СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/1371/25 ун. № 759/9651/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні під час судового провадження за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рівне, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 4 ст. 191 КК України, клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення цивільного позову прокурора стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, -

сторони провадження: прокурор - ОСОБА_5 , обвинувачений - ОСОБА_6 , захисник - ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор 2-го відділу 1-го управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами ДБР Офісу Генерального прокурора - ОСОБА_7 разом з вказаним обвинувальним актом подав до суду цивільний позов про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину (т. 1 а. 30-42).

В обґрунтування позовної заяви прокурор послався на висунуте обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 4 ст. 191 КК України, оскільки той обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, вчиненому в умовах воєнного стану, внаслідок чого державі в особі Держказначейства України, як вважає прокурор, заподіяно шкоду у вигляді збитків на суму 227 693 грн. З урахуванням викладеного прокурор просив прийняти цивільний позов до розгляду в межах даного кримінального провадження, а під час постановлення вироку стягнути із ОСОБА_9 грошові кошти за шкоду, завдану злочином, в сумі 227 693 грн.

Захисник ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого, під час підготовчого судового засідання висловив заперечення проти поданого прокурором цивільного позову, просив повернути вказаний позов прокурору з підстав, передбачених п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України - через відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави (т. 1 а. 50-66).

Відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. У свою чергу відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні компетентний орган, який відсутній або всупереч вимогам закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд повинен перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб?єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб?єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Як слідує із заперечень захисника, наведені прокурором обґрунтування щодо наявності підстав для такого представництва, а саме бездіяльність позивача не є достатньою підставою для звернення в суд в інтересах держави саме прокурора. Держказначейство України здійснює свої повноваження від імені держави. Оскільки існує орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження у сфері спірних правовідносин, прокурором фактично пред`явлено позов в інтересах Держказначейства України. Тому у такому випадку дотримання вимог щодо підтвердження підстав для представництва, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є обов`язковим, чого прокурором не було зроблено.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав клопотання захисника, а прокурор просив відмовити в його задоволенні, вважаючи його безпідставним.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши поданий прокурором цивільний позов та додатки до нього, а також заявлене клопотання з відповідними матеріалами на його обґрунтування суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України встановлено, що цивільний позов в інтересах держави пред?являється прокурором, але такий позов може бути поданий прокурором лише у випадках, встановлених законом, а також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права.

У постановах ВП ВС від 7 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц зроблено висновки, що в судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Незалежно від того, хто саме звернувся до суду, - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор - у судовому процесі держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб?єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор.

Тому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб?єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб?єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб?єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

У зв`язку з цим відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України прокурор, який пред?являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених ч. 4 ст. 25 Закону України "Про прокуратуру". Вказаний нормативний припис підкреслює висновки щодо субсидіарної ролі прокурора в аспекті захисту інтересів держави, що не стосується здійснення кримінального переслідування особи за фактом вчинення останньою кримінального правопорушення, а також свідчить про виключність участі прокурора у відносинах, що мають цивільно-правове забарвлення, зокрема, відносинах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Зважаючи на те, що положеннями КПК України не врегульовано підстави та порядок звернення прокурора в інтересах держави до суду з цивільним позовом, то суд приходить до висновку про необхідність застосування відповідних положень ЦПК України у системному взаємозв?язку із положеннями Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб?єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 цього ж Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Аналіз наведених положень дає можливість зробити висновок, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб?єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб?єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Поняття «інтереси держави» є оціночним поняттям, тому прокурор у кожному окремому випадку повинен визначити з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для їхнього захисту, але не подав відповідний позов у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати бездіяльність компетентного органу. Для встановлення того, які дії вчинить останній, прокурор до нього звертається до подання позову у порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», фактично надаючи цьому органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом перевірки виявлених прокурором фактів порушення законодавства, а також вчинення дій для виправлення цих порушень, зокрема подання позову чи повідомлення прокурора про відсутність порушень, які вимагають звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або мало стати відомо про можливе порушення інтересів держави, є бездіяльністю відповідного органу. Розумність вказаного строку визначає суд з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи через можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також з урахуванням таких чинників як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотримати порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва у позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі нема, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Підставою для звернення до суду з цивільним позовом прокурором у даному випадку визначено порушення інтересів держави, що полягало у завданні державі шкоди у вигляді збитків на суму 227 693 грн., що є наслідком вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Таким чином, суд може погодитися з тим, що завдання внаслідок шкоди інтересам держави внаслідок заволодіння чужого майна може становити порушення державних інтересів.

Як слідує зі змісту позовної заяви, суб?єктом владних повноважень, який уповноважений у даному випадку здійснювати захист інтересів держави, прокурором визначено Держказначейство України. Таким чином, з урахуванням викладених висновків, однією з умов представництва прокурором інтересів держави в межах даної справи може бути бездіяльність Держказначейства України або неналежне виконання останнім своїх повноважень щодо здійснення захисту інтересів держави.

У той же час, дослідження поданого прокурором цивільного позову дає можливість зробити висновок, що на обґрунтування наявності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави прокурор обмежився лише викладом фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, що були встановлені органом досудового розслідування, посиланням на норми матеріального та процесуального законодавства, а також розрахунком шкоди, завданої внаслідок вчиненого кримінального правопорушення.

Поданий прокурором цивільний позов не містить конкретних обставин, фактів та посилання на те, що Держказначейством України як уповноваженим суб?єктом владних повноважень не здійснювалися або неналежним чином здійснювалися повноваження щодо захисту інтересів держави, є лише посилання на те, що посадові особи вказаного органу заходів щодо подання позову не вжили. Таким чином, поданий прокурором цивільний позов не містить обґрунтування того, що захист інтересів держави не здійснюється або неналежним чином здійснюється уповноваженим органом публічної влади.

Поданий прокурором цивільний позов не містить будь-якого підтвердження та посилання на те, що прокурором у встановленому законодавством порядку було здійснено звернення до Держказначейства України з метою реагування останнім на факт порушення інтересів держави, а також не містить і підтвердження того, що Держказначейство України не відреагувало або неналежним чином відреагувало на таке звернення прокурора, що давало б останньому підстави для констатації факту бездіяльності або неналежного виконання обов`язків уповноваженого суб`єкта владних повноважень.

З метою вирішення обґрунтованості поданого цивільного позову, сторона захисту направила запит до Державного казначейства України з метою визначення правової позиції останнього щодо поданого фактичного в його інтересах та від його імені цивільного позову.

Згідно з дослідженим судом листом Держказначейства України від 19 травня 2025 року (т. 1 а. 63), ні до органу досудового розслідування, ні до суду цивільний позов у даному кримінальному провадженні Держказначейством не подавався, останнє не отримувало інформації про залучення до даної справи як потерпілого чи цивільного позивача, копії поданого до суду цивільного позову прокурора також не отримувало, представники Держказначейства із даною справою не знайомилися.

Згідно з додатково поданими прокурором документами (т. 1 а. 97-102) встановлено, що в день затвердження обвинувального акта (01 травня 2025 року) прокурор направив на адресу Держказначейства України листа, в якому повідомив про дане кримінальне провадження, його завершення та необхідність подання цивільного позову в інтересах держави, але 02 травня 2025 року Держказначейство своїм листом мотивовано повідомило, що не є учасником правовідносин з відшкодування сум ПДВ, оскільки контроль за правомірністю такого відшкодування здійснює виключно Державна податкова служба України (п.п. 4 та 5 п. 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою КМУ від 06 березня 2019 року № 227).

Відтак, на лист прокурора від 01 травня 2025 року Держказначейством було направлено чітку відповідь про те, що заява про визнання Держказначейства потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні не подаватиметься, як не подаватиметься і цивільний позов в інтересах держави, оскільки шкоди у сфері законних інтересів Держказначейства заподіяно не було (а. 2 відповіді).

Відтак, поданий прокурором позов, враховуючи і додатково подані сторонами документи, не містить обґрунтування тих обставин, що захист інтересів держави, за умови підтвердження їх порушення, не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Держказначейство не зверталося до правоохоронних органів із заявами/повідомленнями про вчинення злочину та/або про визнання потерпілою стороною в рамках кримінального провадження.

Таким чином, Держказначейство, в інтересах якого подано прокурором цивільний позов, не підтвердили ані факту порушення їх інтересів, ані факту завдання шкоди, ані необхідності вирішення поданого прокурором цивільного позову. У свою чергу відомості, зазначені Держказначейством, ставлять під сумнів взагалі порушення інтересів держави внаслідок вчинення злочину.

Отже, у поданому цивільному позові в інтересах держави з урахуванням і додатково досліджених судом документів не доведено, що орган влади, уповноважений у даному конркетному випадку на захист інтересів держави, не здійснював або неналежним чином здійснював свої обов?язки щодо захисту інтересів держави, а також відсутні відомості та докази того, що прокурором додержано вимоги ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви прокурору.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 185 ЦПК України, ст. ст. 369-372 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення прокурору поданого ним цивільного позову про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, - задовольнити.

Цивільний позов прокурора 2-го відділу 1-го управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами ДБР Офісу Генерального прокурора - ОСОБА_7 про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину - повернути прокурору.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва.

СУДДЯ ОСОБА_11