Справа № 216/2322/25
Провадження № 1-кс/216/837/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про арешт майна

17 квітня 2025 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 у режимі відеоконфнренції клопотання прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000279 від 04 червня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

підозрюваний ОСОБА_4 ,

захисниця ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло вказане клопотання прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна, яке мотивоване таким.

В ході досудового розслідування отримано інформацію, що протягом

2023-2024 років посадові особи Комунального підприємства «Розвиток територій міста» Дніпровської міської ради (ЄДРПОУ 24241808), яке в свою чергу підпорядковується Департаменту з питань місцевого самоврядування, внутрішньої та інформаційної політики Дніпровської міської ради, за попередньою змовою з посадовими особами та засновниками ТОВ «НВП Дніпрожим» () та фізичними особами підприємцями розробили злочинну схему щодо заволодіння коштами бюджету міста Дніпра під час надання послуг з благоустрою територій ігрових, дитячих, спортивних майданчиків та постачання обладнання для робіт, чим завдають збитків місцевому бюджету в особливо великих розмірах.

04.04.2025 у порядку ст. ст. 276-278 КПК України ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 є власником нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 ; приміщення IV-г будинку АДРЕСА_2 ; приміщення АДРЕСА_3 ; земельну ділянку площею 0,0575 га з кадастровим номером :03:002:0004 за адресою: АДРЕСА_4 та рухоме майно - мотоцикл марки «KOVI» моделі «250-4T LITE» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ; мотоцикл марки «Honda» моделі «СВ 500F» з державним номерним знаком НОМЕР_2 ; причіп марки «Палич» моделі «А02013» з державним номерним знаком НОМЕР_3 .

Прокурор, посилаючись на п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, зазначає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Як підставу для накладення арешту прокурор вказує, що у випадку засудження ОСОБА_4 та визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, йому може бути призначено покарання у виді конфіскації майна, оскільки санкція ст. 191 КК України передбачає обов`язкове призначення такого додаткового покарання.

Також підставою арешту зазначеного майна є наявність ризику того, що таке майно може бути відчужене чи передане на користь третіх осіб з метою його приховування.

Метою арешту вказаного майна є забезпечення конфіскації як виду покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України та відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на вищевказане прокурор просить накласти арешт на об`єкти рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_4 .

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав доводи клопотання та просив його задовольнити.

В судовому засіданні - адвокат ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні клопотання та зазначила, що відсутні підстави в накладенні арешту, оскільки матеріали, які додані до клопотання про арешт, здобуті в рамках іншого кримінального провадження.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника та просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Вислухавши сторони та дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно підлягає можливій конфіскації. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Так, частиною 1 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведене необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 цієї статті, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У ході розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що Третім слідчим відділом (з дислокацією в м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000279 від 04.06.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

У межах цього кримінального провадження 04 квітня 2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні таких кримінальних правопорушень:

ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України за ознаками:

- заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого в умовах воєнного стану, вчиненого організованою групою, вчиненого в ролі пособника, вчиненого повторно;

- заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого в умовах воєнного стану, у великих розмірах, вчиненого організованою групою, вчиненого в ролі пособника, вчиненого повторно;

- заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, вчиненого організованою групою, вчиненого в ролі пособника, вчиненого повторно;

ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України за ознаками складання та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, вчиненого організованою групою, вчиненого в ролі пособника.

Санкція ч. 5 ст. 191 КК України, що інкримінується ОСОБА_4 , передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (ч. 1 ст. 59 КК України).

Тобто, у випадку визнання винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна, тому на переконання слідчого судді прокурор довів необхідність арешту майна підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 415610725 від 27.02.2025 ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 ; приміщення IV-г будинку АДРЕСА_2 ; приміщення АДРЕСА_3 ; земельна ділянка площею 0,0575 га з кадастровим номером :03:002:0004 за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно даних реєстраційних карток на транспортні засоби ОСОБА_4 належать мотоцикл марки «KOVI» моделі «250-4T LITE» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ; мотоцикл марки «Honda» моделі «СВ 500F» з державним номерним знаком НОМЕР_2 ; причіп марки «Палич» моделі «А02013» з державним номерним знаком НОМЕР_3 .

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо способу арешту майна, який підлягає застосуванню, слідчий суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційність втручання в права та інтереси власника майна.

Слідчий суддя вважає доведеним існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, зазначене прокурором у клопотанні, може призвести до його можливого відчуження на користь третіх осіб або настання інших наслідків, у зв`язку з чим не буде досягнута дієвість даного кримінального провадження.

Тому, враховуючи доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що заборона відчуження та розпорядження майном виправдає у цьому випадку ступінь втручання у право власності ОСОБА_4 . Негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятимуть досягненню мети щодо забезпечення конфіскації майна як виду покарання, таке втручання у право на власність є пропорційним, тому клопотання підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000279 від 04 червня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на належне підозрюваному ОСОБА_4 майно, а саме на:

-квартиру АДРЕСА_1 ;

-нежитлове приміщення загальною площею 26,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_5 ;

-групу нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення № ІV-г;

-земельну ділянку площею 0,0575 га з кадастровим номером :03:002:0004 за адресою: АДРЕСА_4 ;

-мотоцикл марки «KOVI» моделі «250-4T LITE» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ;

-мотоцикл марки «Honda» моделі «СВ 500F» з державним номерним знаком НОМЕР_2 ;

-причіп марки «Палич» моделі «А02013» з державним номерним знаком НОМЕР_3 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала слідчого судді, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Повний текст ухвали складено та оголошено 21квітня 2025 року о 10:25 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1