ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/249/25 Справа № 712/6164/25 Категорія: ст. 181 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі прокурора підозрюваного захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 травня 2025 року, якою відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та застосовано особисте зобов`язання, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одружений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , інвалідом, учасником бойових дій не є, раніше не судимий,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 350 КК України,

в с т а н о в и в :

Начальник відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що слідчим відділом Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001646 від 07 травня 2025 року за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 350 КК України.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 травня 2025 року у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відмовлено.

Застосовано до ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покладено на підозрюваного наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора, слідчого Черкаського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження № 0001646 від 07 травня 2025 року, слідчого судді, суду за першою вимогою;

2) не відлучатися за межі м. Черкаси без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

3) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання на іншу адресу;

4) утримуватися від спілкування зі свідками, експертами, спеціалістами та потерпілими у вказаному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії запобіжного заходу - протягом двох місяців з моменту постановлення ухвали, але не пізніше, ніж до закінчення строку досудового розслідування.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого, застосувати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує, що ризик переховування від суду є реальним, також останній може впливати на потерпілого та свідків, адже вони є місцевими жителями, а їх анкетні дані йому відомі з матеріалів клопотання, крім того встановлюються анкетні відомості інших осіб, котрі могли бути очевидцями вказаного діяння.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, не зможе запобігти викладеним вище ризикам.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність, просили відмовити в її задоволенні, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Враховуючи обставини кримінального провадження, те, що крім самих показів потерпілого ОСОБА_11 та військовослужбовців зі складу групи оповіщення, а також показів підозрюваного ОСОБА_7 , жодних інших належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів на підтвердження викладених в клопотанні слідчого обставин матеріали клопотання не містять і слідчому судді не надано. Висновок судово-медичного експерта щодо отриманих потерпілим ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, їх тяжкості та особи, якою спричинені тілесні ушкодження потерпілому, матеріали клопотання не містять і слідчим та прокурором слідчому судді не надано, тому слідчий суддя відмовив у клопотанні про застосування до підозрюваного цілодобового домашнього арешту.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги прокурора, вважає вищевикладені висновки слідчого судді правильними, з огляду на наступне.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо обґрунтованості повідомлення про підозру.

З матеріалів провадження слідує, що згідно з витягом Єдиного реєстру досудових розслідувань, відомості про вчинення кримінального правопорушення, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001646 від 07 травня 2025 року, за фабулою: «07.05.2025 року до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області надйшло повідомлення про те, що 07.05.2025 року близько 19 год. 19 хв. по вул. Верхня Горова, м. Черкаси, службовій особі, а саме військовослужбовцю ТЦК та СП ОСОБА_11 , при виконанні ним свого громадського обов`язку у зв`язку з його службовою діяльністю, у складі групи оповіщення було умисно заподіяно тілесні ушкодження, у зв`язку з чим його було доставлено до КНП «Третя черкаська міська лікарня ШМД» та встановлено діагноз: ЗЧМТ,СГМ, забій м`яких тканин обличчя, що можуть відноситись до легких тілесних ушкоджень. ЄО 38674 від 07.05.2025» - правова кваліфікація ч.1 ст. 28 ч.2 ст. 350 КК України.

Слідчим відділом Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001646 від 07 травня 2025 року за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 350 КК України.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-1Х, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому продовжений Указом Президента України за №26/2025 від 14 січня 2025 року, з 08 лютого 2025 року строком на 90 діб, тобто до 09 травня 2025 року.

24 лютого 2022 року Указами Президента України від № № 64/2022 та 69/2022 оголошено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб ЗСУ, НГУ, СБУ, ДПСУ та інших військових формувань.

Слідчий в своєму клопотанні зазначив, що 07 травня 2025 близько 19 години 00 хвилин військовослужбовець ОСОБА_11 , у складі групи оповіщення спільно з військовослужбовцями: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , згідно Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою виконання мобілізаційних завдань та призову на військову службу по мобілізації в особливий період, здійснювали оповіщення військовозобов`язаних на території міста Черкаси.

07 травня 2025 року ОСОБА_7 , під час перевірки військово-облікових документів, спільно з ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без попередньої змови між собою, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, наніс декілька ударів кулаком правої руки в ділянку обличчя зліва, чим спільно з ОСОБА_16 спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна лівої кисті, які відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ № 6 від 17 січня 1995 року можуть відноситися до легких тілесних ушкоджень.

08 травня 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

08 травня 2025 року йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 350 КК України.

У клопотанні вказано, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, умисне нанесення побоїв або заподіяння легкого чи середньої тяжкості тілесного ушкодження службовій особі або громадянинові, який виконує громадський обов`язок, у зв`язку з їхньою службовою чи громадською діяльністю, а також вчинення таких дій щодо їх близьких, за що передбачено покарання у вигляді обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Відповідно до п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, його необхідно оцінювати з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановлених законом.

Відповідно практики ЄСПЛ «розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться в статті 5 пар 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин».

Вимога розумної підозри містить у собі два питання. Перше з них становить питання права: розумна підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом; друге питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного злочину.

Колегія суддів враховує, що підозра, яка повідомлена ОСОБА_7 є обґрунтованою, а долучені до клопотання докази є такими, що переконують неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила вказане кримінальне правопорушення.

Щодо обрання запобіжного заходу у вигляду цілодобового домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 , про яке вказує прокурор в апеляційній скарзі, оскільки існують ризики передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Стосовно наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК.

При оцінці даного ризику апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді обмеженням волі до 5 років або позбавленням волі на той самий строк, у зв`язку з чим ризик переховування існує.

Проте, сама тяжкість вчиненого злочину, у вчиненні яких підозрюється особа та суворість можливого покарання, яке може бути їй призначено у випадку визнання її винуватою у їх вчиненні, відповідно до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК не можуть бути єдиною підставою для прийняття рішення про застосування цілодобового домашнього арешту, який згідно позиції ЄСПЛ прирівнюється до обмеження (позбавлення) волі особи. В той же час, характер, тяжкість інкримінованих злочинів та суворість ймовірного покарання, як за національним законодавством (ст. 178 КПК), так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці ризику переховування особи від суду.

Стосовно наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК.

Про наявність ризику, передбаченого у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме незаконно впливати на свідків, та потерпілого у кримінальному провадженні свідчить те, що ОСОБА_7 наразі відомі дані стосовно потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, що дає змогу останньому впливати на них для зміни їх показів, які надавалися раніше.

Цей ризик обґрунтовується тим, що до того часу, коди суд, відповідно до ст. ст. 23, 95 КПК, не допитає свідків, ризик впливу на свідків існує, проте у даному кримінальному провадженні він є не високим і не є вирішальним при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців.

Згідно з ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є найменш обтяжливим серед запобіжних заходів, передбачених КПК України, та покладає на підозрюваного відповідні зобов`язання, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків.

У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу, слідчий суддя вірно застосував відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, враховуючи обставини кримінального провадження, поведінку підозрюваного, його характеристику та наявність ризиків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статті 176, 177, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 травня 2025 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: