ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000474 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2025 року щодо ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Луцька Волинської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не працюючий, розлучений, раніше не судимий,

засуджений за ч.3 ст.286-1 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 9 (дев`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою, однак не більше як на 60 днів, до 31.03.2025 року включно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 09 листопада 2024 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_10 в користь потерпілого ОСОБА_12 моральну шкоду в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_10 в користь потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень..

Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат, арештованого майна та цивільні позови.

За вироком суду ОСОБА_10 визнаний винний та засуджений за те, що він 08 листопада 2024 року близько 18 години 55 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «GEELY MR-7151A», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Т-03-03 сполученням «Луцьк-Дубно» між с. Промінь та с. Полонка Луцького району Волинської області в напрямку до с. Промінь неподалік від електроопори № 36, не оцінив дорожню обстановку, не переконався, що рух керованого ним транспортного засобу буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля в момент виявлення руху пішохода, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який рухався по правому краю проїзної частини в попутному напрямку. В результаті наїзду пішохід ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і в даному конкретному випадку спричинили смерть потерпілого, тобто перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю. Причиною смерті ОСОБА_13 є поєднана тупа травма тіла.

У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_10 вимог пунктів 2.3 б), д), п. 2.9 а), п. 12.1, п. 12.3 Правил дорожнього руху.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного основного покарання ОСОБА_10 надто суворим. Посилається на те, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення характеризується необережною формою вини. Вказує, що ОСОБА_10 щиро розкаявся, повністю визнав свою вину, сприяв органу досудового розслідування, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відшкодував у повному обсязі понесені потерпілими матеріальні збитки, а саме витрати на поховання у розмірі 41 760 гривень. Крім того не враховано ту обставину, що пішохід ОСОБА_13 також перебував у стані алкогольного сп`яніння, а саме 2,45‰. Просить вирок суду змінити та призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст.ст.69, 69-1 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримували та просили змінити вирок суду і призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, думку прокурора, потерпілого та його представника, які апеляційну скаргу заперечували та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч.3 ст.286-1 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги захисника, в частині пом`якшення покарання обвинуваченому, шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 ст.ст.69, 69-1 КК України, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Приписами ч.1 ст.65 КК України регламентовано, що суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Положення ч.2 ст.65 КК України визначають, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_10 місцевим судом дотримані.

Як убачається з вироку місцевого суду, призначаючи ОСОБА_10 вид та розмір покарання, суд першої інстанції, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, належним чином урахував усі обставини кримінального провадження, у тому числі ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу винного, який визнав свою винуватість, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, характеризується за місцем проживання позитивно, на обліку в лікаря психіатра не перебуває, перебував в період з 19.03.2024 по 28.03.2024 у Центрі терапії залежностей ВОПЛ м.Луцька з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності».

Також місцевим судом враховано, що ОСОБА_10 неодноразово керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за що був позбавлений водійських прав, збитки потерпілим, які були відшкодовані повністю лише під час розгляду справи в суді, та думку останніх про необхідність призначення обвинуваченому суворого покарання.

Місцевий суд обґрунтовано відніс до обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 , щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданого збитку, а саме відшкодування заподіяних матеріальних збитків в розмірі 41 760 грн.

А тому, врахувавши наведені обставини у їх сукупності, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому основного покарання, в межах санкції, передбаченої ч.3 ст.286-1 КК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність в даному випадку підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України, а також ст.69-1 КК України, враховуючи обставини вчиненого злочину, його наслідки смерть особи, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, ступінь алкогольного сп`яніння обвинуваченого, який становив 3,3‰ (т.1 ак.п.232), тому вид та розмір покарання, призначений ОСОБА_10 , відповідає принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатнім для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є неспроможними та не можуть бути задоволеними.

Суд апеляційної інстанції вважає, що врахувавши сукупність зазначених обставин, суспільну небезпеку вчиненого злочину, конкретні обставини його вчинення, наслідки вчиненого злочину, хоча і з необережності, характеристику особи обвинуваченого, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально.

В даному випадку, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_10 , обставини, які пом`якшують його покарання, не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а тому не можуть слугувати підставами для застосування щодо нього положень ст.69 КК України.

Призначене судом ОСОБА_10 покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і на думку суду апеляційної інстанції повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Є безпідставними доводи сторони захисту про призначення обвинуваченому покарання з врахуванням ст.69-1 КК України.

Приписами ст.69-1 КК України регламентовано, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Положеннями ч.1 ст.66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Разом з тим, згідно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_10 не відшкодував потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_8 заподіяну моральну шкоду, а тому апеляційний суд не вбачає законних підстав для зменшення обвинуваченому призначеного місцевим судом покарання на підставі ст.69-1 КК України.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, чи могли бути безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для зміни оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2025 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_10 , який утримується під вартою, в той самий строк з дня отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: