Справа № 503/548/25
Провадження № 1-кп/503/85/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима судове провадження за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 від 12.03.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Чапаєво Чапаєвського району Уральської області Казахстану, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , малолітній потерпілий ОСОБА_5 , законний представник потерпілого ОСОБА_6 , обвинувачена ОСОБА_3 , захисник адвокат ОСОБА_7 ,

встановив:

10.03.2025 близько 21:00 години, у ОСОБА_3 , яка перебувала у одній з кімнат власного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час розмови з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає в цьому ж будинку виник раптовий умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на умисне спричинення малолітньому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 у цей же день та час, перебуваючи у тому ж місці, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи з особистих мотивів, перебуваючи в положенні стоячи та навпроти потерпілого, який в цей час стояв спиною до неї, штовхнула його від чого останній упав на підлогу животом до низу. Після цього, стоячи біля потерпілого, який продовжував лежати на підлозі, взяла палицю та нанесла нею один удар по спині потерпілого.

Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_3 знаходячись в положенні стоячи біля потерпілого, який сидів на підлозі нанесла йому ще один удар палицею по голові потерпілого.

В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_3 спричинила малолітньому потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця та садна задньої поверхні грудної клітини, садно голови, що не є небезпечним для життя, мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно до п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винуватість у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення визнала повністю пояснивши, що її дії були спровоковані відмовою сину виконувати її настанову. Крім того, на запитання суду відзначив, що тиску на неї або примушування до визнання своєї вини до неї не застосовувалось.

Потерпілий малолітній ОСОБА_5 із своїм законним представником ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечували проти призначення запропонованого прокурором покарання.

Вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення підтверджується встановленими судом обставинами на підставі сукупності належних і допустимих доказів, які були безпосередньо дослідженні під час судового розгляду, а саме:

- показами обвинуваченої ОСОБА_3 наданими нею в ході її допиту під час судового розгляду, які фактично зводились до підтвердження вище наведених фактичних обставин кримінального провадження, при цьому не містили обставин, які б суперечили їм або спростовували їх;

- висновком експерта від 15.03.2025 року № 49 за результатом проведення судово-медичної експертизи, згідно якої у ОСОБА_5 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді садна голови, садна обличчя, синця лівої завушної ділянки, синця та садна задньої поверхні грудної клітини. Вказані тілесні ушкодження утворилися в результаті дії тупого (тупих) твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились. Не виключено, що такими предметами могли бути долоні, пальці рук, кулаки, дерев`яна палиця та інші схожі предмети, що не суперечить даним на які вказує підекспертний. Враховуючи морфологічні особливості вищезазначених тілесних ушкоджень (садна мають щільну, підсохлу кірочку червоного кольору, що знаходиться вище навколишньої неушкодженої шкіри, та відшаровується по периферії; синці мають сиьо-фіолетовий колір в центрі та зеленуватий по периферії), слід вважати, що вони виникли приблизно за 1-3 доби до моменту обстеження та могли бути спричинені 10.03.2025 р. Вищезазначені тілесні ушкодження не є небезпечними для життя, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п. 2.3.5 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи характер та різносторонню локалізацію вищевказаних тілесних ушкоджень, спричинення їх одномоментно, в умовах падіння стоячи на площину (з висоти власного зросту) є малоймовірним. Під час судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_5 у останнього було виявлено вісім тілесних ушкоджень, проте враховуючи морфологічні особливості та близькість розташування тілесних ушкоджень, розташованих на задній поерхні грудної клітини (синець та три садна), не виключено, що дані ушкодження могли бути спричинені в результаті одноразової дії травмуючого чинника. Таким чином, враховуючи вищевказане, травмуючий предмет діяв на тіло підекспертного ОСОБА_5 не менш як п`ять разів.

Судом обвинуваченому було додаткового роз`яснено положення ч.3 ст. 23 та пункту 1 ч.4 ст. 42 КПК України щодо можливості реалізації права на допит свідків обвинувачення і допиту свідків захисту, але сторона захисту даним процесуальним правом не скористалася.

