Справа № 675/164/25
Провадження № 1-кп/675/58/2025
У Х В А Л А

"29" травня 2025 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізяслав Хмельницької області у режимі відеоконференції клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні №0002071, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.12.2024 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ізяслав Хмельницької області, зареєстроване та фактичне місце проживання якого по АДРЕСА_1 , інваліда 2 групи, за фактом вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

14.12.2024 близько 16 год 30 хв ОСОБА_4 (по тексту ухвали - ОСОБА_4 , особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру) перебував за місцем свого проживання, а саме в кімнаті квартири АДРЕСА_2 , спільно зі своїм батьком ОСОБА_8 (по тексту ухвали - ОСОБА_8 , потерпілий). У цей час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_4 вирішив вбити свого батька ОСОБА_8 .

Надалі ОСОБА_4 взяв до рук молоток із металевою робочою частиною, що знаходився в приміщенні кімнати квартири, користуючись безпораднім станом свого батька ОСОБА_8 , який на той час лежав на ліжку в цій же кімнаті, та наніс близько шести ударів носком (допоміжним бійком) молотка в потилично-тім?яну ділянку голови останнього.

У результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_8 , який відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є особою, яка постраждала від домашнього насильства, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно - мозкової травми з численними переломами обох тім?яних кісток черепа, тяжким забоєм головного мозку та шістьма ранами в потилично - тім?яній ділянці голови, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Однак, смерть ОСОБА_8 не настала з обставин, що не залежали від волі ОСОБА_4 , а тому останнім злочин не був доведений до кінця.

Начальник ВРЗСПЖЗО СВ Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням, затвердженим прокурором Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_10 , про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

За покликанням слідчого, ОСОБА_4 в теперішній час страждає психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, епізодичного типу перебігу з наростаючим дефектом, що підтверджується висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №1015 від 20.12.2024.

Клопотання обгрунтовується також і тим, що на період інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_4 виявляв параноїдну шизофренію, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом, внаслідок цього не усвідомлював свої дії, не міг керувати ними та відповідати за них. Окрім того ОСОБА_4 за своїм психічним станом потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення його до спеціального лікувального закладу з метою його обов?язкових лікувань, а також запобігання вчиненню ним суспільно-небезпечних діянь. Рівень суспільної небезпеки ОСОБА_4 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, за його психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння згідно дослідження за шкалою HCR-20 високий.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання і просив суд застосувати відносно ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

ОСОБА_4 як особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, його захисник, законний представник та представник потерпілого не заперечували проти задоволення клопотання.

Факт вчинення ОСОБА_4 вищезазначеного суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України у стані неосудності доведений сукупністю зібраних у провадженні та досліджених судом у судовому засіданні доказів.

Так, у судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив обставини вчинення закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство) ОСОБА_8 .

Пояснив, що намагався вбити свого батька за допомогою молотка, який попередньо взяв чи то в кімнаті чи то в кладовці. Вказав, що його охопила якась зла сила, що змусила це зробити, хоча свідомо не хотів вбивати свого батька. Повідомив, що наніс батьку 5-6 ударів в область голови виключно через свій психічний розлад і висловив жаль та просив покарати так як вважатиме за доцільне суд.

Також факт вчинення ОСОБА_4 вищезазначеного суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується безпосередньо перевіреними у порядку статті 358 КПК України у судовому засіданні, доказами.

Даними протоколу огляду в порядку здійснення обшуку на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України від 14.12.2024, фототаблиці та відеозапису до нього, згідно із якими оглянуто квартиру АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено на ліжку молоток з дерев`яним держаком з плямою на металевій поверхні ззовні схожою на кров, а також зафіксовано обстановку на місці вчинення суспільно небезпечного діяння та виявлено і вилучено змиви речовини бурого кольору; вилучено шкіряну підкладку помаранчевого кольору з речовиною бурого кольору, ззовні схожою на кров з якої зроблено виріз, де наявні сліди речовини схожої на кров; шматок кістки з речовиною схожою на кров; марлевий тампон зі змивом речовини бурого кольору, схожої на кров з поверхні килима зеленого кольору; марлевий тампон зі змивом потожирової речовини з поверхні дерев`яного держака (руків`я) молотка, які в подальшому були визнані речовими доказами.

Дані зазначеного протоколу огляду є належними доказами, оскільки вони прямо підтверджують факт вчинення суспільно небезпечного діяння. Вказані докази визнаються допустимими, оскільки огляд проведено з дотриманням вимог ст.ст. 233, 237, 238 КПК України. Більш того, правомірність проникнення до житла та вилучення речових доказів встановлено ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16.12.2024.

За даними висновку судово-медичної експертизи №16, яка проведена з 21.01.2025 по 29.01.2025 судово-медичним експертом ОСОБА_11 , у потерпілого ОСОБА_8 мали місце такі тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма з численними переломами обох тім`яних кісток черепа, тяжким забоєм головного мозку та шістьома ранами в потиличнотім`яній ділянці голови. Дані тілесні ушкодження утворилися від, щонайменше, шести ударних травмуючих дій тупих твердих предметів, могли виникнути внаслідок ударів металевою частиною молотка по голові, за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Зазначені вище дані визнаються допустимими доказами, оскільки експертиза проведена особою, яка може бути згідно із ст. 69 КПК України експертом у кримінальному провадження, експерт був залучений з дотриманням вимог ст.ст. 242-244 КПК України, висновок експерта відповідає вимогам ст.ст. 101-102 КПК України.

Постановами про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 14.12.2024, згідно яких було визнано резинові капці сірого кольору на поверхні яких речовина бурого кольору, ззовні схожа на кров; штани спортивні, синього кольору, на поверхні яких речовина бурого кольору, ззовні схожа на кров; светр світлого кольору, на поверхні якого речовина бурого кольору, ззовні схожа на кров; молоток на поверхні якого речовина бурого кольору, ззовні схожа на кров; виріз шматка підкладки шкіряної помаранчевого кольору з речовиною бурого кольору, ззовні схожою на кров; шматок кістки з речовиною схожою на кров; марлевий тампон зі змивом речовини бурого кольору, схожої на кров з поверхні металевої частини молотка; марлевий тампон зі змивом речовини бурого кольору, схожої на кров з поверхні килима зеленого кольору; марлевий тампон зі змивом потожирової речовини з поверхні дерев`яного держака молотка речовими доказами та передано на зберігання до Шепетівського РУП Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області.

Проаналізувавши досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 своїми діями, які виразились в закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство) вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. Його причетність до скоєння вказаного суспільно небезпечного діяння суд вважає доведеною.

Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №1015 від 20.12.2024, ОСОБА_4 страждає психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, епізодичного типу перебігу з наростаючим дефектом; на період інкримінованого кримінального правопорушення виявляв параноїдну шизофренію, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом, внаслідок цього не усвідомлював свої дії, не міг керувати ними та відповідати за них. ОСОБА_4 за своїм психічним станом потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення його до спеціального лікувального закладу з метою його обов?язкових лікувань, а також запобігання вчиненню ним суспільно-небезпечних діянь. Рівень суспільної небезпеки ОСОБА_4 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, за його психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння згідно дослідження за шкалою HCR-20 високий.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження та оцінивши зібрані у ньому докази, суд вважає необхідним зазначити також наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

У постанові від 16.01.2023 у справі № 761/37225/20 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначила, що особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки (відповідно вольова та інтелектуальна ознаки) не є суб`єктом кримінального правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 18 КК України і в такому випадку відсутня вина як обов`язкова основна ознака суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення, а отже і суб`єктивна сторона. Зазначене є правовою підставою для юридичної оцінки дій неосудної особи не як кримінального правопорушення, а як суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Суд звертає увагу, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.

Зокрема, статтею 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені, є: 1) час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення; 2) вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою; 3) наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування; 4) поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього; 5) небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою; 6) характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням або кримінальним правопорушенням; 7) обставини, що підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння.

Даний висновок відповідає правовій позиції колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, висловленій у постанові від 26.06.2019 у справі № 202/5997/17.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, шляхом повного і всебічного дослідження в судовому засіданні, суд вважає доведеним, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, мало місце і вчинене ОСОБА_4 у стані неосудності, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, а тому, відповідно до частини другої статті 19 КК України, він не підлягає притягненню до кримінальної відповідальності. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру.

Згідно зі статтею 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

За приписами статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Статтями 511, 512 КПК України встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру закінчується закриттям кримінального провадження або складенням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру. Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Частиною 2 статті 513 КПК України передбачено, що, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Частиною 1 статті 509 КПК України унормовано, що слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Отже, примусові заходи мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Даний висновок відповідає правовій позиції колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, висловленій у постанові від 29.03.2023 у справі № 127/15572/21.

