Справа №523/7425/25
Провадження №1-кс/523/2238/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року

Слідчий суддя Пересипського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши матеріали скарги представника ОСОБА_3 в інтересах Міністерства юстиції України на бездіяльність з боку посадових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою,

ВСТАНОВИВ:

До Пересипського районного суду м. Одеси в порядку ст.ст. 303-307 КПК України надійшла скарга представника ОСОБА_3 в інтересах Міністерства юстиції України на бездіяльність з боку посадових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту вказаної скарги вбачається, що заявник скаржиться на бездіяльність службових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві при виконанні ними службових обов`язків стосовно невнесення відомостей до ЄРДР за заявою про злочин від 11.02.2025 року, в якій повідомляється про обставини, що можуть свдчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.364, ст.365, ст.367 КК України, а тому просять зобов`язати службових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві внести відомості до ЄРДР.

Скаржник в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав викладених у ній.

Слідча, будучи належним чином повідомленою про день, місце та час розгляду скарги, в судове засідання не з`явилась, надала письмові заперечення, в яких просила відмовити в задоволенні скарги, зазначивши в них відповідні підстави.

Вивчивши доводи учасників провадження та матеріали скарги, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

З матеріалів скарги встановлено, що рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Михайлик та інші проти України» від 10.10.2024, зокрема за заявою № 32972/20, констатовано порушення Державою Україна статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в результаті чого та на виконання вказаного рішення з Державного Бюджету України ОСОБА_4 відшкодовано матеріальну та моральну шкоду, а також компенсовано судові та інші витрати у загальному розмірі 272715,63 грн (еквівалент 6250 євро), що є завдання збитків Державному бюджету України.

Так, ОСОБА_4 скаржився на тривале та неефективне розслідування замаху на вбивство, до якої не були причетні представники держави, посилаючись на пункт перший статті 2 Конвенції.

22.09.2018 невідомі особи здійснили збройний напад на заявника, громадського активіста, унаслідок чого він отримав вогнепальні поранення.

За цим фактом було розпочато кримінальне провадження за статтею замах на вбивство. 23.09.2018 у межах досудового розслідування було встановлено трьох підозрюваних. Заявнику надано статус потерпілого, проведено його допит.

25.09.2018 усіх трьох підозрюваних було затримано, після чого їм пред`явлено обвинувачення.

У період з вересня 2018 року до березня 2019 року були проведені різні судово-медичні експертизи, допити свідків та інші слідчі дії.

22.11.2018 підозрюваному ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

21.06.2019 аналогічний запобіжний захід було застосовано до другого підозрюваного.

10.10.2019 суд ухвалив рішення про відмову у продовженні строку дії домашнього арешту, що фактично залишило підозрюваних без процесуальних обмежень.

Під час проходження лікування в Німеччині із легень заявника вилучено кулю. Даний речовий доказ було передано прокуратурі міста Мюнхен.

10.01.2019 органи досудового розслідування України звернулися до компетентних органів Німеччини з офіційним запитом про передачу вилученої кулі як доказу у кримінальному провадженні. У відповідь на запит Україна отримала лише медичну документацію потерпілого та фотографії кулі, що унеможливило проведення повноцінного експертного аналізу.

21.08.2019 у зв`язку з неможливістю отримання речового доказу кримінальне провадження було зупинено.

Надалі воно неодноразово відновлювалося та знову призупинялося. Підставою для зупинення було посилання на відсутність переданої кулі з боку німецьких органів влади.

28.09.2020 слідчі органи України направили новий запит про міжнародну правову допомогу, зокрема звернулися з проханням провести експертизу вилученої кулі та надати її в Україну разом із процесуальними матеріалами щодо її вилучення та медичною документацією потерпілого. У відповідь компетентні органи Німеччини передали лише медичну документацію без самого речового доказу.

16.09.2021 досудове розслідування повторно зупинено у зв`язку з очікуванням відповіді на запит про міжнародну правову допомогу.

05.11.2021 Уряд України повідомив, що стороною обвинувачення до Німеччини направлено черговий запит щодо передачі кулі разом із відповідними процесуальними матеріалами. Однак документального підтвердження цього факту надано не було. Станом на сьогодні цей запит залишається невиконаним, що суттєво ускладнює подальший розгляд справи, унеможливлюючи повне та неупереджене встановлення всіх обставин злочину.

На виконання вказаного рішення Європейського суду з прав людини з Державного бюджету України на особовий рахунок заявника перераховано 272715,63 грн (еквівалент 6250 євро), що підтверджується платіжною інструкцією від 19.11.2024 № 366, та є збитками, завданими Державному бюджету України.

Під час розгляду вказаного звернення уповноваженими посадовими особами ТУ ДБР у м. Миколаєві надана відповідь № 2203зкп/мк/16-05-681/25 з відповідними роз`ясненнями.

