1Справа № 335/9404/24 1-кп/335/380/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0000274 від 02.07.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Оріхів Запорізької області, громадянки України, яка працює директором ТОВ «Електрикавто», не заміжня, на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку не має, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

14.07.2024 приблизно о 16:00 годині, ОСОБА_4 , знаходячись неподалік від будинку № 59 по вул. Наукове Містечко у м. Запоріжжя, в ході словесно конфлікту з ОСОБА_6 , який виник на ґрунті тривалих неприязних відносин, діючи з прямим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, із землі взяла камінь в праву руку, та кинула його у потерпілого, влучивши в передпліччя правої руки. Одразу після цього, ОСОБА_4 правою рукою підняла інший камінь, який також кинула у потерпілого, влучивши у лівий бік тулуба. Далі, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, підняла з землі третій камінь, який кинула у потерпілого, влучивши у правий бік тулуба. Своїми діями ОСОБА_4 відповідно до висновку експерта № 1301 її від 02.08.2024 спричинила ОСОБА_6 синці в ділянках правого передпліччя, на бокових поверхнях тулуба над остями клубових кісток, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до вимог ст.337 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження проводився лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, які представлені стороною обвинувачення і докази, які зібрані в ході судового розгляду та надані стороною захисту та потерпілим, оцінивши їх в своїй сукупності, вислухавши пояснення потерпілого, свідків, обвинуваченої, суд приходить до таких висновків.

Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суддя і суд встановлюють наявність або відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у скоєнні проступку не визнала у повному обсязі. У судовому засіданні під час допиту її як обвинуваченої заперечувала заподіяння нею потерпілому будь-яких тілесних ушкоджень. Пояснювала, що конфлікт з ОСОБА_6 виник давно з 1997 року. Загострився конфлікт через інцидент з собакою, яку утримував потерпілий. Характеризує потерпілого вкрай негативно. За обставинами повідомила, що в суботу напередодні подій її син зрізав замки з огорожі. У неділю 14.07.2024 близько 16 години конфлікт почався з того, що вона та двоє синів приїхали з інструментом щоб прибрати незаконний паркан. Безпосередні учасники конфлікту вона та ОСОБА_8 . Більше ніхто з ним у відносини не вступав. ОСОБА_8 вийшов з будинку почав кричати, вона на нього почала кричати і під час словесного конфлікту він кинув в неї камінь, це не камінь, а сплав чогось легкого. Вона підняла цей камінь і кинула в нього, в його сторону. Це було в запалі. Вона із досади кинула його в нього. Усі свідки сказали, що там земля. Це не камінь, це був сплав чогось. Момент кидання цього предмету не бачили навіть її сини, які стояли поруч з нею, оскільки у цей час син ОСОБА_9 знімав огорожу. Це зайняло декілька секунд. Момент коли кинула цей камінь, ніхто не бачив. Це не міг бачити ніхто. Не потрапив цей камінець у потерпілого. ОСОБА_10 - син після того, як побачив як ОСОБА_8 смикається до неї, став посеред них, щоб нічого не коїлося. Далі усе знімалося на камеру. Спочатку прийшла мама, потім ОСОБА_11 , вона почала знімати це на відеокамеру, вийшов сусід. Дружина ОСОБА_8 не вийшла, її ОСОБА_8 повідомили, що не можна перегороджувати прохід. Через деякий час приїхав дільничний і вона розказала йому як була справа, що є відео, нікому воно не було потрібно. Далі через деякий час її викликали у прокуратуру і дізналася, що вона кидалася камінцями і є свідки. Вона знайшла адвоката, яка їй сказала, що усі докази будуть надавати в суді. Свідки це друзі ОСОБА_8 . Увесь конфлікт тривав на ділянці 20-30 хв. а взагалі 1,5-2 години. Матір, ОСОБА_12 вийшли вже після її криків. Свідків було 7 осіб, усі стояли за будинком. Не визнає вини. Цивільний позов не визнає.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що з обвинуваченою має неприязні стосунки, вона постійно до нього має негативне ставлення. У неділю, 14.07.2024 у нього виник конфлікт з обвинуваченою неподалік від будинку за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки вона з синами приїхала демонтувати раніше встановлену ним огорожу. ОСОБА_4 приїхала разом зі своїми двома синами, вона не мешкає за цією адресою, приїхала до матері близько 16 години щоб поставити калитку та паркан і незаконно користуватися ділянкою. Він вийшов та почав знімати на телефон і сказав, що відео з телефону буде надано до виконавчої служби. На що ОСОБА_4 почала лаятися на нього нецензурною лайкою, забрала телефон. Він встиг записати відеозапис, який він далі надав до матеріалів справи. Після того, як він сховав телефон, ОСОБА_4 правою рукою підняла з землі камінець і кинула в нього. Камінь потрапив у праву руку у передпліччя, потім вона взяла другий камінь і кинула в нього, він потрапив йому у ліву частину тулубу. Третій камінь потрапив у правий бік. Після чого він сказав, що буде викликати поліцію і відійшов в інший кут, почав викликати поліцію і побачив двох хлопців, які проходили повз будинку він наздогнав їх та попросив їх контактні номери телефонів. Після того, як приїхала поліція він написав заяву, повідомив про те, що сталось. Синці показував патрульному були червоні синці, був без майки. Це було у неділю 14. 07.2024 у вівторок він самостійно приїхав до СМЕ до спеціаліста, за власні кошти пройшов судову експертизу і знов поїхав до райвідділку де повторно написав заяву про нанесення йому тілесних ушкоджень з додаванням висновку СМЕ. Уточнив, що у той день була дружина, вона виходила на двір і стояла за парканом і дивилася і бачила. Перехожі йшли стежкою до дороги, це метрів за 8-10 від будинку. Конфлікт був у нього з ОСОБА_4 минулого літа 2023. Рік з нею не спілкувався, ОСОБА_4 не живе за адресою реєстрації, а 14.07.2024 ОСОБА_4 приїхала і трапився конфлікт. Цивільний позов підтримує у повному обсязі, він поніс матеріальні збитки на оплату експертизи, та завдано моральну шкоду, яку обґрунтував фізичним болем і моральними стражданнями, підтримавши подану до суду позовну заяву. Просить призначити суворе покарання обвинуваченій.

Згідно показань свідка сторони обвинувачення ОСОБА_13 , у судовому засіданні 23.12.2024 року, вона пояснила що є дружиною потерпілого. Повідомила про тривалі неприязні стосунки між її чоловіком та обвинуваченою. Зазначила, що 14.07.2024 вона гуляла з дітьми біля будинку, почула голосний звук, завела дітей додому і покликала чоловіка. Чоловік вийшов за паркан, і побачила, що обвинувачена почала демонтаж паркану, раніше встановленого її чоловіком ОСОБА_8 , останній, побачивши це вийшов, та почав знімати події на телефон. У цей же час обвинувачена кинула каміння в чоловіка і потрапила йому в праву руку, потім в лівий бік, в правий бік. Вона спостерігала за подіями з-за паркану, та бачила як ОСОБА_14 тричі кинула у її чоловіка камені. Учасниками події були: потерпілий, обвинувачена та два її сини. Коли почали викликати поліцію свідок пішла додому. На питання захисника повідомила, що свідки, які зараз у коридорі суду ОСОБА_15 , ОСОБА_16 їй не знайомі, в гостях у них вони не були. Також повідомила, що дивилася за подіями через виноград, і бачила і ОСОБА_4 , і її синів.

Згідно показань свідка сторони обвинувачення ОСОБА_16 який у судовому засіданні 23.12.2024 року пояснив, що 14.07.2024 приблизно о 16:00 годині разом із ОСОБА_15 йшли з пляжу, викликали таксі, проходили повз будинок, і почули що хтось голосно сперечається. Підійшли подивитися і побачили там чоловіка у синіх шортах. Подалі він нього було два чоловіки та жінка. Вони щось сперечалися і кричали. Чоловік у синіх шортах знімав на телефон і кричав. Жінка також кричала і потім намагалася підійти ближче до чоловіка. Потім жінка щось підіймала з землі, схоже на каміння, здалеку не побачив, погрожувала, щось кинула. Чоловік закривався, правою рукою, мабуть попало. Свідок бачив замахи, чоловік прикривався, щось йому попало. Приблизно три замаху було. Потім прикривав правий бік. Свідки пішли далі. Чоловік їх наздогнав і взяв їх номери. Інших осіб поруч вони не бачили. У подальшому вони брали участь у слідчих діях у даному кримінальному провадженні. З потерпілим не спілкувався, лише один раз він телефоном сказав дату засідання. Також повідомив, що був там не вперше, знає місцевість, йшли по асфальтованій дорозі. Йшли до дороги до таксі. Жінка була за декілька метрів від потерпілого до нього обличчям. Він не стверджує, що це саме каміння, але дуже схоже. Потерпілий рухався постійно, прикривався. Усе відбувалося дуже швидко. На питання захисника пояснив, що з потерпілим не спілкувався, ніколи не був у нього в гостях. Стверджує про це і на питання обвинуваченої. Також у слідчого на фото впізнав жінку, яку бачив на місці події. Присутня жінка у судовому засіданні, це дуже схожа жінка на ту, що брала участь у події.

