Справа № 203/3240/25
Провадження № 1-кс/0203/2909/2025
УХВАЛА

17 липня 2025 року слідчий суддя Центрального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого відділу РОВС та ЗУ ОГ і ЗО СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 , про продовження застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, розпочатому з часу внесення відомостей 22 квітня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000046 з попередньою правовою кваліфікацією посягань ч. 4 ст. 189 КК України, у вигляді тримання під вартою:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, громадянина Грузії, із середньою освітою, який не одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2025 року під наглядом Центральної окружної прокуратури міста Дніпра за проведенням цього досудового розслідування СВ РОВС та ЗУ ОГ і ЗО СУ ГУНП в Дніпропетровській області, слідчий клопочить продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК Україні.

Дане клопотання, яке за формою та змістом відповідає вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України, обґрунтоване наявністю достатніх підстав вважати, що до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою досудове розслідування через складність та необхідність проведення низки слідчих дій завершене не буде, а обставини, які слугували підставою для вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, не відпали, виправдовуючи, на думку сторони обвинувачення, подальше тримання підозрюваного під вартою задля виконання завдання охорони прав та інтересів суспільства.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний та захисник в судовому засіданні заперечували проти клопотання слідчого тим, що підозра є необгрунтованою через обмову його колишньою дружиною та подругою, які скористалися його коштами, проте борг не віддали і звинуватили його у вимаганні, а крім того, слідчим не доведено зазначені в клопотанні ризики, оскільки підозрюваний не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду, так само й не має наміру впливати на свідків та вчиняти інше кримінальне правопорушення, тому просили відмовити в задоволенні клопотання слідчого або застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді домашнього арешту або ж визначити мінімальний розмір застави.

Заслухавши думку прокурора та слідчого, заперечення підозрюваного та його захисника, дослідивши додані до клопотання докази, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

22 травня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено відповідно до ст. ст. 277-278 КПК України про підозру в тому, що за версією з`ясованих стороною обвинувачення і викладених письмово у цьому повідомленні обставин, на початку квітня місяця 2025 року, ОСОБА_9 ,, знаходячись у невстановленому в ході досудового слідства місці, переслідуючи корисливий мотив, направлений на отримання незаконного прибутку, достовірно знаючи, що на території України введено воєнний стан, прийняв рішення про вчинення вимагання передачі чужого майна, а саме грошових коштів, з погрозою насильства над потерпілим, вчинене в умовах воєнного стану. Так, 08 квітня 2025 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 19:40 год., ОСОБА_7 зателефонував в месенжері «Telegram» ОСОБА_10 та пред`явив останній вимогу з приводу неіснуючого боргу, а саме: з приводу того, що ОСОБА_10 познайомила ОСОБА_11 зі своєю подругою ОСОБА_12 , яка винна останньому 150 000 грн. та відтепер саме ОСОБА_10 повинна віддати зазначений борг, на що остання відповіла відмовою. 19 квітня 2025 року о 20:30 год. ОСОБА_7 , достовірно знаючи про відсутність будь-яких боргових зобов`язань у потерпілої перед ним, дізнавшись про місце мешкання ОСОБА_10 , приїхав на автомобілі Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , до місця її мешкання та висунув ОСОБА_10 вимогу про необхідність повернення неіснуючого боргу ОСОБА_12 у розмірі 150 000 грн, на що остання повторно відповіла відмовою. Після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, почав здійснювати залякування та погрожувати потерпілій ОСОБА_10 несприятливими наслідками у випадку неповернення грошових коштів, зокрема фізичною розправою, спричиненням тілесних ушкоджень, викраденням для подальшого продажу потерпілої в рабство.

Після невиконання потерпілою вимоги передати грошові кошти, 20 квітня 2025 року ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, приблизно о 15:40 год. повторно приїхав за місцем мешкання ОСОБА_10 та, погрожуючи застосувати насильство над потерпілою, висунув вимогу повернення неіснуючого боргу у розмірі 150 000 грн., які були відсутні у потерпілої. Далі, ОСОБА_7 з погрозою застосування фізичного болю та завдання прямої шкоди здоров`ю потерпілої висунув ОСОБА_10 вимогу щодо негайної сплати наявних у неї грошових коштів, в якості повернення частини вказаного неіснуючого боргу. Того ж дня, ОСОБА_10 , побоюючись за своє життя та здоров`я, передала ОСОБА_7 на його вимогу наявні у неї грошові кошти в сумі 5 000 грн., після чого останній висунув її вимогу про повернення іншої частини неіснуючого боргу в найкоротший термін.

Надалі, у періоду з 21 квітня 2025 року по 21 травня 2025 року, продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, ОСОБА_7 засобами інтернет зв`язку через месенджер «Телеграм» та особисто, під час приїздів за місцем мешкання ОСОБА_10 , систематично здійснював залякування та погрожував останній несприятливими наслідками у випадку неповернення грошових коштів, зокрема погрожував фізичною розправою, спричиненням тілесних ушкоджень, спричиненням фізичного болю, завдання прямої шкоди здоров`ю, незаконним позбавленням волі або викраденням із залученням «спеціально навчених» для цього людей, які поголять потерпілу налисо та спричинять фізичний біль. В результаті чого ОСОБА_10 , побоюючись за своє життя та здоров`я, 21 травня 2025 року була змушена погодитися сплатити ОСОБА_7 грошові кошти під час зустріч 22 травня 2025 року.

