Справа № 738/996/25
№ провадження 1-в/738/164/2025
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

судді - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засiданнi клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про приведення вироку суду стосовно ОСОБА_2 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3

учасників судового розгляду:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.

До Менського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_2 про приведення вироків суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ.

Виклад позиції учасників судового розгляду.

Засуджений в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

Захисник засудженого в судовому засіданні підтримала клопотання ДУ «Менська виправна колонія (№91), просила його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання.

Представник установи виконання покарань в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

Встановлені судом обставини.

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2025 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 307 КК України та призначено йому покарання дев`ять років три місяці позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла.

На підставі частини першої статті 71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначеного за вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2021 року і призначено ОСОБА_2 остаточне покарання за сукупністю вироків дев`ять років вісім місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла.

На підставі частини п`ятої статті 72 КК України, ОСОБА_2 зараховано строк попереднього ув`язнення з 28 червня 2023 року до 06 жовтня 2023 року 101 день, як відбуте ним покарання у виді позбавлення волі, виходячи із співвідношення день за день. Строк відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного ОСОБА_2 обчислюється з 13 лютого 2025 року.

Згідно з розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Менського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2025 року набрав законної сили 18 березня 2025 року.

Згідно з вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2021 року, який було враховано судом при призначенні ОСОБА_2 остаточного покарання на підставі за ч.1 ст. 71 КК України за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2025 року, ОСОБА_2 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі; на підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 05 червня 2020 року, ОСОБА_2 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років три місяці.

Згідно з розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Фрунзенського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2021року набрав законної сили 11 травня 2021 року.

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 05 червня 2020 року, ОСОБА_2 засуджений за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.

В процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч. 2 ст. 74 КК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Слід зазначити, що застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі. Так, згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст. 536 КПК України). При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, відповідно до якого у новій редакції викладено статтю 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна».

Положеннями частини першої статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною другою статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового Кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1. ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як убачається з вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 05 червня 2020 року, ОСОБА_2 вчинив таємне викрадення чужого майна 26 жовтня 2017 року на суму 314,00 грн; 03 листопада 2017 року на суму 864,00 грн; 07 лютого 2018 року на суму 477,88 грн.

Згідно з вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2021 року ОСОБА_2 вчинив таємне викрадення чужого майна у ніч з 16 на 17 жовтня 2020 року на суму 7683,00 грн (потерпілий ОСОБА_6 ), та на суму 667,00 грн (потерпілий Харківський державний професійно-педагогічний коледж).

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600,00 грн, а відповідно 50 відсотків від його розміру (соціальна пільга) становило 800,00 грн.

Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762,00,00 грн, а відповідно 50 відсотків від його розміру (соціальна пільга) становило 881,00 грн.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102,00 грн, а відповідно 50 відсотків від його розміру (соціальна пільга) становило 1051,00 грн.

З огляду на указані норми, на момент вчинення у 2017 та у 2018 роках ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 та 3 статті 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України становив у 2017 році - 1600,00 (800,00 * 2 = 1600,00) та у 2018 році - 1762,00 грн (881,00 * 2 =1762), а на момент вчинення кримінальних правопорушень у 2020 році 2102,00 (1051,00 * 2 =2102,00).

Як убачається з вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 05 червня 2020 року вартість майна, яке ОСОБА_2 викрав у 2017 та у 2018 роках за кожним епізодом не перевищувала у 2017 році - 1600,00 грн, а у 2018 році 1762,00 грн, тобто була меншою 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час їх вчинення.

Згідно з вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2021 року вартість майна, яке ОСОБА_2 викрав у ніч з 16 на 17 жовтня 2020 року за епізодом, у якому потерпілим є Харківський державний професійно-педагогічний коледж, становила 667,00 грн, а отже не перевищувала 2102,00 грн, тобто була меншою 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час вчинення крадіжки, а за епізодом, у якому потерпілим є ОСОБА_6 є більшою за 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час вчинення крадіжки, а саме 7683 грн.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відтак, на день розгляду клопотання діяння, за вчинення яких засуджено ОСОБА_2 за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 05 червня 2020 року та вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2021 року, за епізодом, у якому потерпілим є Харківський державний професійно-педагогічний коледж, наразі не можуть вважатися кримінальними правопорушеннями, оскільки вартість майна за кожним із вчинених епізодів не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність, а тому суд дійшов висновку про необхідність звільнити засудженого ОСОБА_2 від призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності вчинених ним діянь відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ.

За таких обставин, за вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2021 року ОСОБА_2 слід вважати засудженим за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, без застосування ч.1 ст. 71 КК України, строк відбування покарання у виді позбавлення волі обчислюється з 14 грудня 2020 року.

Згідно з вироком Менського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2025 року ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 307 КК України, після постановлення вищезазначеного вироку, але до повного відбуття покарання.

Під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження за ч.3 ст. 307 КК України стосовно ОСОБА_2 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою з 28 червня 2023 року до 06 жовтня 2023 року.

З 07 жовтня 2023 року ОСОБА_2 був тимчасово залишеною засудженою особою у ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», у зв`язку із судовим провадженням у цьому кримінальному провадженні.

Стосовно ОСОБА_2 станом на час ухвалення вироку не застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На день ухвалення вказаного вироку ОСОБА_2 був засуджений за вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2021 року за ч.3 ст. 185, ст.71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі і невідбута частина покарання становила 1 рік 4 місяці 12 днів.

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2025 року ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 307 КК України та призначено йому покарання дев`ять років три місяці позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла. Відповідно до частини першої статті 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, ОСОБА_2 частково було приєднано невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, яке було призначене ОСОБА_2 за попереднім вироком - за вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2021 року, призначено ОСОБА_2 остаточне покарання за сукупністю вироків дев`ять років вісім місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла.

У зв`язку з приведенням вироків Дергачівського районного суду Харківської області від 05 червня 2020 року та Фрунзенського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2021 року у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, невідбута частина покарання у виді позбавлення волі за вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2021 року, станом на 13 лютого 2025 року (дату ухвалення вироку Менським районним судом Чернігівської області) становить 1 місяць 12 днів.

За таких обставин, суд вважає необхідним привести вирок Менського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2025 року стосовно у ОСОБА_2 у частині призначення йому покарання на підставі ч.1 ст. 71 КК України.

Керуючись п.13 ч.1 ст. 537, ч. 2 ст. 539 КПК України, ч.1 ст. 5, ч.4 ст. 74 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про приведення вироку суду стосовно ОСОБА_2 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ - задовольнити.

Вироки Дергачівського районного суду Харківської області від 05 червня 2020 року, Фрунзенського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2021 року та Менського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2025 року привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року:

Звільнити засудженого ОСОБА_2 від покарання, призначеного вироками Дергачівського районного суду Харківської області від 05 червня 2020 року та Фрунзенського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2021 року в частині його засудження за ч.3 ст.185 КК України за епізодом у ніч з 16 на 17 жовтня 2020 року, у якому потерпілим є Харківський державний професійно-педагогічний коледж, у зв`язку з усуненням караності діяння, негайно.

Вважати ОСОБА_2 таким, що засуджений вироком Менського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2025 року за частиною третьою статті 307 КК України до дев`яти років трьох місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла.

На підставі частини першої статті 71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначеного за вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2021 року, та за сукупністю вироків вважати ОСОБА_2 засудженим до остаточного покарання у виді 9 (дев`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1