печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000587 від 08.05.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Короваї Гребінківського району Полтавської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 перебуває кримінальне провадження за № 0000587 від 08.05.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк запобіжного заходу закінчується, а ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу, не змінилися. Наявність ризиків обґрунтував тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні зокрема особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, усвідомлюючи невідворотність покарання та його наслідки, з метою уникнення відповідальності за вчинене, може переховуватися від суду; обвинувачений може впливати на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Враховуючи тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , дані про особу обвинуваченого, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам обвинуваченим ОСОБА_4 , прокурор вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів.

В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримала вказане клопотання, просила його задовольнити.

Захисник у судовому засіданні просив повернути клопотання на дооправювання, оскільки доказів в обгрунтування поданого клопотання, прокурором не надано. Також просив застосувти відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Вислухавши позиції учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З клопотання та додатків до нього вбачається, що 15.05.2025 суддею Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_6 (справа № 752/11694/25) продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , на 60 днів, тобто до 13 липня 2025 року (включно).

Так, ОСОБА_4 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння, зберігання та передача бойових припасів, вибухових пристроїв та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу; та за ч. 5 ст. 27 та ч. 2 ст. 258 КК України, як пособництво вчинення терористичного акту, тобто вчинення вибуху, який створив небезпеку для життя та здоров`я людей, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, за попередньою змовою групою осіб., за обставин, викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, водночас згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) , пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86).

Суд враховує положення статей 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Оцінюючи існування наведених прокурором ризиків, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_4 вчинити дії, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст.177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, надаючи оцінку наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людину, згідно якої ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Враховуюче зазначені чинники, з огляду на те, що ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачене максимальне покарання на строк до дванадцяти років позбавленням волі, з конфіскацією майна або без такої, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі не продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній може переховуватися від суду, шляхом зміни місця свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон або окупованої території в обхід пунктів пропуску, з метою уникнення покарання, а від так встановлена наявність достатніх підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що у разі не продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній буде в змозі знищити (видалити дистанційно з іншого пристрою відомості листування щодо вчинених злочинів) що будуть предметом дослідження під час судового розгляду.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що перебуваючи на волі, ОСОБА_4 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні.

Слід також зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків та експертів залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на вказаних осіб існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що серед оточення обвинуваченого ОСОБА_4 є невстановлені учасники злочину, яких він може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 , може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою ухилення від кримінальної відповідальності або продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується. Враховуючи характер та спосіб вчинених обвинуваченим дій, специфіку кримінальних правопорушень та способи конспірації, які застосовувались при їх вчиненні слід вважати, що без продовження до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останній зможе продовжити вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення, а також інші кримінальні правопорушення з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці неодноразово підкреслював, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема, у вигляді домашнього арешту, враховуючи стадію судового провадження, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим ризикам.

Враховуючи фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, суд доходить до обґрунтованого переконання, що загальносуспільний інтерес переважає інтереси обвинуваченого на особисту свободу, а тому в даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід процесуального примусу, є виправданим.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд, оцінюючи суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 , особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні зокрема й особливо тяжкого злочину, також тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватості є достатньою та співрозмірною для продовження строку дії відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно ч. 4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Так, 24 лютого 2022 року указом Президента України ОСОБА_7 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено та дія якого триває до теперішнього часу, тому необхідно взяти до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, під час воєнного стану, що свідчить про максимальний ступінь суспільно-небезпечного діяння.

Згідно ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст.176 КПК України, тобто тримання під вартою, у зв`язку з чим неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів не обґрунтовується. До того ж, 19 червня 2024 року Другий сенат Конституційного Суду України ухвалив Рішення №7-р(ІІ)/2024 у справі за конституційними скаргами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо конституційності вказаної ч. 6 статті 176 КПК України.

Враховуючи дані норми кримінального процесуального закону, конкретні обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому діянь та тяжкість правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , з урахуванням викладеного, суд при продовженні застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачає підстав для визначення щодо нього застави як альтернативного запобіжного заходу.

Враховуючи наведене і керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193-194, 315, 331 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити в межах кримінального провадження № 0000587 від 08.05.2025, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 07 вересня 2025 року.

Про продовженні строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою розмір застави не визначати.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1