Частинами першою, третьою та п`ятою статті 94 КК України закріплено, що, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Застосування конкретного виду примусових заходів медичного характеру залежить від сукупності трьох критеріїв: медичного (характер і тяжкість захворювання), юридичного (тяжкість вчиненого діяння) та соціального (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). Ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

Характер суспільної небезпечності діяння як ознака кримінального правопорушення - це його якісна характеристика, обумовлена перш за все характером суспільних відносин, на які діяння посягає. Так, характер суспільної небезпечності діянь є різним, залежно від особливостей різних груп суспільних відносин, на які вони посягають, скажімо, наприклад, на основи національної безпеки чи життя та здоров`я особи.

Характер суспільної небезпечності визначається, крім того, характером діяння, його об`єктивними ознаками (показниками): місцем, часом, обстановкою, способами й засобами його вчинення, знаряддям, кількістю осіб, характером суспільно-небезпечних наслідків.

Ступінь суспільної небезпечності - кількісне вираження небезпечності діянь, яке визначається інтенсивністю посягання і, перш за все, видом та розміром (обсягом) шкоди, яка заподіюється діянням охоронюваним кримінальним законом суспільним відносинам чи ставить їх під загрозу реального заподіяння такої шкоди.

На ступінь суспільної небезпечності діяння суттєво впливають також спосіб його вчинення (наприклад, фізичне насильство, погроза застосування такого насильства, загально-небезпечний спосіб, обман чи зловживання довірою, зокрема зловживання службовим становищем службовою особою тощо), характером та видом засобів і знарядь, що використовуються для вчинення діяння (технічні пристрої, комп`ютери, підроблені документи, зброя (вогнепальна чи холодна) бойові припаси, вибухові речовини, наркотичні засоби, психотропні речовини тощо). Крім того, на ступінь суспільної небезпечності значною мірою впливають обстановка, час, місце вчинення діяння.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Учасники судового розгляду не заперечували щодо можливості застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

При вирішенні питання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, суд враховує, що вчинене ним суспільно небезпечне діяння відноситься до особливо тяжких, характер захворювання, те, що він на даний час страждає психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, епізодичного типу перебігу з наростаючим дефектом; рівень суспільної небезпеки ОСОБА_4 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, за його психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння згідно дослідження за шкалою HCR-20 високий.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 5 ст. 94 КК України застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Суд зазначає, що вказані висновки суду ґрунтуються на положенні ч. 5 ст. 94 КК України, відповідно до якої госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Запобіжний захід ОСОБА_4 обирався у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме: до комунального підприємства «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» Рівненської обласної ради.

З урахуванням суспільної небезпечності ОСОБА_4 для себе та оточуючих, враховуючи, що ризики, зазначені в ухвалі Ізяславського районного суду Хмельницької області від 03.04.2025, зважаючи на його психічний стан, не зменшились та продовжують існувати, з метою унеможливлення спричинення шкоди як собі, так іншим особам, запобіжний захід слід продовжити до набрання ухвалою суду законної сили, але не більше ніж на 60 днів з часу постановлення ухвали, тобто включно до 27.07.2025.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 371-372, 395, 512, 513 КПК України, ст.ст. 19, 94 КК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні №0002071, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.12.2024 щодо ОСОБА_4 .

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання ухвалою законної сили, але не більше ніж на 60 днів з часу постановлення ухвали, тобто включно до 27.07.2025, запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме: до комунального підприємства «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» Рівненської обласної ради.

Після набрання ухвалою законної сили скасувати арешти, накладені ухвалами слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16.12.2024.

Речові докази по справі: резинові капці сірого кольору на поверхні яких речовина бурого кольору, ззовні схожа на кров; штани спортивні, синього кольору, на поверхні яких речовина бурого кольору, ззовні схожа на кров; светр світлого кольору, на поверхні якого речовина бурого кольору, ззовні схожа на кров; молоток на поверхні якого речовина бурого кольору, ззовні схожа на кров; виріз шматка підкладки шкіряної помаранчевого кольору з речовиною бурого кольору, ззовні схожою на кров; шматок кістки з речовиною схожою на кров; марлевий тампон зі змивом речовини бурого кольору, схожої на кров з поверхні металевої частини молотка; марлевий тампон зі змивом речовини бурого кольору, схожої на кров з поверхні килима зеленого кольору;марлевий тампон зі змивом потожирової речовини з поверхні дерев`яного держака молотка, які перебувають у камері зберігання речових доказів Шепетівського РУП Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, -знищити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_12