Заявнику роз`яснено, що Відповідно до статті 1 Закону, Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції згідно ч. 4 ст. 216 КПК України.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Заявою або повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення є звернення, у якому наведені об`єктивні дані, які свідчать про вчинення кримінального караного діяння.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 2 Кримінального кодексу України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Підставою вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

За відсутності конкретних даних про ознаки кримінального правопорушення заява не підлягає внесенню до ЄРДР, що не позбавляє заявника права, у разі встановлення вищевказаних ознак, повторно звернутися із належним чином оформленою заявою до відповідного правоохоронного органу, до компетенції якого відноситься розслідування виявленого злочину.

Згідно із вимогами ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Крім того, позиція суду щодо підстав внесення відомостей до ЄРДР викладена в постанові Верховного суду від 30.09.2021 (справа № 556/450/18, провадження № 51-4229км 20) наступного змісту: «Разом із цим слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення».

Вивченням змісту даної заяви встановлено, що вона не містить об`єктивних обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких здійснюється слідчими органів Державного бюро розслідувань.

Відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР, Україна повністю визнає на своїй території дію ст. 25 КЗПЛ щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб, заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, закріплених у КЗПЛ та ст. 46 КЗПЛ щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію ЄСПЛ в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування КЗПЛ.

У статтях 2 і 3 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV передбачено, що рішення ЄСПЛ є обов`язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 КЗПЛ, а порядок його виконання визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом та здійснюється за рахунок Державного бюджету. Представництво України в ЄСПЛ і звітування про хід виконання його рішень здійснюється в установленому порядку Міністерством юстиції через Уповноваженого у справах ЄСПЛ.

З дня одержання Міністерством юстиції України повідомлення ЄСПЛ про набуття рішенням проти України статусу остаточного, Департамент міжнародного права та співробітництва (далі Департамент) вживає заходів щодо передачі Державній виконавчій службі України (далі ДВС) документів, необхідних для його виконання, а остання забезпечує виконання рішень ЄСПЛ в частині здійснення грошових стягнень. Після закінчення виконавчого провадження Департамент протягом 60 днів з моменту отримання від ДВС копій постанов про відкриття та закінчення виконавчого провадження, а також платіжних доручень, передає їх до Департаменту судової роботи разом із автентичним перекладом рішення українською мовою та матеріалами справи ЄСПЛ, який опрацьовує останні на предмет необхідності збору додаткової інформації, складу осіб, з вини яких ЄСПЛ було прийнято рішення проти України, готує і подає позови в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України через виконання рішення ЄСПЛ.

Одночасно, у ч. 3 ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що Держава, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, має право зворотної вимоги до цієї особи тільки у разі встановлення в її діях складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду щодо неї, який набрав законної сили.

У розвиток цих положень, у п. 5.1 Порядку організації роботи щодо відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виконання рішень ЄСПЛ від 08.11.2011 № 3280/5 (далі Порядок) передбачено, що у випадках, якщо особами, з вини яких ЄСПЛ було прийнято рішення проти України, є органом державної влади, органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, Департамент судової роботи протягом 15 днів з дня отримання документів, вказаних вище, готує та подає на підпис керівництва Міністерства юстиції України заяву до Генеральної прокуратури про проведення перевірки та встановлення осіб, винних у заподіянні збитків Державному бюджету України внаслідок виконання рішень Європейського суду, та притягнення їх до відповідальності.

Також, у п. 5.2 Порядку передбачено, що у разі встановлення в ході кримінального слідства особи, винної у вчиненні злочину, який призвів до порушення КЗПЛ, Департамент судової роботи в рамках відповідної кримінальної справи в інтересах держави пред`являє до обвинуваченого цивільний позов про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України, внаслідок виконання рішення Європейського суду.

Проте варто враховувати, що порушення міжнародних зобов`язань Україною встановлені рішеннями ЄСПЛ не є однорідними за своєю природою, можуть бути спричинені як об`єктивними, так і суб`єктивними факторами. Так, не всі вони можуть бути спричинені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю органів державної влади, досудового розслідування, прокуратури та суду, здійсненними всупереч службових обов`язків таких особі.

Зокрема, порушення, констатовані у рішенні ЄСПЛ у справі ««Михайлик та інші проти України», зокрема за заявою ОСОБА_4 № 32972/20, допущені через існування недоліків у чинному законодавстві України системного характеру, які є основою виявленого ЄСПЛ порушення, не можуть бути підставою притягнення службових осіб органів державної влади, досудового розслідування, прокуратури та суду до кримінальної відповідальності, адже норми статей 23, 24, 25, 364, 365, 367 КК України передбачають встановлення у діях таких службових осіб вини у формі умислу або необережності різних видів.

