ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/3070/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/373/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м.Харковавід 26 серпня 2024 року, у кримінальному провадженні, внесеному 24 березня 2024 року до ЄРДР за №0000513, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Горлівка, Калінінського району Донецької області, не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Вироком Ленінського районного суду м.Харковавід 26 серпня 2024 року затверджено угоду про примирення від 05 серпня 2024 року між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_8

ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком 1 рік), з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , 24 квітня 2024 року приблизно о 08 год. 10 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , в якому в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_10 , на задньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_9 , та рухався по вулиці Нижня Гиївська, у м. Харкові, зі сторони вул. Гиївська, в напрямку вул. Холодногірської, зі швидкістю 50 км/годину.

Під час руху по вул. Нижня Гиївська, в районі будинку №28 м. Харкова, водій ОСОБА_8 , діючи необережно, грубо порушив вимоги п.2.9 а), п.12.1 ПДР України, та під час свого руху не зорієнтувався в дорожній обстановці, обрав таку швидкість руху та такі прийоми керування транспортним засобом при яких втратив контроль над керуванням автомобілем, внаслідок чого допустив виїзд за межі проїзної частини на ліве, по ходу свого руху узбіччя, де відбувся наїзд на перешкоду у вигляді бетонної огорожі із наступним перекиданням автомобілю «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , що спричинило потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді саден та синців на обличчі, які належать до категорії легких тілесних ушкоджень, перелому 9-10 ребер зліва, закритий перелом дистального епіметаізу лівої променевої кістки без зміщення, які відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Порушення ОСОБА_8 вимог п.2.9 а), п.12.1 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку із зазначеною подією та наслідками ДТП.

Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 26 серпня 2024 року скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме ст.ст.337, 370 КПК України, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування посилається на те, що судом не враховано, що обумовлене в угоді основне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки із застосуванням ч.ч.2, 3 ст.75 КК України суперечить Закону України про кримінальну відповідальність, оскільки застосування ст.75 КК України (ч.1) прямо заборонено до осіб, засуджених за ч.1 ст.286-1 КК України.

Окрім цього, зазначає, що в укладеній угоді про примирення сторони лише дійшли згоди щодо основного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки із застосуванням ч.ч.2, 3 ст.75 КК України, однак з приводу додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке за санкцією ч.1 ст.286 - 1 КК України є обов`язковим, сторони згоди не дійшли. Однак, суд призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки, яке не було узгоджено угодою, чим вийшов за межі такої угоди.

До початку розгляду апеляційної скарги, суддя-доповідач, вирішуючи питання про можливість перегляду ухвали місцевого суду в апеляційному порядку та заслухавши пояснення учасників судового з цього питання, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кримінальним процесуальним кодексом України встановлений вичерпний перелік рішень суду першої інстанції, які можуть бути оскарженні в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.394, ч.2 ст.475 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку: прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч.3 ст.469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Системний аналіз правових норм, що містяться у п.1 ч.4 ст.394, ч.2 ст.475 КПК України, дозволяє зробити висновок та тлумачити їх таким чином, що перелік зазначених підстав для апеляційного оскарження такого судового рішення є вичерпним, відповідно до п.1 ч.1 ст.392 КПК України, а сам порядок такого оскарження є особливим, так як регламентується спеціальною нормою кримінального процесуального закону.

Виходячи з правового змісту наведених норм, повноваження прокурора при оскарження вироку суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим обмежені приписами п.3 ч.3 ст.394 КПК України, згідно з якими такі вироки можуть бути оскарженні прокурором лише у зв`язку з порушенням вимог ч.3 ст.469 КПК України під час укладення угоди, і не підлягають розширенню, в тому числі через затвердження судом угоди, умови якої не відповідають нормам кримінального та процесуального закону.

Так, як убачається зі змісту апеляційної скарги, прокурором зазначено про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, що не може бути предметом апеляційного розгляду, виходячи з вимог п.3 ч.3 ст.394 КПК України.

Отже, вищевказаний вирок суду оскаржений прокурором з підстав, з яких він не може бути оскаржений.

За умови якщо вирок суду не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

У той же час положення чинного кримінального процесуального закону не передбачають такої підстави для закриття апеляційного провадження, яке відкрито за апеляційною скаргою на судове рішення, яке відповідно не підлягає оскарженню в апеляційному порядку. Тобто, в законодавчому порядку чітко не врегульована ситуація, коли апеляційний суд відкрив апеляційне провадження за відсутності передбачених законом підстав.

У аналогічних випадках Верховний Суд сформував позицію, згідно якої закривав касаційне провадження, відкрите за касаційною скаргою на судове рішення, яке відповідно до ст.424 КПК України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. Зокрема, такий підхід був застосований Великою Палатою Верховного Суду, яка вважала за необхідне закрити касаційне провадження, відкрите за скаргою на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (постанова від 23 січня 2019 року у справі №738/1482/16-к; постанова від 15 жовтня 2024 року у справі №638/17812/23).

Відповідно до правового висновку, викладеного в ухвалі об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 569/17036/18 (провадження № 51-598 кмо 19), яка є релевантною до даного кримінального провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 24 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 слід закрити як таке, що було помилково відкрите, а апеляційну скаргу, з доповненнями, невідкладно надіслати особі, яка її подала, разом з усіма доданими до неї матеріалами, що не суперечить загальним засадам та принципам кримінального провадження.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.394, ч.4 ст.399 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м.Харковавід 26 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 - закрити.

Копію ухвали та апеляційну скаргу, з доповненнями, невідкладно надіслати особі, яка її подала, разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4