Отримавши і дослідивши вище зазначенні показання обвинуваченої ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та висновок експерта, а також враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у кримінальному провадженні, оскільки учасники судового провадження не заперечували проти цього.

Учасникам судового провадження судом попередньо також було роз`яснено, що згідно ч.2 ст. 394 КПК України вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст. 349 КПК України. З чим учасники погодились і проти чого також не заперечували.

Суд визнає зазначене вище формулювання обвинувачення доведеним, а дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфікує за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Діючи у відповідності до вимог ст. 337 КПК України суд, з урахування показань наданих обвинуваченою під час судового розгляду, вважає доведеною вину ОСОБА_3 відповідно до висунутого їй обвинувачення, а тому остання повинна нести відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої та зазначені у змісті обвинувального акту, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої та зазначена у змісті обвинувального акту, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Водночас, зі змісту обвинувального акту, в якому викладено суть пред`явленого обвинувачення, об`єктивно вбачається та обставина, що інкриміноване ОСОБА_3 діяння за ч.1 ст. 125 КК України було вчинене останньою у відношенні потерпілого ОСОБА_5 , який є її малолітнім сином.

У відповідності до положень абзацу третього ч.2 ст. 3 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків.

Згідно положень пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 та висновків викладених в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі № 556/588/18 (провадження № 51-569км19) суд при ухваленні вироку не обмежений оцінкою наявності або відсутності обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання, яка наведена у змісті обвинувального акту, а тому «Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку».

У зв`язку з чим суд, у відповідності до своїх дискреційних повноважень, вважає необхідним визнати обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої, передбачену пунктом 61 ч.1 ст. 67 КК України, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винна перебуває у сімейних відносинах, яка хоча і не зазначена такою обставиною в обвинувальному акті, але її існування об`єктивно вбачається зі змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та викладені у обвинувальному акті при формулюванні висунутого обвинувачення.

Відповідно до наявних у суду відомостей, ОСОБА_3 за місцем свого проживання характеризується негативно; не працевлаштована, але виконує роботи у галузі сільського господарства за наймам; не перебуває у шлюбі; у лікаря психіатра на обліку не перебуває, але перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом, який суд не вважає за можливе зазначати у змісті даного судового рішення внаслідок положень ч.1 ст. 286 ЦК України та ст. 391 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року № 2801-XII, як частину лікарської таємниці, але існування якого підтверджено належним доказом медичною довідкою від 04.04.2025 року № 110; раніше не судима та вперше притягається до кримінальної відповідальності.

При призначенні міри покарання ОСОБА_3 суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу винної, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також майновий стан винної, у зв`язку з чим прийшов до висновку, що ОСОБА_3 слід призначити міру покарання у виді штрафу в межах установлених у санкції ч.1 ст. 125 Особливої частини КК України, а саме у його максимальному розмірі, яке на думку суду є необхідним й достатнім як для кари обвинуваченої так і для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування не застосовувалися, зокрема до обвинуваченої не застосовувався запобіжний захід ні під час досудового розслідування, а ні під час судового провадження, а до набрання вироком законної сили суд не вбачає ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та як наслідок необхідності в обранні запобіжного заходу до обвинуваченої з огляду на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, призначення покарання у виді штрафу, а також поведінку обвинуваченої пов`язану із виконанням нею процесуальних обов`язків під час судового провадження.

Арешт на майно речовий доказ, що був знаряддям кримінального правопорушення, накладений ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2025 року у справі № 505/888/25, згідно положень ч.4 ст. 174 КПК України, підлягає скасуванню.

Речовий доказ, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення дерев`яна палиця довжиною біля 80 см, яка зберігається в кімнаті зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області (№ 482 у книзі обліку № 103), згідно положень пункту 4 ч.9 ст. 100 КПК України, підлягає знищенню.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 369-374, 381-382 КПК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_3 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2025 року, а саме на дерев`яну палицю довжиною біля 80 см, яку виявлено й вилучено 11.03.2025 під час огляду місця події в житловій кімнаті будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 .

Речовий доказ дерев`яну палицю довжиною біля 80 см, після набрання вироком законної сили, знищити.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд, який ухвалив його Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1