22 травня 2025 року приблизно о 13:19 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні кафе «Барикада Бар» за адресою: м. Дніпро, вул. Барикадна, 3, із погрозою застосування насильства, вимагав та отримав від ОСОБА_10 імітаційні засоби у вигляді грошових коштів в сумі 150 000 грн., під час чого ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції.

Умисні дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 23 травня 2025 року до ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 липня 2025 року, без визначення розміру застави.

Постановою керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_13 від 15 липня 2025 року у зазначеному кримінальному провадженні продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 22 серпня 2025 року з обґрунтуванням такої необхідності потребами досудового розслідування у проведенні слідчих та процесуальних дій, зокрема, проведення розсекречення ухвал суду про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій та їх долучення до матеріалів справи, складання остаточного письмового повідомлення про підозру та виконання вимог ст.276-279, 290 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

На підставі п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Вирішуючи питання продовження строку запобіжного заходу, слідчий суддя приймає до уваги, що відповідно до частини 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку запобіжного заходу (строку тримання під вартою), якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно, враховуючи вказані норми закону, слідчий суддя при вирішенні питання продовження строку тримання під вартою не встановлює обставини обґрунтованості підозри, оскільки ці обставини входять до предмету доказування лише при застосуванні запобіжного заходу, а не під час вирішення питання його продовження, і предметом доказування у такому випадку є наявність встановлених слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу ризиків, які не зменшилися і не відпали.

Вирішуючи питання про наявність відносно підозрюваного ризиків з числа передбачених п 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про те, що вказані ризики, доведеність та обґрунтованість яких встановлена в ухвалі слідчого судді від 23 травня 2025 року жодним чином не зменшилися та не перестали існувати.

При цьому, слідчий суддя враховує, що КПК України не вимагає беззаперечних доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, слідчий суддя приймає до уваги, що суворість міри покарання, яка загрожує на випадок можливого засудження в межах повідомленої підозри є суттєвим елементом при оцінюванні ризику втечі, який сукупно з обставинами способу вчинення інкримінованого злочину, а також наявності громадянства іншої держави (Грузії), що не перешкоджає перетину державного кордону України, а тому, усвідомлюючи суворість міри покарання, яка загрожує підозрюваному у вигляді реального позбавлення волі від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, останній, не маючи роботи чи інших стримуючих від раптової зміни місця перебування факторів, а також за наявності рішення Відділу № 6 ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження від № 018413 від 14 травня 2025 року, може переховуватися від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим слідчий суддя приходить до висновку про те, що наразі не зменшився та не перестав існувати ризик за п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування не зменшився та не перестав існувати й ризик за п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний, зважаючи на спосіб вчинення інкримінованого кримінального правопорушення з погрозами фізичної розправи, може, як у спосіб погроз, підкупу так і іншим чином впливати на потерпілу у кримінальному провадженні з метою перешкоджання її явки до суду або зміни показів, що, як наслідок, потягне за собою можливість уникнення підозрюваним ОСОБА_5 кримінальної відповідальності.

Також, слідчий суддя вважає, що не зменшився та не перестав існувати ризик за п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням того, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, законних джерел доходу не має, що може свідчити про здобуття засобів до існування у протиправний спосіб.

За практикою тлумачення ризику втечі в рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бекчиев проти Молдови» і «Панченко проти Росії» слідчий суддя приймає до уваги за основу не лише суворість міри покарання, яка тяжіє над ув`язненим на випадок його можливого засудження в межах повідомленої підозри, а й відсутність у підозрюваного за місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами іншого соціального зв`язку достатніх причин для стримування його від спроб переховуватися від органів досудового розслідування та суду, тоді як в умовах воєнного стану, навпаки, відсутність стримувань через розірвані соціальні зв`язки та ризик втечі тільки збільшується.

Вірогідні відомості про медичні протипоказання чи про неможливість підтримувати стан здоров`я підозрюваного в умовах попереднього ув`язнення відсутні.

Таким чином, з огляду на ступінь тяжкості і характер повідомленої підозри, яка допускає тримання під вартою згідно ч. 4 ст. 183 КПК України без визначення розміру застави у кримінальному провадженні, стороною обвинувачення з урахуванням §§ 54, 64 рішення Європейського Суду з прав людини від 06.12.2007 у справі «Попков проти Росії» (заява № 32327/06), тим не менше, переконливо продемонстрована наявність факторів обґрунтованої підозри у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти власності з погрозою насильства над потерпілою, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, переважаючи над правилом поваги його особистої свободи, а зміна запобіжного заходу на інший менш суворий нічим не виправдана, і з метою запобігання відповідно до ст. 177 КПК України раніше встановленим процесуальним ризикам втечі та ухилення від виконання процесуальних рішень, як і ризикам продовження протиправної діяльності, згідно ст. 199 цього Кодексу належить постановити цю ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу в межах строків досудового розслідування на 37 днів, тобто до 22 серпня 2025 року, без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 131 , 176-178 , 193 -197, 199 КПК України , слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділу РОВС та ЗУ ОГ і ЗО СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 , про продовження застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, розпочатому з часу внесення відомостей 22 квітня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000046 з попередньою правовою кваліфікацією посягань ч. 4 ст. 189 КК України, у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування на 37 днів, тобто до 22 серпня 2025 року, без визначення розміру застави, з утриманням у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Визначити строк дії ухвали до 22 серпня 2025 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на уповноважену особу РОВС та ЗУ ОГ і ЗО СУ ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде складений і оголошений учасникам провадження 22 липня 2025 року о 17:05 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1