Справа № 308/431/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , захисників адвокатів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000298, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2023, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України,

встановив:

у провадженні суду знаходиться кримінальне провадження № 308/431/25 (1-кп/308/85/25), внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000298 від 10.10.2023, про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України та ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2025, яка залишена без змін згідно з ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 21.07.2025, клопотання прокурора задоволено та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 строком до 60 днів, а саме до 26 липня 2025 року включно без визначення розміру застави; продовжено строк дії обов`язків, покладених на обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , до 60 (шістдесяти) днів, а саме до 26 липня 2025 року включно.

16.06.2025 від захисника, адвоката ОСОБА_17 , надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 . Клопотання мотивовано тим, що ухвалою слідчого судді ОСОБА_10 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Однак, 30.05.2025 ОСОБА_10 потрапив до КНП «Закарпатський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» з діагнозом: ішемічна хвороба серця, гострий не Q інфаркти міокарда передньо-перетинково-верхівкової зони лівого шлуночка. Лікарями встановлено наявність у нього серцевої недостатності, гіпертонічної хвороби ІІІ ступеня з ризиком 4. У зв`язку з тим, що в умовах УВП №9 неможливо проходити належне діагностування та лікування, просить змінити застосований обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт.

Прокурор 21.07.2025 подав до суду клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також клопотання про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_15 строку дії обов`язків, покладених на них згідно з ухвалами Закарпатського апеляційного суду від 05.03.2025 та від 14.04.2025, з тих підстав, що строк дії запобіжних заходів, продовжених відносно обвинувачених згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду, закінчується.

Прокурор обґрунтовує клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з посиланням на ті обставини, що на даний час у кримінальному провадженні № 0000298 від 10.10.2023 дослідження доказів сторони обвинувачення по суті ще не розпочато. Зазначає, що ухвалами Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 обрано та у подальшому продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою без права внесення застав. При цьому, ухвалами Закарпатського апеляційного суду від 05.03.2025 та від 14.03.2025 стосовно ОСОБА_13 та ОСОБА_15 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави, у разі сплати застави із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Обвинувачені сплатили визначену заставу, і щодо них діє запобіжний захід у вигляді застави.

Зазначає, що злочини, які інкримінуються обвинуваченим, є особливо тяжкими і передбачають призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вказує про наявність ризику спроби незаконно впливати на свідків, експерта у кримінальному провадженні. Даний ризик обґрунтовує існуванням вірогідності незаконного впливу зі сторони обвинувачених на свідків, їх родичів, в тому числі із застосуванням психологічного та фізичного насильства або ж шляхом підкупу з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, приховування їх від органів досудового розслідування та суду, що утруднить встановлення дійсних обставин справи.

Прокурор також зазначає про наявність ризику запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню.

Перебуваючи на волі, обвинувачені можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати неправдиві показання, чи штучно створити докази, які б підвереджували їх невинуватість у вчиненні інкримінованих злочинів.

Зазначає про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються.

Вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобігання існуючим ризикам з огляду на тяжкість висунутого обвинувачення, не в змозі забезпечити належний контроль за поведінкою обвинувачених та не сприятимуть виконанню обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, що не надасть стороні обвинувачення можливість контролювати обов`язки, які покладені на обвинувачених судом.

До суду від захисника, адвоката ОСОБА_16 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 надійшло клопотання від 30.06.2025 про зміну запобіжного заходу. У клопотанні зазначає, що ОСОБА_12 вже більше 14 місяців перебуває під вартою без визначення застави. При цьому досудове розслідування у справі закінчилось, а обвинувальний акт передано до суду. ОСОБА_12 не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Також ОСОБА_12 не може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі докази та речі, на думку прокурора, зібрані та досудове розслідування завершене. ОСОБА_12 не має наміру і змоги впливати на інших учасників процесу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується. Жодних доказів існування вказаних ризиків немає. Вказує, що цілодобовий домашній арешт з електронними засобами контролю або визначення застави повністю нівелює вищевказані ризики.

Просить звернути увагу на наявність у ОСОБА_12 постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а також на те, що на його утриманні перебуває його хвора цивільна дружина ОСОБА_21 , яка має серцеві та психічні розлади та потребує догляду та допомоги її чоловіка. Згідно з консультативним висновком спеціаліста (психіатра) від 15.01.2025 ОСОБА_21 має діагноз F23.11 (гострий поліморфний психічний розлад) та у цьому висновку зазначено як рекомендацію нагляд рідних.

