У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001511 від 22.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Солом`янської окружної прокуратури ОСОБА_4 як слідчий групи слідчих у кримінальному провадженні, звернувся до суду з клопотанням в якому просить накласти арешт на тимчасове вилучене майно під час особистого обшуку в ході затримання в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_5 , обшуку від 23.05.2025, а саме: мобільний телефон, марки «Росо» сірого кольору, IMEI: НОМЕР_1 , мобільний телефон, марки «Povс» синього кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , грошові кошти на загальну суму 6810 гривень, банківська картка з № НОМЕР_3 , яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування клопотання зазначив, що до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення про те, що 22.05.2025 приблизно о 21:00 год., за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 16, працівники поліції зупинили гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зберігав при собі речовину рослинного походження з метою подальшого збуту.

Так, 23.05.2025 проведено затримання в порядку ст. 208 КПК України гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України та в ході особистого обшуку останнього виявлено та вилучено: мобільний телефон, марки «Росо» сірого кольору, IMEI: НОМЕР_1 , мобільний телефон, марки «Povс» синього кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , грошові кошти на загальну суму 6810 гривень, банківська картка з № НОМЕР_3 .

Власником вищевказаного майна є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 23.05.2025 слідчим СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві винесено постанову на підставі ст. ст. 98, 100 КПК України про визнання виявлених та вилучених в ході проведення особистого обшуку під час затримання в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_5 , речей речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Зібрані під час досудового розслідування матеріали кримінального провадження (докази), дають підстави вважати, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Необхідність накладення арешту саме на це майно - запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, подальшого огляду, проведення експертних досліджень.

При цьому, існують обставини щодо необхідності у застосуванні заборон відчуження, користування та розпорядження вилучених речей: банківська картка з № НОМЕР_3 для подальшого огляду встановлення індивідуальних ознак документів та платіжних засобів, отримання тимчасового доступу до вищевказаних банківських рахунків з метою встановлення відомостей, щодо отримання грошових коштів ОСОБА_5 від збуту наркотичних засобів, мобільний телефон, марки «Росо» сірого кольору, IMEI: НОМЕР_1 , мобільний телефон, марки «Povс» синього кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 з метою огляду та в подальшому проведення комп`ютерно-технічних експертиз з метою встановлення відомостей про причетність ОСОБА_5 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, листування ОСОБА_5 із іншими невстановленими особами, які здійснювали придбання наркотичних засобів в останнього, відомостей про здійснення відправок посилок з наркотичними засобами, шляхом поштового зв`язку, грошові кошти на загальну суму 6810 гривень з метою встановлення відомостей щодо отримання вказаних грошових коштів ОСОБА_5 від здійснення незаконної діяльності та з метою конфіскації майна, як виду покарання.

Враховуючи вищевикладене, з метою збереження речового доказу, як виду покарання, а також запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, є необхідність в накладенні арешту на тимчасове вилучене майно під час особистого обшуку під час затримання в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_5 від 23.05.2025 та які є речовими доказами вчиненого кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, та можуть бути використанні, як доказ та мають важливе значення, для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, оскільки його незастосування може призвести до настання вищевказаних наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Слідчий подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги клопотання підтримав, просив їх задовольнити.

Володілець майна належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання у судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (псуванню, перетворенню, використанню) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до ч. 10, 11 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, зокрема, на рухоме, нерухоме майно. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Судом встановлено, що до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення про те, що 22.05.2025 приблизно о 21:00 год., за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 16, працівники поліції зупинили гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зберігав при собі речовину рослинного походження з метою подальшого збуту.

23.05.2025 проведено затримання в порядку ст. 208 КПК України гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України та в ході особистого обшуку останнього виявлено та вилучено: мобільний телефон, марки «Росо» сірого кольору, IMEI: НОМЕР_1 , мобільний телефон, марки «Povс» синього кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , грошові кошти на загальну суму 6810 гривень, банківська картка з № НОМЕР_3 .

Постановою від 23.05.2025 року вищезазначене майно було визнано речовими доказами.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у слідчого є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що вказані речі зберегли на собі сліди злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже відповідне майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України критеріям, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу - відчуження, приховання, використання тощо на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оцінюючи в сукупності надані стороною кримінального провадження докази, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, приймаючи до уваги те, що наявна сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане у клопотанні майно, може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. А тому є всі передбачені ст.170 КПК України підстави для арешту, в межах даного кримінального провадження, вказаного у клопотанні майна.

При розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя також враховує, що арешт майна це тимчасовий захід забезпечення кримінального провадження і на даний час у сторони обвинувачення є необхідність встановити і перевірити обставини та відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України, провести ряд слідчих та процесуальних дій, зокрема, допитати свідків, провести експертні дослідження тощо, у межах кримінального провадження № 0001511.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, а також може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням, зважаючи на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а тому приходить до висновку, що клопотання слідчого необхідно задовольнити.

Також слід роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України власник або володілець майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. 98, 170 - 173, 175 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001511 від 22.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасове вилучене майно під час особистого обшуку в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 , обшуку від 23.05.2025, а саме: мобільний телефон, марки «Росо» сірого кольору, IMEI: НОМЕР_1 , мобільний телефон, марки «Povс» синього кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , грошові кошти на загальну суму 6810 гривень, банківська картка з № НОМЕР_3 , яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Cлідчий суддя ОСОБА_1