримано оскаржувану ухвалу суду з повним текстом 27.12.2024, а резолютивна частина рішення прокурору не надавалась, то строк на апеляційне оскарження, відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК України, не сплинув, а апеляційну скаргу подано в межах строку на апеляційне оскарження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, адвоката про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, а тому необхідності залишення її без змін, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та наданих матеріалів справи, СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003239 від 28.09.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ст. 356, ч. 3 ст. 358 КК України.

Постановою прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 від 08.11.2024 вказане майно визнано в кримінальному провадженні № 0003239 від 28.09.2022 речовим доказом.

13.12.2024 прокурор Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на нежитлову будівлю (літера А), загальною площею 53,9 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00), земельну ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, з кадастровим номером :79:061:0117, загальною площею 0.0650 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000), нежитлову будівлю, загальною площею 3258,2 кв.м., по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 000), із забороною відчуження, розпорядження, користування та проведення будь-яких будівельних робіт.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року у задоволенні клопотання відмовлено у зв`язку із недоведеністю необхідності такого арешту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Кримінальний процесуальний закон передбачає обов`язкові вимоги, яким має відповідати клопотання про арешт майна і перевірку відповідності клопотання вказаним вимогам покладено на слідчого суддю. Серед таких вимог згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, зокрема, є те, що в клопотанні про арешт майна має бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Враховуючи надані матеріали провадження, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про недоведеність прокурором правової підстави для арешту вказаного майна, можливість використання його як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб, є обґрунтованим та належним чином доведеним.

Наведені прокурором у клопотанні підстави щодо відповідності майна критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не можуть, на думку апеляційного суду, бути визнані достатніми для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання.

З огляду на те, що вказане в клопотанні майно лише формально визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, без зазначення яким критеріям, визначеним ст. 98 КПК України воно відповідає, правові підстави для накладення арешту на це майно були відсутні.

Доводи апеляційної скарги є недоведеними та не можуть слугувати безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Відтак судом першої інстанції в повному обсязі дотримано вимоги закону, які повинні бути враховані під час розгляду клопотання про арешт майна, та обґрунтовано відмовлено в задоволенні внесеного на розгляд клопотання.

Керуючись ст.ст. 170 - 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003239, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1248/2025 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 753/10361/23

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_8

Доповідач: ОСОБА_1