У судовому засіданні захисником, адвокатом ОСОБА_17 , подано клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , мотивоване тим, що останній більше року перебуває під вартою. Вказує, що у матеріалах справи відсутні докази винуватості ОСОБА_9 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях. Зазначає, що мати та дружина обвинуваченого хворіють та перебувають на постійному контролі лікарів. Крім того, у ОСОБА_9 також діагностовано ішемічну хворобу серця, гіпертонічну хворобу 2 ст., атеросклароз, серцеву недостатність, кардіовіскулярний ризик. Просить змінити запобіжний захід на заставу або цілодобовий домашній арешт.

До суду від захисників - адвоката ОСОБА_22 в інтересах обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 надійшли заперечення на клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Захисник адвокат ОСОБА_22 у поданих запереченнях на клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просить відмовити у задоволенні клопотання та обрати щодо обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства або визначити заставу.

Захисник адвокат ОСОБА_16 подав заперечення на клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у якому просить суд змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_12 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням спеціальних електронних засобів контролю, у крайньому випадку визначити йому заставу.

Клопотання захисників обґрунтовані тим, що застосування найбільш суворого запобіжного заходу є недоцільним, а ризики, якими сторона обвинувачення обґрунтовує власні клопотання, перестали існувати, а прокурор не наводить нових обставин в обгрунтування наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Прокурор подані ним клопотання про продовження строків дії обраних відносно обвинувачених запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та продовження строків дії обов`язків підтримав, просив клопотання задовольнити повністю.

У судовому засіданні захисники обвинувачених проти клопотань прокурора заперечили, подані ними заперечення та клопотання про зміну запобіжного заходу підтримали та просили їх задовольнити.

Зокрема захисник обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просила задовольнити подані клопотання.

Адвокат ОСОБА_16 в інтересах свого підзахисного ОСОБА_12 підтримав подане клопотання.

У судовому засіданні обвинувачені підтримали своїх захисників.

Обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , а також їх захисники просили суд продовжити строк покладених на них обов`язків згідно з ухвалами суду апеляційної інстанції.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд доходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 по справі «Харченко проти України» (Заява N 40107/02) питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" (980_009 ) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Суд бере до уваги наявність обґрунтованої підозри про вчинення обвинуваченими, інкримінованих їм кримінальних правопорушень, які за правилами ст. 12 КК України, є особливо тяжкими злочинами.

На переконання суду, на даний час обґрунтованість підозри у кримінальному провадженні об`єктивно не може оспорюватись у зв`язку з тим, що обвинувальний акт скеровано до суду. При цьому правова позиція прокурора може бути перевірена лише під час судового розгляду. Питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення суд зможе вирішити лише за результатами судового розгляду і не вправі оцінювати докази з цього приводу наперед.

Разом із тим, беручи до увагу стадійність кримінального провадження, суд вказує на достатність повідомлених прокурором відомостей під час судового розгляду для висновку про існування раціональних підстав для обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Жодних доказів про необґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченими кримінальних правопорушень суду не надано.

Доцільно також зауважити про те, що санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає допустимість застосування покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

У свою чергу, ч. 1 та 2 ст. 255 КК України встановлено можливість застосування основного покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 та від 5 до 12 років відповідно.

Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд доходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження, тяжкість інкримінованих обвинуваченим правопорушень, а також характер та методику розслідування кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів на даний час існують ризики того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачуються.

Заперечення захисників, викладені у поданих ними клопотаннях, запереченнях, які озвучені в судовому засіданні, означених висновків не спростовують.

Із урахуванням, зокрема, даних про особу кожного із обвинувачених, характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, суд вважає, що продовження строку тримання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 під вартою буде доцільним, а також відповідатиме вимогам процесуального закону.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, відповідно до якої питання обґрунтованості тривалості тримання під вартою не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних його обставин. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.

Крім того, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення «Лабіта проти Італії», за яким питання розумності строків тримання особи під вартою вирішуються судом, зважаючи на наявність дійсного публічного інтересу у триманні особи під вартою, що переважає над приватним правом особи на особисту недоторканність.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Суд додаткового наголошує на тому, що кримінальні правопорушення, передбачені статтею 307 КК України, є злочинами у сфері обігу особливо небезпечних наркотичних засобів, що створює загрозу для здоров`я населення.

Отже, характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. 177, 178, 183 КПК України.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Суд зауважує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, Європейський суд з прав людини зазначав, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставин, на переконання суду, в даному випадку суспільний інтерес у завершенні неупередженого розгляду даного кримінального провадження слід визнати виключними обставинами, згідно з якими лише продовження строку дії застосування раніше обраного запобіжного заходу зможе запобігти визначеним ризикам.

Крім того, стороною захисту не надано будь яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування цих обвинувачених, а також ризик їх впливу на інших учасників процесу, або взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що й такий запобіжний захід як інший не пов`язаний із позбавленням волі здатний їм запобігти, а тому підстав для зміни застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший не пов`язаний із позбавленням волі суд не вбачає.

