Справа № 587/640/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004509 від 26 грудня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Дніпропетровської області, м. Дніпродзержинськ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №246 від 29 серпня 2024 року матроса ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду сапера інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , з 29 серпня 2024 року вважати таким, що посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №325 від 12 листопада 2024 року старшого лейтенанта ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду командира інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , з 12 листопада 2024 року вважати таким, що посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Згідно з положеннями ст. ст. 29 - 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України старший лейтенант ОСОБА_6 за своїм службовим становищем та військовим званням є безпосереднім начальником для матроса ОСОБА_5 .

Під час проходження військової служби за мобілізацією молодший матрос ОСОБА_5 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст. ст. 11, 16, 125, 126, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази командирів (начальників). Однак ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем військової служби, призваним під час мобілізації, близько 19 год. 35 хв. 25 грудня 2024 року, перебуваючи на території місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 у присутності 5 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира інженерно-саперного взводу №219 від 25 листопада 2024 року, яке доведено командиром інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_6 про проведення розмінування дороги за координатами в період часу з 25 грудня 2024 року по 28 грудня 2024 року. Станом на 12 год. 00 хв. 26 грудня 2024 року ОСОБА_5 не виконав бойове розпорядження командира інженерно-саперного взводу №219 від 25 листопада 2024 року.

Відкрита відмова матроса ОСОБА_5 виконувати бойове розпорядження командира інженерно-саперного взводу №219 від 25 листопада 2024 року потягла за собою підрив дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності, невиконання завдань за призначенням.

Отже, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що своїми умисними діями, які виразились у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за фактичних обставин, установлених під час досудового розслідування та викладених в обвинувальному акті, визнав у повному обсязі та пояснив, що згоден з пред`явленим обвинуваченням. Зазначив, що є військовослужбовцем у військовій частині НОМЕР_1 та 25 грудня 2024 року близько 19 год., перебуваючи на території місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , у присутності 5 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , п`ятого свідка прізвище не пам`ятає, відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира взводу старшого лейтенанта ОСОБА_6 про проведення розмінування дороги за координатами упродовж трьох днів, але поставлене завдання не виконав. У вчиненому щиро розкаявся, бажає продовжувати військову службу.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Ураховуючи, що обвинувачений не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони викладені вище, підтвердивши свою позицію в судовому засіданні, а також те, що ним та іншими учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, вказані в обвинувальному акті, вони правильно розуміють зміст цих обставин, суд, переконавшись в добровільності позиції зазначених осіб, з урахуванням думки учасників процесу вважав, що дослідження доказів на підтвердження вини обвинуваченого, отриманих під час досудового провадження, в судовому засіданні не є доцільним.

Отже, суд вважав за можливе з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України допитати обвинуваченого та дослідити матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, письмові докази щодо розміру судових витрат та речових доказів.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокору, яка виразилась у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

Вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, суд вважає доведеною.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання ОСОБА_5 суд відповідно до положень статті 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, а також ставлення ОСОБА_5 до скоєного, яке полягає у визнанні ним вини та щирому розкаянні у вчиненому, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відносить вчинення ним злочину вперше, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Також, суд враховує дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він є особою молодого віку, на диспансерному обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

З урахуванням перелічених обставин, особи винного, його ставлення до скоєного, зважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає можливим призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі, та за правилами ст. 58 КК України замінити призначене покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків грошового забезпечення.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

На підставі ст. 72 КК України суд уважає необхідним зарахувати у строк призначеного ОСОБА_5 покарання строк попереднього ув`язнення з 26 грудня 2024 року по 14 травня 2025 року включно з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Ураховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_5 призначено покарання, не пов`язане з позбавленням волі, на підставі ч. 1 ст. 377 КПК України суд скасовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та звільняє обвинуваченого з-під варти.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні, цивільний позов не заявлено.

Керуючись статтями 349, 367-370, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України замінити основне покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки покаранням у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків грошового забезпечення.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що під час відбування покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк призначеного ОСОБА_5 покарання зарахувати попереднє ув`язнення з 26 грудня 2024 року по 14 травня 2025 включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому, його захиснику та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1