Згідно показань свідка сторони обвинувачення ОСОБА_15 який у судовому засіданні 23.12.2024 року пояснив, що 14.07.2024 приблизно о 16:00 годині разом із ОСОБА_16 йшли по дорозі з пляжу, обходили будівлю і звернули на стежку та побачили, що особи сваряться. Вони постояли декілька хвилин. Жінка агресивно висловлювалася у бік хлопця. Жінка була у синьому платті, хлопець був без футболки в шортах. Жінка з світлим волоссям підходе до хлопця, нахиляється і бере щось дуже схоже на каміння і починає у нього кидати. Перший раз кинула хлопець ухилився, попала йому в руку. Він відійшов боком назад, вона підіймає каміння і кидає знов йому в руку. Потім втретє вона взяла каміння і кинула в голову. Вони постояли і пішли. Хлопець поки не дійшли до дороги підбіг до них і попрохав їх номери телефонів. Вони обмінялися телефонами. Інших осіб поруч вони не бачили. Були чоловік, жінка і два хлопця. При цьому обвинувачена стала кидати у потерпілого каміння, влучивши у руку та тулуб потерпілого. У подальшому потерпілий взяв їх номери телефону, та вони брали участь у слідчих діях у даному кримінальному провадженні. В залі суду це та жінка і той чоловік. Кидала щось схоже на каміння, підіймала їх почергово. Хлопець намагався ухилитися від ударів. Жінка була до них обличчям, вони їх бачили. Нікого більше не було крім тих, що він вказав. Потім брали участь у слідчому експерименті. Впізнавав у райвідділку жінку, яку бачив, йому слідчий показував фото жінок. Впевнений, що там було чітко чотири особи, інших не було. У ОСОБА_6 у гостях не був ніколи.

Згідно показань свідка сторони захисту ОСОБА_17 який у судовому засіданні 30.01.2025 року пояснив, що є сином обвинуваченої. Пояснив, що давно знайомий з ОСОБА_6 з ним конфлікт сімейний. Того дня вони приїхали знімати огорожу, яку незаконно зробив ОСОБА_6 , ОСОБА_6 вибіг почав кричати, ніхто не чіпав його, вів агресивно. Потім вибігла ОСОБА_4 після того, як ОСОБА_6 , став агресувати, вона також почала кричати на нього. Потім він щось намагався кинути. Вони далеко були один від одного, між ними стояв брат і не давав, щоб ОСОБА_8 не підійшов. Мати нічого в ОСОБА_6 не кидала. Був свідком подій з початку до кінця. Вони кричали один до одного і ніхто нічого не кидав. Ніяких ушкоджень у ОСОБА_6 свідок не бачив. Бачив свідків ОСОБА_6 як вони у дворі випивали, вживали шашлики. Конфлікт тривав 3 години. Більше ніхто не бачив конфлікт. Конфлікт тривав близько 3 годин, а його бабуся ОСОБА_18 підійшла по ходу конфлікту та пішла, весь конфлікт не бачила. Був сусід знизу декілька разів підходив впродовж конфлікту і потім пішов. Активних дій не бачив. Він до ОСОБА_8 був спиною. Його мати працює у нього. Прізвище свідків знає йому сказала бабуся, що саме ці особи є свідками. Про факти, що свідки кажуть неправду нікому не повідомляли, бо дізналися про це коли було слідство.

Згідно показань свідка сторони захисту ОСОБА_19 , яка у судовому засіданні 30.01.2025 року пояснила, що ОСОБА_4 є її тіткою. У той день була вдома, почула крики з вулиці, вийшла побачила тітку, сусіда, брата і ще брата і бабуся. Зрозуміла, що конфлікт вже йшов. Брат ОСОБА_9 прибирав виноград. ОСОБА_14 з ОСОБА_8 спілкувалися з приводу забору і винограду. ОСОБА_8 не відходив від них. Вона це усе знімала на відео. Усі намагалися цей конфлікт припинити. Приїхала поліція, їх викликав ОСОБА_8 . Вони усі спілкувалися. Почався через те, що ОСОБА_8 на її бабусю нецензурно лаявся, намагався перешкодити у проході їй до квітів. Вона прийшла не з самого початку. Був ще сусід ОСОБА_20 . Дружини ОСОБА_8 не бачила. Нікого іншого там не було. Бачила осіб, які є свідками у цій справі, вони були з ОСОБА_8 вони гуляли і жарили шашлики. Ніяких свідків вона не бачила. Там немає каменів там просто земля. Конфлікт тривав довго, вона була поруч увесь час до того як поїхала поліція. Знімала на відео. Брат ОСОБА_10 заспокоював ОСОБА_4 , яка на підвищених тонах розмовляла і намагався конфлікт припинити. Слідчому не надавала відео, казала що є відео і ОСОБА_4 .

Згідно показань свідка сторони захисту ОСОБА_21 який у судовому засіданні 21.02.2025 року пояснив, що декілька років мешканці будинку конфліктують з ОСОБА_6 , який огородив усе парканом. Улітку 2024 року почався скандал з приводу знесення паркану, ОСОБА_6 викликав поліцію з приводу паркану. Ніяких свідків там не було, побоїв не було. Це був словесний конфлікт, ніяких каменів там не було. Були там свідок, брат, мати, сестра, ОСОБА_8 , бабуся і підійшов сусід ОСОБА_22 . Сусід вийшов на половині конфлікту на крик, не спочатку, Дружини потерпілого там не було. Вони намагалися припинити конфлікт. Свідок стояв напроти мати і ОСОБА_8 . Там каміння не має, там прохід на город, там не має каменів. Через паркан неможливо нічого побачити, бо там виноград росте. Свідків не бачив. Свідок бачив лише кут будинку, там не можна нічого побачити. Там нікого не було, свідків там не було. Стояла мати свідок між ними. Поруч брат, за його спиною ОСОБА_8 . ОСОБА_14 та ОСОБА_8 були обличчя до обличчя. Сестра також була поруч . Усі були поруч в межах 5 метрів.

Згідно показань свідка сторони захисту ОСОБА_23 який у судовому засіданні 26.02.2025 пояснив, що 14.07.2024 він почув крики, так як живе на першому поверсі. Він вийшов подивитися. Стояли ОСОБА_14 , її сини, сусідка - мама ОСОБА_24 , ОСОБА_8 . ОСОБА_14 зверталася до ОСОБА_8 з приводу проходу стежкою, щоб зняти огорожу. Хлопці ОСОБА_9 і ОСОБА_10 почали убирати загорожу. Потім була словесна перепалка, ОСОБА_8 лаявся нецензурною лайкою. І все більше нічого не було. Там немає жодного каміння. І нічого не кидала ОСОБА_14 , вони розмовляли. Дружини ОСОБА_8 не було там. ОСОБА_25 також поїхала до міста з батьками. Він дружину ОСОБА_8 не бачив. Там паркан, дикий виноград через нього нічого не видно. ОСОБА_8 нікуди не відлучався. Ніяких ушкоджень у ОСОБА_8 не було. Там сторонніх не було взагалі, свідків також. Йому квартиру у цьому будинку знайшла мати обвинуваченої коли він виїжджав з ОСОБА_26 , запросила пожити в цьому будинку. Конфлікт тривав 3 години він був очевидцем всіх подій спочатку і до кінця конфлікту та не відволікався. Також пояснив, що знаходився біля ОСОБА_8 , коли той спілкувався з працівниками поліції, та впевнений, що останній не повідомляв про кидання в нього каміння та спричинення тілесних ушкоджень. Це усе знімала ОСОБА_12 на телефон.

Згідно показань свідка сторони захисту ОСОБА_18 , яка у судовому засіданні 26.02.2025 року пояснила, що є матір`ю обвинуваченої ОСОБА_4 , ОСОБА_6 її сусід. Пояснила, що неприязних стосунків з потерпілим немає. 14.07.2025 року вона почула крики спустилася з другого поверху і побачила, що її дочка має напружений вигляд. Біля неї стояв син ОСОБА_27 і напроти дочки стояв ОСОБА_6 . Вона стала їх заспокоювати. Стояли вони там де квіти. Останній час ОСОБА_8 не дав їй пройти повз будинку щоб вона поливала квіти. Усе відбувалось на стежці 1 метр і лише одна людина може пройти. На цьому місці стояла онука ОСОБА_12 і ОСОБА_28 стояв на стежці. ОСОБА_9 прибирав виноград . Там де квіти, там немає каміння. Потім коли приїхала поліція, викликав її ОСОБА_8 . ОСОБА_8 не порядна людина, провокатор. Дружини ОСОБА_8 там не бачила. Нікого чужого не бачила. На тілі ОСОБА_8 ніяких ушкоджень не бачила. Конфлікт був більше години. ОСОБА_8 стояв спиною до свідка. Дочка сказала прізвище свідків і показала фото в телефоні і свідок опізнала їх як друзів ОСОБА_8 . Бачила їх влітку, вони зустрічалися, шашлики жарили з ОСОБА_6 . В день конфлікту нікого стороннього не бачила. Підтвердила, що була свідком конфлікту не з самого початку, прийшла в активну фазу конфлікту. До правоохоронних органів із заявами про злочин відносно неправдивих показів свідків не зверталися. Дізналися про свідків коли ознайомилися у слідчого зі справою.