Будь яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для зміни стосовно обвинувачених запобіжних заходів із тримання під вартою на більш м`які запобіжні заходи, судом не встановлено. Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які приймались до уваги при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжних заходів, суду не надано.

Доводи захисників та обвинувачених щодо необхідності зміни запобіжного заходу є необґрунтованими з огляду на те, що вони не спростовують вищенаведених обставин.

Порядок продовження строку тримання під вартою унормовано статтею 199 КПК України, приписи якої передбачають, що розгляд клопотань про продовження строку тримання під вартою здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу.

Системний аналіз цитованої правової регламентації з питань застосування запобіжних заходів дозволяє суду стверджувати про те, що чинне законодавство у випадках вирішення питань щодо продовження строку дії наведених заходів забезпечення кримінального провадження зобов`язує суд перевіряти можливість запобігання ризикам, персоніфікованих ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу до особи, аніж той, про обрання (продовження) якого просить сторона обвинувачення.

Частина 1 ст. 176 КПК України встановлює такі альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт. Найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

За обставин цього кримінального провадження ризики переховування обвинувачених від суду та впливу на свідків є дійсними та триваючими. На переконання суду, застосування альтернативних запобіжних заходів, що не пов`язані з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки кожного з обвинувачених, а також не зменшить наявних ризиків.

Отже, беручи до уваги особу кожного з обвинувачених, характер пред`явленого обвинувачення, тяжкість покарання, що їм загрожує, суд вказує на те, що застосування альтернативних запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту, застави, особистого зобов`язання на даній стадії судового процесу є недоцільним з огляду на їх непропорційність встановленим ризикам. Вказане зумовлює висновок про те, що за обставин цього кримінального провадження перелічені запобіжні заходи не будуть ефективними стримуючими факторами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Одночасно, в рішенні Харченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом свободи особистості.

Обрані відносно обвинувачених запобіжні заходи з урахуванням їх тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними КПК України, конкретними підставами і метою їх застосування.

Водночас суд приймає до уваги надані захисником-адвокатом ОСОБА_17 медичні документи, які свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_10 має значні проблеми зі здоров`ям, однак суд вважає, що на даний час такі не впливають на висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_10 строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який.

Крім того, суд звертає увагу на те, що особам, котрі утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що судове провадження щодо обвинувачених триває, підстав для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу не має, враховуючи, що ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні злочинів, які згідно ст.12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачуються, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Також, оцінюючи в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 .

За правилами ч. 4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України, та щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи встановлені обставини, кваліфікацію злочинів, які інкримінуються обвинуваченим, беручи до уваги їх тяжкість та високий ступінь суспільної небезпеки, дані про осіб підозрюваних, суд не знаходить підстав для визначення обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 застави у даному кримінальному провадженні.

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд доходить до висновку про необхідність задоволення клопотань прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. З огляду на наведене у задоволенні клопотань захисників про зміну запобіжного заходу більш м`яким слід відмовити.

Щодо клопотань прокурора про продовження строку дії обов`язків покладених на обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .

Положеннями ч. 4 ст. 202 КПК України визначено, що з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Частиною 6 ст. 194 КПК України визначено, що обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення, суд вважає, що на даний час стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а також передбачених ст. 199 КПК України, а саме, заявлені при зміні запобіжного заходу ОСОБА_13 ризики , визначені в ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 05.03.2025, не зменшились, судовий розгляд у кримінальному провадженні триває.

Вирішуючи питання про продовження покладених на підозрюваних ОСОБА_13 та ОСОБА_15 обов`язків, суд бере до уваги особу кожного обвинуваченого та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення. Зокрема те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, зокрема, санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає допустимість застосування покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а санкція ч. 2 ст. 255 КК України України передбачає допустимість застосування покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що строк дії обов`язків, покладених на обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_15 підлягає продовженню.

Керуючись ст. 176-178, 194, 202, 331, 369-372, 392 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою та про продовження строку дії обов`язків задовольнити.

У задоволені клопотань захисників адвокатів ОСОБА_17 та ОСОБА_16 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 відмовити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком до 60 днів, а саме до 19 вересня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_14 строком до 60 днів, а саме до 19 вересня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строком до 60 днів, а саме до 19 вересня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком до 60 днів, а саме до 19 вересня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 строком до 60 днів, а саме до 19 вересня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 строком до 60 днів, а саме до 19 вересня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 строком до 60 днів, а саме до 19 вересня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_12 строком до 60 днів, а саме до 19 вересня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Продовжити строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_13 строком до 60 днів, а саме до 19 вересня 2025 року включно:

- прибувати до суду на першу вимогу;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Продовжити строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_15 до строком до 60 днів, а саме до 19 вересня 2025 року включно:

- прибувати до суду на першу вимогу у визначений час;

-не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3