Вказане знаходить підтвердження у практиці Верховного Суду, зокрема у постановах №5-4кс11 від 16.05.2001, №6-89цс13 від 27.01.2014, №5-46кс(15)17 від 03.07.2017, в яких сформульована наступна правова позиція: коли ЄСПЛ у рішеннях констатує порушення норм КЗПЛ, які: (а) на момент розгляду заяви у ЄСПЛ мають завершений характер і надалі не зумовлюють шкідливі наслідки для правового становища (стану) особи; (б) були спричинені дефектами та/або колізіями національного законодавства; (в) унеможливлюють відновлення правового становища (стану) особи, яке існувало до порушення КЗПЛ; (г) не ставлять під серйозний сумнів результат провадження на національному рівні (як справедливість судового рішення, так і процедури в цілому), вбачається, що перегляд судового рішення, яке набрало законної сили, у порядку провадження за виключними обставинами є неефектним засобом відновлення порушених прав, адже такі порушення надалі не зумовлюють шкідливі наслідки для особи та не можуть бути усунуті за допомогою перегляду судового рішення. У цьому разі допущені порушення можуть бути усунуті (виправлені) в інший спосіб, зокрема шляхом виплати компенсації (відшкодування), присудженої ЄСПЛ, або вжиттям загальних заходів.

Так, згідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» від 23.02.2006 № 3477-IV виконання рішення ЄСПЛ може здійснюватися декількома шляхами: виплата стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; вжиття заходів загального характеру. Так, саме заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень КЗПЛ, порушення яких встановлене рішенням ЄСПЛ, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого ЄСПЛ порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в ЄСПЛ. До числа таких заходів відносяться: внесення змін до законодавства та практики його застосування; внесення змін до адміністративної практики; забезпечення юридичної експертизи законопроектів; здійснення професійної підготовки у напряму вивчення КЗПЛ і практики ЄСПЛ прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, працівників імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов`язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; інші заходи, які визначаються за умови нагляду з боку Комітету міністрів Ради Європи державою-відповідачем відповідно до рішення з метою забезпечення усунення недоліків системного характеру, припинення спричинених цими недоліками порушень КЗПЛ та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень.

Вбачається, що порушення, констатоване у рішенні ЄСПЛ у справі «Михайлик та інші проти України» від 10.10.2024, допущені через існування недоліків у чинному законодавстві України системного характеру, які є основою виявленого ЄСПЛ порушення, зокрема порушення принципу правової визначеності національного законодавства України, що в цілому призвело до порушення принципу верховенства права. Зокрема, тривале ненадання компетентними органами Німеччини за офіційним запитом до органи досудового розслідування України доказів у кримінальному провадженні.

Разом з тим, щодо вимоги заявника про внесення відомостей до ЄРДР щодо органу досудового розслідування, прокуратури, суду, слід врахувати наступне.

Завданнями кримінального провадження, згідно положень ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, серед іншого, до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналогічні положення містяться в п. 2 Розділу II «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженого Наказом Генерального прокурор/а №298 від 30.06.2020, відповідно до якого відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин, внесенню відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування має передувати діяльність, спрямована на перевірку заяви чи повідомлення задля встановлення обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, оскільки чинне кримінальне процесуальне законодавство дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень саме про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, Верховний Суд у п.п. 35-36 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 (справа №818/1526/18) також дійшов висновку про те, що у межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Аналіз наявної в матеріалах справи заяви про вчинення кримінальних правопорушень, свідчить про те, що заявником, всупереч вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, в своїй заяві не зазначено обставин, які б свідчили про вчинення працівниками правоохоронного органу чи суду будь-якого кримінального правопорушення.

За викладених вище обставин, слідчий суддя наголошує на тому, що подана заява про вчинення злочину взагалі не містить опису обставин, які б свідчили про вчинення будь-яких кримінальних правопорушень, тобто, заявник не вказав жодних конкретних фактів та не зазначив, в чому саме, на їх думку, полягає кримінальне правопорушення в їх заяві.

Викладені в заяві посилання щодо вчинення правопорушення є загальними, не містять конкретних фактів, не уточнені, у зв`язку із чим викликають обґрунтовані сумніви, на підставі чого слідчий суддя має визнати бездіяльність слідчого незаконною.

Разом з тим, слідчий суддя наголошує на тому, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України та вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

При цьому слідчий суддя наголошує на тому, що заявник не вправі надавати слідчому (прокурору) вказівки щодо того, за якою саме правовою кваліфікацією необхідно вносити відомості про вчинені кримінальні правопорушення до ЄРДР, натомість, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) КК України на підставі зазначених у заяві обставин, згідно приписів п. 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, здійснюється відповідною службовою особою, уповноваженою на прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення при внесенні відомостей до ЄРДР, а не заявником.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку про відсутність підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст .25, 28, 214, 303-307, 372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги представника ОСОБА_3 в інтересах Міністерства юстиції України на бездіяльність з боку посадових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою від 11.02.2025 року (№20230/9.1.4/15-25), - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 діб.

Слідчий суддя Суворовського

районного суду міста Одеси ОСОБА_1