Інші особи для виклику та допиту в судовому засіданні в якості свідків не заявлялися і судом в умовах змагальності допитані усі заявлені свідки як сторони обвинувачення, так і сторони захисту. При цьому суд враховує, що свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 ОСОБА_18 допитувалися під час дізнання, проте про їх допит у судовому засідання як свідків сторони обвинувачення прокурор не клопотав, а допитані вказані особи як свідки за клопотанням сторони захисту.

Крім показань допитаних вищезазначених свідків та потерпілого у судовому засіданні безпосередньо досліджені і усі письмові докази, на які сторона обвинувачення послалася як на доказ вини ОСОБА_7 у вчиненому проступку, та процесуальні документи, а саме досліджено і долучено до матеріалів провадження:

Згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення до ВП№1 ЗРУП ГУНП звернувся ОСОБА_6 23.07.2024 і ст.ДОП ОСОБА_29 прийняв заяву від ОСОБА_6 про те, що 19.07.2024 року близько 21: 00 години за адресою: м.Запоріжжя, вул. Наукове містечко, біля буд.59 гр. ОСОБА_30 прізвище невідомо мешкає: АДРЕСА_1 разом із своїм своїми синами ОСОБА_31 та ОСОБА_9 вчинили самовправство та самовільно зруйнували огорожу біля зазначеного будинку. При цьому використовували електроінструмент. Також додав, що 14.07.2024 року о 16 годині, в ході словесного конфлікту гр. ОСОБА_30 кидала в нього каміння, чим завдала тілесні ушкодження.

Згідно рапорту зареєстрованому в ЖЄО 23.07.2024 року №19130 23.07.2024 о 12:54 надійшла заява надійшла заява від ОСОБА_6 який повідомив, що19.07.2024 року близько 21: 00 години за адресою: АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_30 (прізвище невідомо) разом зі своїм своїм ОСОБА_31 вчинили самоуправство та самовільно зруйнували огорожу біля зазначеного будинку. Також 14.07.2024 року о 16 годині, в ході словесного конфлікту гр. ОСОБА_30 кидала в нього каміння. Заявник ОСОБА_6 .

Згідно рапорту зареєстрованому в ЖЄО 02.08.2024 року №20186 ст. Доп ВП №о 12:54 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_32 доповів, що в ході проведення перевірки ЄО 19130 від 23.07.2024 року за заявою ОСОБА_6 у відношенні ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України .

Згідно з заявою від 02.08.2024 року ОСОБА_6 , просить залучити його як потерпілого до кримінального провадження № 60000.

Згідно з витягом з ЄРДР 02.08.2024 внесено відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.125 КК України за заявою ОСОБА_6 , за обставинами того, що 14.07.2024 приблизно о 16:00 годині, ОСОБА_4 , знаходячись неподалік від будинку № 59 по вул. Наукове Містечко у м. Запоріжжя, в ході словесно конфлікту з ОСОБА_6 , який виник на ґрунті тривалих неприязних відносин, діючи з прямим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, із землі взяла камінь в праву руку, та кинула його у потерпілого, влучивши в передпліччя правої руки. Одразу після цього, ОСОБА_4 правою рукою підняла інший камінь, який також кинула у потерпілого, влучивши у лівий бік тулуба. Далі, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, підняла з землі третій камінь, який кинула у потерпілого, влучивши у правий бік тулуба. Своїми діями ОСОБА_4 відповідно до висновку експерта № 1301 її від 02.08.2024 спричинила ОСОБА_6 синці в ділянках правого передпліччя, на бокових поверхнях тулуба над остями клубових кісток, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження

Згідно з протоколом огляду місця події від 16.08.2024 року дізнавач СД, ВП№ЗРУП ГУНП за участю понятих та застосування фотоапарату провів огляд місцевості, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . , зафіксував розташування будинку та стежки з ґрунтовим покриттям, біля будинку, стежки з ґрунтовим покриттям, яка веде до лісосмуги від будинку, місце конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Додатком до протоколу огляду є 4 фототаблиці із зображенням вищенаведеної інформації.

Згідно із заявою ОСОБА_6 останній звернувся до дізнавача із заявою про долучення до матеріалів кримінального провадження DVD- диск ОСОБА_33 , на якому мається відеозапис з місця події, яка відбувалася 14.07.2024 року за адресою : АДРЕСА_2 .

Згідно з постановою дізнавача від 02.08.2024 диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом з місця події за адресою : АДРЕСА_2 від 14.07.2024 року визнано речовим доказом.

Згідно із змістом відеозапису, який міститься на диску з відеозаписом з місця події за адресою : м.Запоріжжя, вул. Наукове містечко, біля буд. 59 від 14.07.2024 року, під час огляду в судовому засіданні встановлено, що на ньому зафіксована частина конфлікту між потерпілим та обвинуваченою.

Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.08.2024, відповідно до якого свідку ОСОБА_16 надано для впізнання фототаблицю з 4 фотознімками осіб жіночої статті. Свідок ОСОБА_16 вказав на фото №4 та повідомив, що на фотознімку №4 впізнав особу, яка яка за адресою : АДРЕСА_2 тричі кинула каміння у потерпілого, свідком чого він був. Згідно додатку до протоколу на фототаблиці під №4 зображено ОСОБА_4 .

Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.08.2024, відповідно до якого свідку ОСОБА_15 надано для впізнання фототаблицю з 4 фотознімками осіб жіночої статті. Свідок ОСОБА_15 вказав на фото №2 та повідомив, що на фотознімку №4 впізнав особу, яка яка за адресою : АДРЕСА_2 нанесла тілесні ушкодження потерпілому, свідком чого він був. Згідно додатку до протоколу на фототаблиці під №2 зображено ОСОБА_4 .

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 06.08.2024 року дізнавач ОСОБА_34 за участю потерпілого ОСОБА_6 у присутності двох понятих провів слідчий експеримент, під час якого ОСОБА_6 продемонстрував обставини вчиненого відносно нього кримінального проступку, та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень. Хід слідчого експерименту зафіксований за допомогою відеозапису.

Згідно із змістом відеозапису, який міститься на диску з відеозаписом слідчого експерименту від 06.08.2024 року, під час огляду в судовому засіданні встановлено, що на ньому зафіксовано як ОСОБА_6 під час слідчого експерименту продемонстрував обставини вчиненого відносно нього кримінального проступку, та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень.

Згідно з постановою дізнавача від 06.08.2024 диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом слідчого експерименту від 06.08.2024 визнано речовим доказом.

Згідно з протоколом огляду відеозапису слідчого експерименту за участі потерпілого від 06.08.2024 дізнавачем детально описано зазначений потерпілим механізм нанесення йому тілесних ушкоджень, зафіксувавши механізм нанесення ушкоджень потерпілому у вигляді фототаблиць.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 16.08.2024 року дізнавач ОСОБА_34 за участю свідка ОСОБА_15 у присутності двох понятих провів слідчий експеримент, під час якого ОСОБА_15 продемонстрував обставини та механізм нанесення обвинуваченою ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілому, свідком чого він був. Хід слідчого експерименту зафіксований за допомогою відеозапису.

Згідно із змістом відеозапису, який міститься на диску з відеозаписом слідчого експерименту від 16.08.2024 року, під час огляду в судовому засіданні встановлено, що на ньому зафіксовано як ОСОБА_15 під час слідчого експерименту продемонстрував обставини вчиненого відносно потерпілого кримінального проступку, та механізм кидання камінням в потерпілого ОСОБА_6 ..

Згідно з постановою дізнавача від 16.08.2024 диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом слідчого експерименту від 16.08.2024 визнано речовим доказом.

Згідно з протоколом огляду відеозапису слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_16 від 16.08.2024 дізнавачем детально описано зазначений свідком механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому , зафіксувавши механізм нанесення ушкоджень потерпілому повідомлений свідком ОСОБА_16 у вигляді фототаблиць.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 16.08.2024 року дізнавач ОСОБА_34 за участю свідка ОСОБА_16 у присутності двох понятих провів слідчий експеримент, під час якого ОСОБА_16 продемонстрував обставини та механізм нанесення жінкою, яку впізнав на фото тілесних ушкоджень потерпілому, свідком чого він був. Хід слідчого експерименту зафіксований за допомогою відеозапису.

Згідно із змістом відеозапису, який міститься на диску з відеозаписом слідчого експерименту від 16.08.2024 року, під час огляду в судовому засіданні встановлено, що на ньому зафіксовано як ОСОБА_16 під час слідчого експерименту продемонстрував обставини вчиненого відносно потерпілого кримінального проступку, та механізм кидання камінням в потерпілого ОСОБА_6 ..

Згідно з постановою дізнавача від 16.08.2024 диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом слідчого експерименту від 16.08.2024 визнано речовим доказом.

Згідно з протоколом огляду відеозапису слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_16 від 16.08.2024 дізнавачем детально описано зазначений свідком механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому , зафіксувавши механізм нанесення ушкоджень потерпілому повідомлений свідком ОСОБА_16 у вигляді фототаблиць.

