Справа № 503/2085/24
Провадження № 1-кп/503/50/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 січня 2025 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні № 0000367 від 03.09.2024 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кодима Одеської області, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, не одруженого, не депутата, який проходить військову службу по мобілізації, на момент вчинення кримінального проступку перебував на посаді кулеметника 1 відділення 1 взвод 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у віськовому звані "солдат", проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

за обвинуваченням у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування встановлені фактичні обставини кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, які не оспорюються учасниками судового провадження та судом встановлено наступне.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні " солдат", 01.09.2024 року приблизно о 03 годині 30 хвилин, зайшов на територію домоволодіння, де проживала його співмешканка ОСОБА_4 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де в той час перебував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_3 та на грунті раптово виниклих неприязних відносин, між ними виникла суперечка, в ході якої у ОСОБА_3 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень невизначеного обсягу ОСОБА_5 . Реалізуючи свій прямий умисел, на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , в той самий день та час, обвинувачений ОСОБА_3 , діючи цілеспрямовано, з метою реалізації вказаного злочинного наміру, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з мотивів особистої неприязні, перебуваючи в положенні стоячи навпроти потерпілого, діючи умисно, із значною силою кинув цеглиною в ОСОБА_5 та вона розламалась на шматки, один з яких попав у ліве передпліччя останнього, а інший - в задню частину голови потерпілого ОСОБА_5 .

В результаті таких протиправних дій обвинувачений ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді косо-вертикальних саден потиличної області та лівого плеча, що не є небезпечним для життя, має незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм і за тих обставин, відповідно до п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Умисні дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд кримінального проступку у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.3 ст.302 КПК України до обвинувального акту додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , складену в присутності його захисника - адвоката ОСОБА_6 , щодо беззаперечного визнання ОСОБА_3 винуватості за ч.1 ст.125 КК України, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні. Також до обвинувального акту було додано письмову заяву потерпілого ОСОБА_5 , відповідно до якої останньому роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, його згодою із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні без виклику до зали судового засідання.

Відповідно до частини 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

На підставі встановлених органом досудового розслідування обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження у поданих заявах, беручи до уваги беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості в інкримінованому йому діянні, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_3 умисного легкого тілесного ушкодження - кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Діяння, окреслене диспозицією ч.1ст.125 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду, про що зазначив Верховний Суду у постанові від 13.08.2020 року у справі № 716/1224/19.

Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_3 вважається раніше не судимим в розумінні ст.89 КК Країни та не знаходиться на диспансерному обліку у наркологічному та психіатричному кабінетах КНП «Кодимська лікарняя» Кодимської міської ради.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінального проступку, є щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - Постанова) суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне кримінальне правопорушення щодо здоров`я потерпілого ОСОБА_5 в порушення засад Конституції України, третя стаття якої передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За вчинення проступку, передбаченого санкцією ч.1 ст.125 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчиненого ним кримінального проступку, його наслідки, які не є тяжкими, особу обвинуваченого, те, що він вважається раніше несудимим, його вік, пом`якшуючу покарання обставину (щире каяття) та відсутність обставини, що обтяжують покарання, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.125 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене.

Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_3 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних проступків та негативно характеризується за місцем проживання.

З відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження, встановлено, що ОСОБА_3 не є особою з інвалідністю першої або другої групи; таким, що досяг пенсійного віку; військовослужбовцем строкової служби, тобто не є особою, якій згідно з вимогами ч.3 ст.56 КК України не може бути призначено покарання у виді громадських робіт.

Враховуюче викладене, класифікацію скоєного кримінального проступку, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, характер вчиненого, особисте ставлення обвинуваченого до скоєного, приймаючи до уваги положення ст. 65 КК України, вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових кримінальних правопорушень і досягнення інших цілей покарання, йому слід призначити покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, Саме таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу та виправних робіт судом не встановлено, оскільки відомості про отримання доходу обвинуваченим у матеріалах справи відсутні.

Цивільній позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-370, 373-374, 381-382, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 100 (сто) годин.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 381, 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Апеляційна скарга на вирок учасниками кримінального провадження може бути подана до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку спрощеного провадження, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Якщо апеляційну скаргу не подано, вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Кодимського районного суду ОСОБА_1