ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6815/24 Номер провадження 11-кп/814/1132/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_10

особи, стосовно якої

вирішується питання про

застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження №0000501, за апеляційною скаргою особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_11 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 27.12.2024 відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ярославль, РФ, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, пенсіонера, інваліда ІІІ групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_11 , примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000501 щодо вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 162 КК України та застосовано до останнього примусові заходи медичного характеру, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

Ухвалою суду встановлено що, 16.03.2024 ОСОБА_11 , вважаючи, що його сусід ОСОБА_7 напередодні знову здійснював його випромінювання, спустився на сходову площадку другого поверху в другому під`їзді по АДРЕСА_2 , де став чекати на повернення потерпілого, щоб з`ясувати відносити, а також отримати доступ до його квартири з метою виявлення відповідного обладнання.

Того ж дня, близько 12 години 40 хвилин, ОСОБА_11 , після того як дочекався повернення сусіда ОСОБА_12 до дому, продовжив стояти напроти входу до квартири АДРЕСА_3 , яка належить потерпілому, перешкоджаючи йому у такий спосіб потрапити до власного житла, а також звинувачувати у здійсненні ним випромінювання. При цьому, під час висловлення цих звинувачень, ОСОБА_11 , кулаком правої руки, в якій були затиснуті ключі від квартири, завдав ОСОБА_7 один удар в ділянку грудної клітини, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому верхньої третини тіла грудини зі зміщенням, яке утворилося від дії тупого предмету з обмеженою контактною поверхнею, якими були пальці рук стиснуті в кулак, внаслідок однократної дії травмуючого фактору, який діяв в ділянку грудини та яке кваліфікується, як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я.

Після застосованого фізичного насильства, ОСОБА_11 наказав ОСОБА_7 пропустити його до своєї квартири для проведення в ній обшуку та відшукання технічного обладнання, яким, на його думку, останній здійснює випромінювання.

Відчуваючи через застосоване фізичне насильство небезпеку для здоров`я, з метою припинення сварки та недопущення нових проявів агресії з боку ОСОБА_11 , які могли супроводжуватись продовженням заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 змушений був дозволити останньому пройти до своєї квартири. Надалі, з дозволу, але фактично всупереч волі ОСОБА_13 , в порушення встановленого законом порядку та за відсутністю будь - яких підстав для законного проникнення до житла особи, ОСОБА_11 здійснив незаконне проникнення до квартири потерпілого АДРЕСА_4 , в якій, порушуючи права ОСОБА_14 на недоторканість житла, став самостійно оглядати наявні в житлі потерпілого речі, відкривати дверцята шаф в пошуках технічного обладнання для випромінювання, тим самим здійснив незаконний обшук житла, належного потерпілому.

Зазначеними діянням ОСОБА_11 вчинив у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, передбачені ч.1 ст.122, ч.2 ст. 162 КК України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду щодо нього та закрити кримінальне провадження.

Зазначає, що у під`їзді звернувся до потерпілого ОСОБА_15 з приводу випромінювання, останній повідомив, що нічого не здійснює. Потерпілий хотів відвинути апелянта від дверей, взявши його за плечі, за це апелянт наніс легкий удар потерпілому у грудну клітину, від яких не могли настати тілесні ушкодження. Після цього, потерпілий ОСОБА_15 сам відчинив йому двері своєї квартири і вони зайшли разом. Апелянт пошукав у квартирі апарати випромінювання, нічого не знайшов та покинув квартиру.

Вважає, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження раніше, оскільки погано пересувається.

Звертає увагу на те, що не має ніяких психічних хвороб, у 2023 році проходив лікування, його оглядав лікар-психіатр, який надав висновок що патології не виявлено.

Заслухавши доповідача, особу, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру в підтримку апеляційної скарги та його захисника і законного представника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально процесуального законодавства, а ухвала суду про застосування до ОСОБА_11 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом відповідає вимогам ст. 513 КПК України.

Відповідно до абз. 3 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03.06.2005, у разі участі особи в судовому засіданні при розгляді справи суду належить опитувати її про обставини вчинення суспільно небезпечного діяння та давати відповідну оцінку цим показанням з урахуванням інших зібраних у справі доказів.

Дотримавшись вказаних вимог Пленуму, суд першої інстанції опитав ОСОБА_11 та оцінив його показання в сукупності із наданими стороною обвинувачення доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_7 суду першої інстанції пояснив, що він мешкає по АДРЕСА_2 . Його сусідом є ОСОБА_11 16.03.2024 року він повертався з магазину, розмовляв по телефону, піднявся на свій поверх і побачив ОСОБА_11 біля двері в квартиру. ОСОБА_11 став йому казати, про те, що він його попереджав про випромінювання і відразу кулаком правої руки, в якій були затиснуті ключі, наніс йому удар в грудну клітину. В нього з рук випав мобільний телефон. ОСОБА_11 перекрив собою вхід в квартиру і не давав йому зайти. При цьому казав, щоб він відчиняв двері. Він, побоюючись, що ОСОБА_11 завдасть йому ще тілесних ушкоджень, відкрив квартиру і зайшов сам, пропускаючи ОСОБА_11 . Він відчував сильну біль в грудній клітині, сів на диван, а ОСОБА_11 почав відкривати шафи, шухлядки, щось там шукав. Він йому постійно казав: «Що ти робиш, що шукаєш, тут нічого немає». ОСОБА_11 постійно повторював, що нібито він застосовує випромінювання майже 15 років відносно нього і, що він шукає якось триногу. Провівши обшук, ОСОБА_11 нічого не знайшов і сказав: «Ну добре, треба жити дружно». Потім пішов. Ближче до вечора в нього сильно розболілась грудна клітина, тому він викликав швидку та поліцію.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що є сусідом ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Вони всі мешкають в одному під?їзді, тільки він з ОСОБА_19 на 3-му поверсі, а ОСОБА_20 на 2-му поверсі. Близько 12 годин 16.03.2024 року він спускався сходами, почув шум на 2-му поверсі, побачив там ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , вони голосно розмовляли, сперечались. Потім він зрозумів, що ОСОБА_19 виказує претензії ОСОБА_21 з приводу того, що він його опромінює якимось апаратом і через це в нього болить голова. Він вже почав спускатись далі, але в цей час ОСОБА_19 наніс удар кулаком ОСОБА_21 в область грудної клітки. В ОСОБА_21 з рук впав мобільний телефон і він зігнувся від болю. Тоді він став між ними, щоб далі не було бійки. Потім ОСОБА_19 сказав ОСОБА_21 : «Пішли перевіримо квартиру, бо у тебе є цей апарат». ОСОБА_22 відкрив йому двері і вони вдвох зайшли в квартиру ОСОБА_21 , а він пішов.

Ці показання потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_16 підтвердили під час слідчого експерименту, за наслідками якого були проведені судово-медичні експертизи №339 та №340, відповідно до яких, показання свідка та потепрілого не суперечать судово-медичним даним, отриманим під час проведення судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_7 .

Щодо доводів апелянта про відсутність у нього психічних хвороб станом на 2023 рік, колегія суддів зазначає, що висновком судово-психіатричної експертизи №332 від 17.06.2024 встановлена наявність у ОСОБА_11 психічного захворювання станом на момент вчинення інкримінованого діяння 16.03.2024 та не охоплює попередні періоди.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що застосування ПЗМХ не кінцева стадія кримінального провадження, оскільки у разі видужання особи, кримінальне провадження продовжується у загальному порядку, а тому усі твердження сторони захисту, наведені у апеляційній скарзі, можуть бути перевірені під час судового слідства.

Переглядаючи ухвалу суду в частині виду ПЗМХ, яке слід застосувати до ОСОБА_11 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч.4 ст.94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Таким чином, суд при визначенні типу психіатричної закладу, в який необхідно помістити ОСОБА_11 , виходив з положень КК України та врахував його психічний стан та характер вчиненого ним діяння, яке потягло за собою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, що свідчить про його активний тип небезпеки для суспільства.

Отже, суд дійшов правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_11 примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_11 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу скаргою особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 27.12.2024 відносно ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4