Згідно з даними висновку спеціаліста № 1158/с від 16.07.2024 синці в ділянках правового передпліччя, на бокових поверхнях тулуба над остями клубових кісток у гр. ОСОБА_6 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (згідно п. 2.3.2 Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень») Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету (ів). Давність утворення синця в ділянці правового передпліччя в межах 2-3 діб, синців в ділянці тулуба в межах-2-3 діб на момент огляду, що може не суперечити терміну, вказаному освідуваним зі слів.

Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 1301п від 02.08.2024, згідно із висновком спеціаліста №1158/с від 16.07.2024 синці в ділянках правового передпліччя, на бокових поверхнях тулуба над остями клубових кісток у гр. ОСОБА_6 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (згідно п. 2.3.2 Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень») Тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету (предметів). Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить терміну, зазначеного в обставинах справи.

Згідно з висновком експерта (експертиза за матеріалами справи) № 1327/к від 07.08.2024 судово-медична експерта комісія дійшла висновку про те, що не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_6 за обставин зазначених у протоколі огляду відеозапису 06.08.2024. Характер, кількість та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у гр. ОСОБА_6 не протирічить відомостям зазначеним у протоколі допиту 02.08.2024 року потерпілого.

У судовому засіданні також досліджено докази сторони захисту витребувані за клопотанням сторони захисту ухвалою суду від 23 грудня 2024 року у відділі поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, а саме матеріали, складені працівниками поліції за наслідками виїзду 14.07.2024 року приблизно о 16-00 год. на побутовий конфлікт за адресою: м. Запоріжжя, вул. Наукове містечко, буд. 59, на виклик гр. ОСОБА_6 .

Згідно з копією матеріалів ЄО№18168 від 14.07.2024 року, зокрема доповідної записки ст.ДОП СП ВП№1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_35 погоджено начальником СП ВП№1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_36 14.07.2024 року перевірку за зверненням ЄО №18168 від 14.07.2024 року припинити. Надати відповідь ініціатору звернення.

Згідно з рапорту зареєстрованому в ЖЄО 14.07.2024 року №18168 14.07.2024 о 15:38 надійшла заява на 102 від ОСОБА_6 який повідомив, що 14.07.2024 о15:38 за адресою: АДРЕСА_2 заявнику ламають його майно ,на фоні чутно крики.

Згідно з заявою від 14.07.2024 року ОСОБА_4 просить органи внутрішніх справ вжити заходів щодо сусіда ОСОБА_6 , який постійно заважає проживанню заявника та її сім`ї на території будинку, вчиняє самовправство., конфлікти, погрожує фізичною розправою заявнику, членам її родини та матері, свариться нецензурною лайкою.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 14.07.2024 встановлено, що ОСОБА_4 повідомляє, що ОСОБА_6 зайняв територію навколо будинку, не дозволяє проходити, привчив собаку, не оплачує комунальні послуги, користується водою для басейну, краде воду, не платить за вивіз сміття, не дає документів, висловлюється нецензурною лайкою та постійно бреше.

Згідно з заявою ОСОБА_6 від 14.07.2024 встановлено, що він просить поліцію притягнути до відповідальності ОСОБА_37 за самоправство, яке спричинило матеріальні та фізичні страждання, які вона йому нанесла.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_6 , від 14.07.2024 встановлено, що ОСОБА_6 повідомляє, що ОСОБА_4 14.07.2024 року о 15:40 год вчинила акт самоправства та почала ламати його паркан після чого висловлювалася нецензурною лайкою та кинула в нього камінцем від чого у нього на лівому боку з`явився червоний слід, просив притягнути ОСОБА_37 до відповідальності.

Згідно з рапорту від 14.07.2024 року ст. ДОП СП ВП №1ЗРУП ГУНП в Запорізькій області встановив, що під час вивчення матеріалу фактів, які б вказували на присутність в події складу та ознак кримінального правопорушення, встановлено не було, у зв`язку із чим немає підстав для внесення відомостей до ЄРДР.

Згідно з листами від 15.07.2024 № 16769/46/01/02.2024,16770/46/01/02.2024 начальником ВП №1ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_38 повідомлено ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про припинення перевірки за заявами.

Підводячи підсумки судового розгляду справи, суд враховує основні засади кримінального судочинства.

Так, ст.2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчій, прокурор, слідчій суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Стаття 323 КПК України встановлює, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на засадах справедливості, виваженості, всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності та взаємозв`язку вважає, що належні та допустимі докази, на які посилалась сторона обвинувачення, доводять у повному обсязі вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, з огляду на наступне.

Чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Суд зазначає, що доказування тих чи інших обставин кримінального правопорушення може ґрунтуватися не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі сукупності усіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення кримінального правопорушення конкретною особою.

Проаналізувавши всі докази в їхній сукупності, зокрема показання обвинуваченої, потерпілого, свідків, дані протоколів проведення слідчих експериментів, дані висновків судово-медичних експертиз, суд вбачає, що показання потерпілого і свідків з його сторони ґрунтовні, послідовні та підтверджуються іншими доказами, в тому числі і тими, які мають об`єктивне джерело походження, показання ж обвинуваченої є такими, що суперечать дослідженим доказам та підкріплюються частково лише показаннями її родичів та знайомого.

З показів допитаних у судовому засіданні учасників процесу судом встановлено, що у будинку, де мешкає потерпілий між потерпілим та мешканцями будинку існують конфлікті стосунки на побутову рівні, які розвинулися, у тому числі і через спорудження потерпілим паркану на прибудинковій території.

Попри це, суд зважає і на те, що поведінка ОСОБА_6 у стосунках із сусідами та оточуючими, не є предметом доказування у кримінальному провадженні за ст. 125 КК України.

Так, з показів допитаних у судовому засіданні потерпілого і обвинуваченої судом встановлено, що між обвинуваченою та потерпілим виникли конфліктні неприязні стосунки на побутову рівні, у тому числі через взаємні відносини потерпілого із сусідами та поведінку в побуті, які переросли 14.07.2024 року у їх обопільну сварку біля будинку 59 по вул. Наукове містечко, яка супроводжувалася обопільними образами та лайкою.

Оцінюючи докази, суд приймає до уваги, що показання майже всіх допитаних у провадженні свідків мають суб`єктивний характер і можуть мати на меті сприяти одній з сторін: або потерпілому, або обвинуваченій. Тому суд перш за все враховує докази, які мають об`єктивне джерело походження, а саме висновки судово-медичних експертиз та показання свідків, що не є ні близькими, ні рідними обвинуваченої або потерпілого, особливо свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які бачили всі події зблизька та у яких відсутні будь-які мотиви говорити неправду і правдивість показань яких підтверджено іншими доказами. Відповідно до висновків експертиз встановлено час заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому 14.07.2024. Показання потерпілого, вказаних свідків є незмінними з першої заяви і до судових дебатів. Потерпілий ознак сп`яніння не мав, як і напружених стосунків або конфлікту з будь-ким іншим, крім ОСОБА_4 .

Так, оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_6 , суд вважає, що вони послідовні, логічні, істотних суперечностей не мають, узгоджуються з іншими письмовими доказами в частині тих подій, які потерпілий сприймав персонально, зокрема із даними слідчого експерименту за участю потерпілого, поясненнями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та даними слідчих експериментів з цими свідками та висновками судово-медичних експертиз по вказаним даним. Мотивів для обмови потерпілим обвинуваченої не встановлено. Усі свідчення потерпілим надавалися під присягою, крім того, вказана особа впізнала обвинувачену як під час дізнання, так і у судовому засіданні, як особу, що вчинила проступок. Обставин, які би ставили під сумнів достовірність цих показань, за результатами судового розгляду не встановлено.

Пояснення свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 враховуються судом як достовірні і такі, що узгоджуються із іншими зібраними доказами, як-то, слідчі експерименти, висновки експертиз, та покази потерпілого, щодо часу, місця, обставин та механізму отримання потерпілим тілесних ушкоджень від обвинуваченої. Покази цих свідків містять відомості, що мають значення для даного кримінального провадження, оскільки вказують на наявність або відсутність обставин, які в силу ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні за ч.1 ст.125 КК України.

Показання потерпілого, свідків, покази яких приймаються судом до уваги ОСОБА_16 , ОСОБА_15 дані під присягою, за своїм змістом істинні, отримані в судовому засіданні у відповідності до вимог КПК України, узгоджуються між собою та з письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні і відповідають фактичним обставинам справи, є допустимими доказами згідно з іншими правилами допустимості доказів. Підстав у свідків, яких попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, обмовляти обвинувачену, судом не встановлено.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується час, місце та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення, зокрема, і те, що обвинувачена умисно кидала в потерпілого камінням, що спричинило у нього легкі тілесні ушкодження.

Крім того, прямо на правдивість показань потерпілого, свідків-очевидців про механізм спричинення тілесних ушкоджень та намагання приховати істину в цій частині обвинуваченою вказують висновки судово-медичних експертиз, якими підтверджено виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого саме внаслідок дії тупого предмету за обставинами вказаними потерпілим.

Обставин регламентованих ст. 87 КПК України в ході судового розгляду встановлено не було.

