УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/4017/19

Номер провадження 1-кп/495/337/2025

21 травня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області колегіально у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши в залі суду у м. Білгород-Дністровський Одеської області клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просила продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_8 за ст.27, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_6 за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України мотивуючи тим, що наразі є потреба у продовженні йому строку тримання під вартою, оскільки не допитані обвинувачені, потерпілі, свідки, не досліджені докази, не проведено всіх необхідних дій пов`язаних зі з`ясуванням обставин та їх перевіркою.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважав його необґрунтованим та просив змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на цілодобовий домашній арешт із забороною цілодобово залишати житло, з підстав, викладених у його письмовому клопотанні.

Так, захисник зазначив, що з серпня 2018 року до жовтня 2024 року ні судом, ні прокурором не вживалося жодного заходу щодо явки свідків відносно реєстру матеріалів досудового розслідування та потерпілої для допиту в суді. Обвинуваченому ОСОБА_8 було змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який на теперішній час постійно хворіє і перебуває в лікарнях. За час розгляду справи в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області помер обвинувачений ОСОБА_11 , який при житі, перебуваючи на засіданнях в суді постійно виказував суду про те, що особисто він скоїв злочин відносно ОСОБА_12 і просив суд уникати тяганини та притягнути його до кримінальної відповідальності.

За твердженням захисника, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ніякого відношення до скоєння злочину відносно ОСОБА_12 не мають. В листопаді місяці 2024 року, по спливу шести років розгляду справи, судом було допитано потерпілу ОСОБА_13 , яка є рідною сестрою загиблої ОСОБА_12 , свідчення якої відрізняються з обставинами, викладеними в обвинувальному, а саме те що загибла ОСОБА_12 ніколи в житі не користувалася мобільним телефоном марки Самсунг GT C3011, IMEI НОМЕР_1 і його в неї не було про що вона неодноразово заявляла слідчому на досудовому слідстві. Вищевказаний телефон було вилучено при затримані у неповнолітнього ОСОБА_14 та як доказ про його участь у скоєні вищезазначеного кримінального провадження було долучено до матеріалів справи. Із реєстру матеріалів досудового розслідування вбачаються п`ятнадцять свідків, яких прокурор вважає необхідним допитати на засіданні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, але на теперішній час в суді допитані п`ять свідків, які надали суду свідчення про те, що по вказаним обставинам в обвинувальному акті їм нічого не відомо, а ОСОБА_6 вони взагалі не знають. Двоє свідків ( ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ) померли, а інші свідки виїхали за кордон.

З часу обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , а саме з 18 травня 2018 року минуло 7 років. Всіх свідків яких можливо було допитати, допитано. Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження прокурором до обвинувального акту долучені.

Крім цього, захисник вказав, що клопотання прокурорів про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 на теперішній час є безпідставними та формальними. Всі клопотання складені шаблонно та в підтвердження викладених в них обставин не містять жодного доказу відповідно до ст.177 КПК України .

Захисник зауважив, що його підзахисний - ОСОБА_6 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до складу його сім`ї входить його мати ОСОБА_17 , яка проживає разом з ним за вище вказаною адресою.

Обвинувачений ОСОБА_6 повністю підтримав думку свого адвоката та просив випустити його з місць позбавлення волі під цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію адвоката ОСОБА_7 .

Вивчивши матеріали клопотання, наданні докази у судовому засіданні та заслухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З урахуванням того, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , діє до 31.05.2025 року включно, а до спливу строку тримання під вартою обвинуваченого, кримінальне провадження не буде розглянуто, так як на теперішній час не проведено всіх необхідних дій, пов`язаних із з`ясуванням обставин по справі та їх перевіркою, прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , строком на 60 днів.

Але, заслухавши клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , судом встановлено наступне.

Як вбачається з ч.1 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Встановлено, що з часу обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 (з 18 травня 2018 року) минуло 7 років. Всіх свідків яких можливо було допитати, допитано. Докази які містяться в матеріалах кримінального провадження прокурором до обвинувального акту долучені.

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обгрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

ОСОБА_6 має постійне місце проживання: в АДРЕСА_1 , до складу його сім`ї входить його мати ОСОБА_17 яка проживає разом з ним за вище вказаною адресою.

Враховуючи вище наведені обставини, які підтверджуються належними та допустимими доказами, оцінюючи сукупність всіх викладених обставин, а також недоведення прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт.

Відповідно до ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

За викладених обставин, суд вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт, забезпечить дотримання ним, процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження, тому клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 199, 331, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 відмовити.

Задовольнити клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Змінити застосований раніше відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за місцем його постійного мешкання: АДРЕСА_1 , заборонивши йому залишати житло цілодобово, строком на 60 діб, тобто до 19.07.2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок утримуватись від можливого спілкування зі свідками та потерпілою в даному кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, а також прибувати за викликом суду для участі в судовому засіданні.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти у залі суду.

Ухвала окремо від вироку суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде виготовлено та оголошено оголошено 28.05.2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_18

Судді: ОСОБА_19

ОСОБА_20