Для з`ясування достовірності показань свідка (ст. 96 КПК України), сторони мають право ставити свідку запитання щодо можливості сприймати факти, про які він дає показання, а також щодо інших обставин, які можуть мати значення для оцінки достовірності показань свідка. Для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка. Свідок зобов`язаний відповідати на запитання, спрямовані на з`ясування достовірності його показань. Свідок може бути допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями.

Посилання сторони захисту на дружні стосунки вказаних свідків та потерпілого не підтверджені жодним належним і допустимим доказом. Стороною захисту не надано, жодного доказу, що свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_15 обвинувачуються чи є засудженими за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство, як і не надано доказів його діянь, що підтверджують нечесність цих свідків. Тим більше, ані протягом досудового розслідування, ані під час розгляду справи в суді сторона захисту, будучи обізнаною про покази вказаний свідків не ініціювала питання щодо притягнення вказаних свідків до кримінальної відповідальності за ст. 384 КК України, неодноразово наполягаючи в судових засідання на надання цими свідками завідомо неправдивих показів, про які сторона захисту була обізнана ще під час дізнання.

Також, в ході судового розгляду захисник, вислухавши вільні показання свідків не був позбавлений можливості ставити останнім запитання для встановлення обставин можливості свідків сприймати обставини, щодо яких він надає показання, чим і скористався. При цьому, свідки детально повідомляли про обставини прибуття на місце події, вказували про місце та приблизний час цієї події, обставини завдання ударів камінням потерпілому обвинуваченою, які є взаємоузгодженими, пояснення вказаних свідків підозр щодо їх нещирості шляхом надання відповідей на питання не викликали. При цьому, обвинувачену при допиті цих свідків цікавило фактично лише те, чому свідки проходили повз цей будинок і цією стежкою та проявила фактично пасивність у цьому допиті. Таку ж пасивність обвинувачена проявила при допиті потерпілого.

Стороною захисту даних передбачених ч. 2ст. 96 КПК України відносно допитаних судом свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх надано не було. У судовому засіданні вказані свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за ст.. 384, 385 КК України та приведені до присяги свідка.

Доводи про неможливість бачити вказаними свідками обставини події через паркан заплетений диким виноградом або з кута будівлі на значну відстань не підтверджені жодним доказом, про отримання яких сторона захисту відповідно до ст.333 КПК України клопотань не заявляла.

Щодо показів свідка ОСОБА_13 , яка перебуває у шлюбних відносинах з потерпілим, то суд вважає, що ОСОБА_13 є особою, яка заінтересована у результаті розгляду провадження, і зважаючи на характер стосунків вказаного свідка із потерпілим, що ставить під сумнів об`єктивність її свідчень, суд в цілому оцінює її покази критично і не бере до уваги при постановленні вироку.

Разом із тим, аналізуючи покази усіх допитаних у судовому засіданні свідків, суд визнає що свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 та ОСОБА_23 кожен з яких повідомив, що був очевидцем полії від початку і до кінця, та точно впевнений, що обвинувачена не кидала каміння у потерпілого, кожен з них бачив усі дії обвинуваченої, при цьому кожен з них впевнений, що жодна стороння особа не бачила подію конфлікту надали суперечливі свідчення, до яких суд в цілому відноситься критично, як до таких що не відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи і є неправдивими та спростовуються наведеними вище свідченнями потерпілого, свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , матеріалами кримінального провадження виходячи з такого.

Так, свідок ОСОБА_17 зазначив, що конфлікт тривав близько 3 годин, а його бабуся ОСОБА_18 підійшла по ходу конфлікту та пішла, весь конфлікт не бачила. При цьому саме ОСОБА_18 у своїх свідченнях зазначила, що була свідком всієї конфліктної ситуації. Свідок ОСОБА_19 пояснила, що конфлікт тривав близько 1 години, вона прийшла не з самого початку. Впродовж конфлікту ОСОБА_17 прибирав виноград, хоча сам він зазначив, що весь час знаходився між потерпілим та своєю матір`ю; Свідок ОСОБА_18 під час допиту також пояснила, що була присутня під час усього конфлікту, що суперечить як показам свідка ОСОБА_17 , а також її ж свідченням, наданим під час досудового розслідування. Крім того, свідок ОСОБА_18 також зазначила, що знаходилась біля потерпілого, коли той спілкувався з працівниками поліції, і останній не повідомляв про кидання в нього каміння та спричинення тілесних ушкоджень, що суперечить дослідженим матеріалам ЄО. Всі свідки захисну повідомили, що події відбувались на відкритій місцевості, проте впевненні, що ніхто сторонній не міг їх бачити. Більш того, ці свідки захисту запевнили, що на місці події немає жодного каміння, яке обвинувачена могла б кинути, однак сама ж обвинувачена під час допиту підтвердила наявність каменю, який назвала «сплавом», який з її слів вона кинула у потерпілого, тим самим спростувавши та поставивши під сумнів свідчення всіх свідків захисту, які заперечували дану її дію.

З огляду на покази обвинуваченої, яка впевнено в судовому засіданні декілька разів зазначала, що : «…момент кидання цього предмету не бачили навіть її сини, які стояли поруч з нею. ОСОБА_9 знімав огорожу… Це зайняло декілька секунд. Момент коли кинула цей камінь, ніхто не бачив. Це не міг бачити ніхто…» вказані свідки захисту крім вищенаведеного, фактично і не є очевидцями подій відносно безпосереднього завдання тілесних ушкоджень потерпілому, а їх покази надані в судовому засіданні у більшій частині для характеристики особи потерпілого.

Окрім цього, вищенаведені свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 перебувають у родинних відносинах з обвинуваченою двоє синів, мати, племінниця, отже є особами, які заінтересовані у результаті розгляду провадження, зважаючи на характер стосунків вказаних свідків із обвинуваченою, що ставить під сумнів об`єктивність її свідчень, такі покази свідчать про те, що вони намагаються виправдати дії свого родича - обвинуваченої і намагаються допомогти їй уникнути відповідальності, оскільки дані покази спростовуються іншими доказами дослідженими судом в судовому засіданні, в тому числі показаннями свідків, які були допитані в судовому засідання та які були безпосередніми свідками того, як ОСОБА_4 кидала камінці в потерпілого ОСОБА_6 , а тому суд в цілому оцінює їх покази критично і не бере до уваги при постановленні вироку.

Щодо показів свідка захисту ОСОБА_23 , то вказані пояснення є найбільш суперечливими, оскільки він нечітко, не конкретно описав події та обстановку. Критично оцінюючи покази свідка ОСОБА_23 що ним давалися під час допиту в судовому засіданні, при умові їх непослідовності і наявності в них великої кількості протиріч, суд приходить до висновку про їх неправдивість виходячи з такого. ОСОБА_23 стверджував, що був на місці конфлікту з самого початку. Разом із тим, свідок ОСОБА_21 пояснив, що свідок ОСОБА_23 вийшов по ходу конфлікту, не спочатку, що суперечить поясненням останнього. Також свідок ОСОБА_17 зазначив, що сусід знизу ОСОБА_20 підходив впродовж конфлікту кілька разів. При цьому сам же ОСОБА_20 зазначив, що також був очевидцем всіх подій та не відволікався. Свідок ОСОБА_23 також сказав, що конфлікт тривав 3 години, і він бачив його з самого початку, при цьому обвинувачена конфліктувала з потерпілим, а її сини зносили паркан, що прямо протирічить їх показам як щодо розташування, так і щодо можливості бачити всі події. Також даний свідок пояснив, що знаходився біля потерпілого, коли той спілкувався з працівниками поліції, та впевнений, що останній не повідомляв про кидання в нього каміння та спричинення тілесних ушкоджень, однак відповідно до матеріалів ЄО у поясненні ОСОБА_6 зазначено, що сусідка кидала в нього каміння та є червоний слід від влучання, в наслідок чого суд вважає покази названого вище свідка такими, що не можуть бути покладені в основу вироку з зазначених причин.

Покази свідка ОСОБА_23 крім того, що містять в собі суперечливі пояснення, також оцінюються судом критично, і з огляду на те, що у сукупності з тими обставинами, що під час досудового розслідування вказаний свідок не допитувався, хоча з його ж пояснень він був на місці події увесь час, знаходився біля потерпілого, коли той спілкувався з працівниками поліції, він також повідомив про те, що квартиру у цьому будинку коли він виїжджав з м. Оріхова знайшла йому мати обвинуваченої - ОСОБА_18 і яка запросила пожити його у цьому будинку, свідок ОСОБА_19 під час її допиту зазначила якось «дядя Вітя», що свідчить про наявність сталого дружнього зв`язку між свідком та родиною обвинуваченої, а тому враховуючи ці обставини в сукупності, на думку суду його покази не можуть бути визнані об`єктивними, а відтак, вказані покази суд розцінює критично і не бере їх до уваги.

Отже, незважаючи на невизнання своєї провини у вчиненні проступку за ч.1 ст.125 КК України винуватість ОСОБА_4 у його вчиненні знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів досліджених безпосередньо в судовому засіданні, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_6 , показаннями свідків ОСОБА_16 ОСОБА_15 , іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження і які відповідають вимогам належності та допустимості, передбаченим ст.87-89 КПК України, а саме: даними протоколу прийняття заяви від ОСОБА_6 про нанесення йому тілесних ушкоджень; диском з відеозаписом, на якому зафіксована частина конфлікту між потерпілим та обвинуваченою; висновком експерта № 1301п від 02.08.2024 яким зафіксовано наявність у потерпілого легких тілесних ушкоджень, давність яких не суперечить терміну, зазначеному в обставинах справи; даними протоколу від 06.08.2024 слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_6 під час якого останній продемонстрував обставини вчиненого відносно нього кримінального проступку, та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень; даними протоколу огляду відеозапису, слідчого експерименту за участі потерпілого, в ході якого дізнавачем детально описано зазначений потерпілим механізм нанесення йому тілесних ушкоджень; даними висновку експерта № 1327/к від 07.08.2024 яким встановлена можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень за обставин, зазначених під час допиту та слідчого експерименту за участі потерпілого, у зв`язку зі співпадінням за характером, кількістю та локалізацією; даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.08.2024, відповідно до яких свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 впізнали ОСОБА_4 як особу, що вчинила кримінальний проступок, яківками якого вони були; даними протоколів слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 під час якого останні продемонстрували обставини та механізм нанесення обвинуваченою ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілому, свідками чого вони були; даними протоколів огляду відеозаписів, слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в ході якого дізнавачем детально описано зазначений потерпілим механізм нанесення йому тілесних ушкоджень, який відповідає раніше зазначеному потерпілим;речовими доказами - відеозаписами на дисках для лазерних систем зчитування з відеозаписом з місця події за адресою : АДРЕСА_2 від 14.07.2024 року, з відеозаписом слідчого експерименту від 06.08.2024, від 16.08.2024, від 16.08.2024 .

Ці докази є належними і допустимими і в своїй сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку із показами свідків ОСОБА_39 , ОСОБА_15 та потерпілого, свідчить про існування події вчинення проступку відносно потерпілого і доводять вину обвинуваченої у вчиненні цього кримінального проступку поза розумним сумнівом, за обставин встановлених судом.

Щодо доказів витребуваних за клопотанням сторони захисту з посиланням на ті обставини, що підставою виклику поліції ОСОБА_6 було не завдання тілесних ушкоджень, а самовправство, то дослідивши вказані документи суд зауважує, що виклик поліції з приводу побутового конфлікту 14.07.2024 о 15:38 ОСОБА_6 і зазначення, що заявнику ламають його майно не виключає само по собі завдання потерпілому тілесних ушкоджень 14.07.2024. Тим більше, згідно заяви ОСОБА_6 від 14.07.2024 він просить поліцію притягнути до відповідальності ОСОБА_37 за самоправство, яке спричинило матеріальні та фізичні страждання, які вона йому нанесла. У письмових поясненнях ОСОБА_6 , 14.07.2024 повідомляє, що ОСОБА_4 14.07.2024 року о 15:40 год вчинила акт самоправства та почала ламати його паркан після чого висловлювалася нецензурною лайкою та кинула в нього камінцем від чого у нього на лівому боку з`явився червоний слід. Отже під час первинного спілкування з працівниками поліції та складення відповідної заяви ОСОБА_6 повідомлялося про обставини кидання обвинуваченою камінцем який залишив слід на йому лівому боці. При цьому вказані події відбувались ввечері у неділю 14.07.2024 року, що обумовлює звернення ОСОБА_6 до спеціаліста у вівторок 16.07.2024, оскільки неділя та понеділок були вихідними днями в експертній установі, яка здійснює судово-медичні експертизи- Комунальна установа «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради. І ті обставини, що наявність тілесних ушкоджень, які б можливо було би кваліфікувати за ступенем тяжкості як кримінальне правопорушення станом на час виклику поліції 14.07.2024 року встановлено не було, 14.07.2024 року перевірку за зверненням ЄО №18168 від 14.07.2024 року припинено. У подальшому 23.07.2024 року ОСОБА_6 повторно звернувся до поліції з заявою про знесення паркану та завдання тілесних ушкоджень і надав висновок спеціаліста, яким встановлено наявність у нього легких тілесних ушкоджень, після чого були внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.125 КК України.

З огляду на вищевикладене вказані документи не спростовують доводів сторони захисту, а навпаки додатково встановлюють обставини цього провадження і підтверджують, що 14.07.2024 року ОСОБА_6 повідомляв поліцію про обставини кидання в нього обвинуваченою камінцем, який залишив слід на йому лівому боці.

Відповідно до норм статей 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та іншими законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Для суду є аксіомою, що правові норми завжди мають мету, для досягнення якої власне і створюються. Норми права мають застосовуватися, у тому числі і тлумачитися, із врахуванням такої мети, тобто із врахуванням того результату, який за задумом законодавця повинен досягатися внаслідок реалізації такої норми.

Висновок спеціаліста у розумінні абз. 2 ч. 1 ст. 298-1 КПК не є доказом у кримінальному провадженні щодо злочинів, а відтак не може підтверджувати чи спростовувати обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачені ч. 1 ст. 91 КПК України. Водночас, у цій справі сторона обвинувачення залучила до участі у провадженні експерта і згідно із висновком судово-медичної експертизи № 1301п від 02.08.2024, синці в ділянках правового передпліччя, на бокових поверхнях тулуба над остями клубових кісток у гр. ОСОБА_6 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, яка є належним і допустим доказом у цьому провадженні.

Є необґрунтованими пояснення сторони захисту, що висновки експерта № 1301п від 02.08.2024 не варто брати до уваги, бо вони не доводять, що дані ушкодження заподіяні саме обвинуваченою, а не іншою особою, оскільки це виходило б за межі компетенції експерта.

Так, сторона захисту заявляючи про недопустимість висновків експертів у цій справі не обґрунтувала клопотання про недопустимість висновків експертів наявністю порушення прав або свобод людини, а порушення проведення експертизи про які зазначив захисник, зокрема використання висновку спеціаліста за умов недоведення порушення фундаментальних прав і свобод особи, на думку суду, жодного зв`язку між вказаним порушенням і порушенням будь яких прав і свобод обвинуваченої не встановлює, а доказ експертиза, має першочерговий стосунок до важливих фактів справи, оскільки встановлює наявність у потерпілого тілесних ушкоджень і жодні інші докази для доведення цих обставин не є належними, іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду, усі вимоги закону при проведенні експертизи було дотримано, висновок експерта не викликає сумнівів і є зрозумілим та встановлює обставини, які мають суттєве значення для даного провадження, суд визнає, що вказане захисником порушення само по собі не є настільки істотним, щоб виправдати виключення цього доказу як недопустимого, і вважає його належним і допустим доказом у даному провадженні, з огляду на це вказане клопотання захисника відхиляє.

При цьому суд враховує, що сторона захисту під час досудового розслідування жодних клопотань з цього приводу не заявляла, питання про призначення будь-яких слідчих експериментів, експертиз чи самостійного залучення експерта в порядку ст.244КПК України під час досудового розслідування не порушувала, як і не порушувала його і під час судового розгляду, клопотання про виклик експерта для надання роз`яснень висновку не заявляла, за наведених вище підстав в своїй сукупності, з огляду на висновок експерта (експертиза за матеріалами справи) № 1327/к від 07.08.2024 в частині механізму виявлених у ОСОБА_6 ушкоджень судово-медична експерта комісія дійшла висновку про те, що не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_6 за обставин зазначених у протоколі огляду відеозапису 06.08.2024. Характер, кількість та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у гр. ОСОБА_6 не протирічить відомостям зазначеним у протоколі допиту 02.08.2024 року потерпілого, суд дійшов висновку, що підстав вважати висновок експертів недопустим та пояснення потерпілого неправдивими об`єктивних даних немає.

Таким чином, вказаний висновок експерта судом визнається належним доказом, як процесуальний документ, є не тільки належно обґрунтованим, вмотивованим, а й зрозумілим, і у ньому повно і об`єктивно відображені хід та результати експертного дослідження, дані вичерпні і конкретні аргументовані відповіді на усі поставлені питання. Правильність висновку експерта забезпечується вимогами ст. 70 КПК України, згідно якої за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків експерт несе відповідальність, встановлену законом.

Крім того, даних, які свідчили б про те, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження за інших обставин та від дій інших осіб, судом не встановлено.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що незначні відмінності у показах потерпілого та свідків щодо локалізації ударів цілком пояснюються стресовим станом останніх у зв`язку протиправними діями обвинуваченої та не впливають на висновок суду про доведеність вини останньої.

Більш того, сторона ж захисту заперечуючи проти висновку експерта №1301п не залучила експерта, у порядку передбаченому ст. 243 КПК, для проведення необхідної, на її погляд, експертизи, з метою отримання та подання суду висновку експерта (ч. 3 ст. 93, ч. 2 ст. 101 КПК України), клопотань щодо проведення будь-яких експертиз не заявляла, питання про призначення будь-яких слідчих експериментів, призначення додаткової чи повторної експертизи чи самостійного залучення експерта в порядку ст.244КПК України під час досудового розслідування і судового розгляду не порушувала, і за наведених вище підстав в своїй сукупності, доводи клопотання захисника не можу бути безумовною підставою для визнання їх недопустимим доказом, а тому доводи щодо недопустимості вказаного висновку експерта суд відхиляє.

А тому, виходячи з наведеного, суд вважає, що вказані висновки експерта, які узгоджуються з іншими доказами у справі, є належним і допустимим в достовірним доказом у даному кримінальному провадженні.

Не заслуговує на увагу суду також посилання сторони захисту про недопустимість як доказу протоколів слідчих експериментів з відеозаписом до них, оскільки при проведенні слідчого експерименту не було допущено суттєвих порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б могли вплинути на отримані результати.

Щодо доводів захисника про недопустимість як доказів протоколів впізнання у даному провадженні, з тих підстав, що в матеріалах справи відсутній протокол попереднього допиту свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про те, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, суд приходить до висновку, що дані посилання є безпідставним, оскільки згідно ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий попередньо з`ясовує - чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу.

Як слідує із вищезазначених протоколів пред`явлення особи для впізнання від 16.08.2024 органом досудового розслідування такі вимоги закону були дотримані. У протоколах пред`явлення особи для впізнання від 16.08.2024 року зазначено про те, що особа, яка впізнає може впізнати особу, наведено ознаки за якими кожен із свідків може впізнати цю особу, про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких кожен із свідків бачив цю особу і свідки перед проведенням впізнання пояснювали слідчому, що зможуть впізнати особу, яка кидала каменці в потерпілого за сукупністю зовнішніх ознак, а складання окремого протоколу із вказаних захисником обставин ст. 228 КПК України не передбачає. Зазначення у вказаних протоколах пред`явлення для впізнання «… перед пред`явленням особи для впізнання у потерпілого.. з`ясовано..» не є підставою для визнання їх недопустимими доказами в розумінні ст. 87 КПК України, а свідчить лише про неуважність дізнавача під час складання вказаного протоколу, і допущення ним технічної описки, оскільки згідно змісту цих же протоколів у тексті зазначено що вказана слідча дія проводиться зі свідком, а не з потерпілим.

Також, щодо пред`явлення для впізнання особи за фотознімками, проведеним зі свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_15 16.08.2024 року, суд констатує, що різких відмінностей за формою зображення, віком, зовнішністю та одягом з вказаного протоколу не вбачається. Особи, серед яких пред`являвся обвинувачена, були однієї статі, схожі з нею за зовнішністю. Наявність у них ознак, що різко відрізняють їх від решти осіб, не було. За таких обставин доводи сторони захисту про наявність суттєвих порушень, які б привели до помилкового впізнання свідками обвинуваченої є безпідставними. Отже, доводи сторони захисту про те, що протоколи пред`явлення особи для впізнання є недопустимими доказами, судом не приймаються.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до ст. 22 КПК у разі виникнення будь-яких сумнівів щодо законності проведених слідчих дій, сторона захисту, мала право в суді заявити клопотання про виклик та допит учасників слідчої дії, чого зроблено стороною захисту не було.

Окрім того, посилання сторони захисту на відеозапис, який вівся ОСОБА_19 під час події, про який нібито повідомлявся дізнавач під час досудового розслідування, проте фактично було повідомлено стороною захисту лише під час судового розгляду і не було відкрито стороні обвинувачення в порядку ст. 290 КПК України, у зв`язку із чим у її долученні до матеріалів справи ухвалою суду було відмовлено, то суд зауважує, що не дослідження вказаного запису в судовому засіданні не виключає вини ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого їй проступку з урахуванням її ж власних пояснень під допиту: «….Безпосередні учасники конфлікту вона та ОСОБА_8 . .. ОСОБА_8 вийшов почав кричати, вона на нього почала кричати і під час словесного конфлікту він кинув в неї камінь, це не камінь, а сплав чогось легкого. Вона підняла цей камінь і кинула в нього, в його сторону. … Це не камінь, це був сплав…. Момент кидання цього предмету не бачили навіть її сини, які стояли поруч з нею. ОСОБА_9 знімав огорожу. Це зайняло декілька секунд. Момент коли кинула цей камінь, ніхто не бачив. Це не міг бачити ніхто. Не потрапив він у потерпілого. ОСОБА_10 син після того, як побачив як ОСОБА_8 смикається до неї, став посеред них, щоб нічого не коїлося. Далі усе знімалося на камеру…», а також пояснень свідка ОСОБА_19 , яка повідомила, що «..,У той день була вдома, почула крики з вулиці, вийшла побачила тітку, сусіда, брата і ще брата і бабуся. Зрозуміла, що конфлікт вже йшов…Вона знімала на телефон..». Вказаний відеозапис, з огляду на пояснення свідків розпочався після завдання потерпілому тілесних ушкоджень, а тому доводи захисту в цій частині і не можуть спростовувати зібрані у справі докази.

Судом не встановлено, факту обмовлянь обвинуваченої потерпілим та свідками, жодних даних, щодо отримання вказаними особами будь-яких майнових чи немайнових благ, переваг, пільг, внаслідок надання неправдивих свідчень стороною захисту не надано.

За таких обставин, версія ОСОБА_4 не є переконливою та не узгоджується з доказами, що досліджені судом. Натомість докази сторони обвинувачення логічно доповнюють один одного, не є суперечливими між собою, а тому такі слід прийняти до уваги.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_4 , що вона непричетна до вказаного, а саме, що тілесні ушкодження потерпілий отримав не від її дій, спростовуються вищенаведеними показами свідків та показами потерпілого. Тобто, судом були перевірені твердження обвинуваченої щодо неможливості заподіяння ним ушкоджень потерпілому, але це спростовується вивченими судом доказами по справі.

Версія обвинуваченої про те, що потерпілий самостійно завдав собі тілесні ушкодження, спростовуються письмовими доказами, в тому числі висновками експерта, так і показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , що саме обвинувачена кидала камінцями у потерпілого. У суду не має підстав не довіряти їх показанням, оскільки вони є послідовними та однаковими про усі обставини вчинення ОСОБА_4 інкримінованих правопорушень.

Тим більше, як зазначалося вище ОСОБА_4 клопотання щодо призначення для з`ясування цих обставин про призначення відповідної експертизи або допиту експерту не заявлялося.

При цьому, сама обвинувачена зазначила під час її допиту, що кинула в потерпілого якимось «сплавом», а не каменем, і вказала, що каміння на місці події не було, називалося слово на кшталт «жужалки», проте в контексті пред`явленого обвинувачення у сукупністю із висновком експерта, що ушкодження у потерпілого утворилися внаслідок дії тупих предметів, не має правового значення фізіологічні властивості предмету, яким було завдано ушкодження, оскільки у даному обвинуваченні вираз «кинула камінь» означає, що особа кинула будь-які тверді предмети: як то булижник, шматок цегли, грудка землі, щебінь чи шлак і т.п. за умови, що цей предмет твердий та використовується як метальний предмет.

Такі показання обвинуваченої суд розцінює як природну захисну реакцію та намагання уникнути відповідальності за скоєний проступок та покращити своє становище, оскільки досліджені в ході судового слідства докази об`єктивно поєднуються між собою і підтверджують винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй проступку і не приймає до уваги показання ОСОБА_4 що вона кинувши камінець (як вона зазначила сплав) не потрапила у потерпілого, оскільки вони є непослідовними, не підтверджуються жодними фактичними даними та спростовуються дослідженими судом доказами, які в сукупності є логічними, взаємопов`язаними і узгоджуються між собою, а всі вищевикладені докази в своїй сукупності навпаки спростовують їх саме. Інших доказів, які б вказували на непричетність обвинуваченої до інкримінованого йому проступку суду не надано.

Посилання ОСОБА_4 про порушення з боку потерпілого прав мешканців будинку та провокацію з боку потерпілого не спростовують в її діях наявності складу інкримінуємого їй проступку, оскільки факт спричинення потерпілому обвинуваченою легких тілесних ушкоджень встановлено в судовому засіданні, а питання щодо захисту конституційних прав у разі їх порушення з боку потерпілого, у тому числі щодо незаконно збудованого паркану ОСОБА_4 не позбавлена права вирішити в іншому порядку та процесі, у тому числі шляхом звернення до правоохоронних органів чи суду.

Отже, дослідивши всі обставини кримінального правопорушення, оцінивши надані суду докази та пояснення учасників кримінального провадження з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, суд вважає, що вони у своїй сукупності є достатніми для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, що знайшло своє підтвердження при аналізі та оцінці досліджених у судовому засіданні доказів сторони обвинувачення, зокрема, показань потерпілого ОСОБА_6 , який послідовно і докладно пояснив обставини вчиненого відносно нього кримінального правопорушення, які повністю узгоджуються з дослідженим судом протоколом прийняття заяви про вчинення злочину щодо нього, а також показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , наданими ними в судовому засіданні, протоколам пред`явлення особи для впізнання, даними слідчих експериментів та висновками відповідних експертиз.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що вина ОСОБА_40 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України повністю доведена і вона повинна нести за це відповідальність.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст. 50, 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком - ч.1 ст.125 КК України.

Суд також враховує особу ОСОБА_4 вона має постійне місце реєстрації, працевлаштована, за місцем роботи характеризується позитивно, незаміжня, неповнолітніх дітей на її утриманні немає, інвалідом не являється, на обліку в наркологічному диспансері і на обліку в психіатричній лікарні не перебуває, раніше не судима.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої згідно зі ст.66 КК України, не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.125 КК умисне легке тілесне ушкодження карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Обираючи вид покарання серед альтернативних видів покарань, передбачених ст. 125 КК України, суд з урахуванням тих обставин, що обвинувачена вперше вчинила кримінальний проступок, раніше не судима, має місце постійної реєстрації, має постійне місце роботи та стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, дійшов висновку про призначення їй за вчинений проступок покарання у вигляді штрафу, на якому наполягав прокурор.

При цьому з урахуванням тих обставин, що що ОСОБА_7 свою вину не визнала і не покаялася, не давала критичної оцінки своїй протиправній поведінці і не засуджувала її, тим самим не висловлювала готовність понести за вчинене передбачену законом відповідальність, шкоду завдану проступком потерпілому не відшкодувала, пом`якшуючих покарання обставин у даному провадженні немає, ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 125 КК України.

Саме такий вид покарання, на думку суду, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої, призначеним відповідно до загальних засад, передбачених ст. 65 КК України і саме таке покарання буде мати достатню превентивну роль для обвинуваченої, відповідатиме тяжкості правопорушень, принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, не буде «особистим надмірним тягарем для особи».

Відповідно до ст.129 КПК України, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Приписами частини 5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом і при цьому застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Так, вирішуючи відповідно до ст. 129 ЦПК України цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, суд дійшов такого висновку.

ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 , в якому потерпілий обґрунтовуючи позов вказав, що ним витрачено кошти оплату за проведення судово-медичної експертизи на суму 747,20 грн. Також вказав, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях спричинених проступком, а саме завданням йому тілесного ушкодження в результаті удару камінням, через що він досі відчуває біль у місцях куди потрапило каміння, втратив сон, з`явилася депресія, поганий настрій, апатія, зникло почуття радощі.З огляду на вказане ОСОБА_6 оцінює розмір моральної шкоди у 10000,00 грн., які просить стягнути з обвинуваченої. У судових дебатах потерпілий просив задовольнити позов у повному обсязі.

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі ст. 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявності шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою і вини в заподіянні шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Потерпілим надано докази, а саме копію квитанції, яка підтверджує понесення ним матеріальних збитків у розмірі 747,20грн. на оплату висновка спеціаліста з метою визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які не спростовані цивільним відповідачем. Таким чином, потерпілий підтвердив належними доказами факт понесення ним матеріальної шкоди на суму 747,20 грн., а тому в порядку ст. 1166 ЦК України понесена ОСОБА_6 сума матеріальної шкоди підлягає стягненню з обвинуваченої у повному обсязі, оскільки розмір цих витрат підтверджено належними доказами, які наявні в матеріалах провадження.

Вирішуючи по суті поданий ОСОБА_6 цивільний позов до обвинуваченої про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як зазначено у ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Оцінюючи в сукупності обставини справи, суд вбачає очевидним й таким, що не підлягає доказуванню, те, що будь-якій людині в силу її природи властиво переживати душевні страждання через порушення особистої недоторканості, відчуття фізичного болю, усвідомлення наявності тілесних ушкоджень та їх наслідків.

Встановлено, що неправомірними діями ОСОБА_4 були завдані легкі тілесні ушкодження, що свідчить про перенесення ним фізичного болю та страждань, що безумовно негативно позначилося на його психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань.

Вирішуючи питання про розмір морального відшкодування, яке підлягає стягненню з обвинуваченої, суд керується положеннями ст. ст.23, 1167 ЦК України і зазначає, що судом встановлено факт вчинення ОСОБА_4 неправомірних дії відносно потерпілого, що окреслені у ч.1 ст. 125 КК України, вина обвинуваченої в скоєнні цього кримінального правопорушення є доведена. Отже, заявлена вимога потерпілого пов`язується з фактом заподіяння йому через це моральної шкоди, а тому суд враховуючи стан здоров`я потерпілого, фізичні та душевні страждання, що призвели до негативних змін у його житті, був змушений тимчасово змінити спосіб життя, вважає, що маються підстави для відшкодування моральної шкоди.

Потерпілий оцінив завдану моральну шкоду в суму 10000,00 грн. Разом із тим, суд приходить до висновку, що сума компенсації моральної шкоди у таких розмірах потерпілими обґрунтована не повною мірою.

Глибина фізичних страждань потерпілого, на думку суду, є відчутною, але не критичною, оскільки завдання йому легких тілесних ушкоджень хоч і вплинуло на його стан здоров`я та самопочуття, проте не спричинило тривалого розладу здоров`я, не призвело до втрати працездатності або інших тяжких наслідків, потерпілий не не перебував на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні, не ніс втрати, пов`язані з лікуванням.

З урахуванням вищезазначених обставин, а також з огляду на те, що обвинувачена не вчинила жодних дій, які б свідчили про намагання відшкодувати спричинену нею шкоду потерпілому, беручи до уваги характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав потерпілий, характер та локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті 8000 грн., виходячи із сукупності її складових - фізичного болю та страждань, розумності, виваженості та справедливості є достатнім розміром для компенсації моральної шкоди і саме цей розмір суд вважає таким, що відповідає ступеню моральних страждань потерпілого та категорії кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченою, тобто позов підлягає частковому задоволенню.

При визначенні суми моральної шкоди суд керується постановою ВП ВС від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц, у якій було висловлено правову позицію, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Окрім того, потерпілий у позовній заяві просив стягнути витрати на правничу допомогу і до судових дебатів представником потерпілого заявлено про розмір витрат на правничу допомогу які просить стягнути на користь потерпілого у розмірі 24000,00 грн у відшкодування витрат на правову допомогу.

Суд, вирішуючи вказане клопотання, зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

При цьому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу.

Згідно ч.2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Суд зазначає, що на виконання п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК адвокат ОСОБА_41 при поданні цивільного позову в інтересах потерпілого ОСОБА_6 до суду по даній справі повідомив про попередній розрахунок сум судових витрат, які очікує понести цивільний позивач через розгляд справи судом, які складались із витрат на правничу допомогу. Також суд бере до уваги той факт, що представником позивача були дотримані вимоги закону щодо надання орієнтовного розрахунку витрат на правничу допомогу в позовній заяві, а також докази таких витрат, які надані до судових дебатів у даному провадженні.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що на підставі укладеного між потерпілим ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_41 договору № 557-к-2024 від 07.10.2024 року було видано ордер про надання правничої допомоги ОСОБА_6 у даній справі адвокатом ОСОБА_41 серії АР №1203066. Адвокатом ОСОБА_41 надано наступну правову допомогу: адвокат взяв участь у наступних судових засіданнях 23.10.2024,09.12.2024,23.12.2024,30.01.2022,21.02.2025,26.02.2025, 07.03.2025,10.04.2025. Отже, адвокат взяв участь у 8 засіданнях, виходячи з вартості гонорару 3000грн. за кожне засідання. На підтвердження надання правової допомоги складено та підписано адвокатом ОСОБА_6 та ОСОБА_41 акт передачі-приймання послуг від 10.04.2025 року.

Отже, суд дійшов переконання, що наявні законні підстави для вирішення судом по суті питання розподілу витрат на правничу допомогу за заявою адвоката ОСОБА_41 .

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та потрібності), а також критерію розумності їх розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та неодмінності), а також розумності їх розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу й мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

При цьому суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Таким чином з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, оцінивши дійсний обсяг доведених адвокатом наданих послуг професійної правничої допомоги, які полягають у витраченому часі адвокатом в судових засіданнях, з точки зору співмірності доведення цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, тривалістю її розгляду, кількістю судових засідань та тих обставин, що судом позов ОСОБА_6 задовольняється частково на суму 8747,20 грн., що становить 81,4% від заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 20 000 грн. процесуальних витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір стягнення є співмірним зі складністю провадження, свідчить про реальність та розумність таких витрат, та не становитиме надмірний тягар для іншої сторони - обвинуваченої.

Інші процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Запобіжний захід на час ухвалення вироку не застосований, клопотання про його застосування не заявлялося і підстав для його застосування немає.

Відомості про накладення арешту на майно відсутні.

Питання про долю речових доказів вирішується судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання за ч. 1 ст.125 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відшкодування матеріальної шкоди 747 грн. 20 коп. (сімсот сорок сім гривень 20 копійок), у відшкодування моральної шкоди 8000,00 грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок), витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн., а всього стягнути 28747,20 (двадцять вісім тисяч сімсот сорок сім грн. 20 коп.)

В іншій частині вимог позову ОСОБА_6 відмовити.

Речові докази після набрання вироком законної сили: диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом з місця події за адресою : м.Запоріжжя, вул. Наукове містечко, біля буд. 59 від 14.07.2024 року, диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом слідчого експерименту від 06.08.2024, диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом слідчого експерименту від 16.08.2024, диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом слідчого експерименту від 16.08.2024 долучено до матеріалів кримінального провадження залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 Кримінального процесуального кодексу України судом проголошено резолютивну частину вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайнопісля його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1