У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , представника володільця майна ОСОБА_4 ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання представника володільця майна ОСОБА_4 ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000108 від 27.02.2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Представник володільця майна ОСОБА_4 ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.07.2025 року.

В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що 02.07.2025 року старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області було проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 26.06.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 .

Вказує, що в ході проведення обшуку за адресою місця проживання ОСОБА_4 , органом досудового розслідування виявлено та вилучено грошові кошти та речі зокрема: грошові кошти в сумі 52020 (п?ятдесят дві тисячі двадцять) доларів США; 1120 (одна тисяча сто двадцять) Євро; 88000 (вісімдесят вісім тисяч) гривень; 9 аркушів паперу з чорновими записами, які зберігалися в приміщенні будинку, де проживає ОСОБА_4 .

Зазначає, що вищевказані кошти належать родині ОСОБА_4 і ніякого відношення не мають до кримінального провадження по якому проводиться обшук, однак вказані кошти та речі все ж таки було вилучено.

Зазначає, що про походження вилучених коштів у ОСОБА_4 в сумі 52020 (п?ятдесят дві тисячі двадцять) доларів США; 1120 (одна тисяча сто двадцять) Євро; 88000 (вісімдесят вісім тисяч) гривень, - це кошти які його донька ОСОБА_7 відправляла для зберігання із - за кордону, так як остання проживає в Сполучених штатах Америки, та є заощадженнями за роки праці закордоном. Також, вище вказана частина вилучених грошових коштів належать онукові підозрюваного, ОСОБА_8 , який довгий період часу знаходиться в Чеській Республіці, офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, однак у зв?язку із тим, що останній немає власного житла в Чеській Республіці, та для збереження грошових коштів відправив їх на зберігання до своїх рідних.

Представник зазначає, що 07.07.2025 Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_9 судова справа №308/9018/25 накладено арешт на майно, яке вилучено 02.07.2025 в ході проведення обшуку, а саме: грошові кошти в сумі 52020 (п?ятдесят дві тисячі двадцять) доларів США; 1120 (одна тисяча сто двадцять) Євро; 88000 (вісімдесят вісім тисяч) гривень; 9 аркушів паперу з чорновими записами.

Як вбачається зі змісту вказаної ухвали слідчого судді в її основу покладено обґрунтування, що вказане тимчасово вилучене майно відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України, та є необхідним для збереження речових доказів.

Сторона захисту вважає, що вказані речі зокрема вилучені грошові кошти та інші речі не мають жодного відношення до вказаного кримінального правопорушення і не відповідають критеріям речових доказів передбачених ст.98 КПК України, з огляду на наступне.

Зазначає, що вилучені грошові кошти являються особистими коштами дочки ОСОБА_7 та онука ОСОБА_8 , а не підозрюваного ОСОБА_4 . В підтвердження походження коштів, до клопотання долучають чеки переказу грошових коштів ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), міжнародною системою термінових грошових переказів, а також довідку видану роботодавцем про дохід працівника, ОСОБА_8 , із відповідним перекладом із чеської мови на українську, які підтверджують що ОСОБА_4 не є власником грошових коштів, а тільки отримував їх для зберігання і подальшому передачі їх власнику.

Звертає увагу, що по вказаним грошовим коштам ніяких слідчих дій та експертиз органом досудового розслідування не проводилося, вказані речі не є викраденими та забороненими до обігу в Україні, не є такими, що здобуті злочинним шляхом. Тому, фактично, вказані вилучені в рамках даного кримінального провадження грошові кошти сумі 52020 (п?ятдесят дві тисячі двадцять) доларів США; 1120 (одна тисяча сто двадцять) Євро; 88000 (вісімдесят вісім тисяч) гривень не можуть мати значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні, а тому вважає, що обгрунтування слідчого судді є недопустимим.

Вважає, що в даному випадку тимчасово вилучене майно - грошові кошти належні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не відповідає вимогам ч.2 ст. 167 КПК України - зокрема такі не є предметом кримінального правопорушення, не відносяться до таких, що одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них тощо, тому існують всі підстави, що передбачені положеннями ч.1 ст. 174 КПК України для скасування арешту на грошові кошти, оскільки арешт накладено необґрунтовано.

З посиланням на викладене,на норми КПК України, на положення статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини просить слідчого суддю скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.07.2025 судова справа N?308/9018/25, а саме грошові кошти в сумі 52020 (п?ятдесят дві тисячі двадцять) доларів США; 1120 (одна тисяча сто двадцять) Євро; 88000 (вісімдесят вісім тисяч) гривень, які тимчасово вилучені під час проведення санкціонованого обшуку, що проводився 02.07.2025 адресою: АДРЕСА_1 ; Зобов?язати орган досудового розслідування повернути вилучені грошові кошти в сумі 52020 (п?ятдесят дві тисячі двадцять) доларів США; 1120 (одна тисяча сто двадцять) Євро; 88000 (вісімдесят вісім тисяч) гривень повернути власникам ОСОБА_4 .

Представник володільця майна ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судовому засіданні подане клопотання підтримав з підстав зазначених у клопотанні. Надав пояснення аналогічні викладеним у клопотанні. Зокрема зазначав, що вилучені грошові кошти не є власністю підозрюваного ОСОБА_4 , він є володільцем даних грошових коштів. Вказав на те, що арешт на вилучені грошові кошти було накладено з підстав збереження речових доказів. Зазначив, що таке накладення арешту є необґрунтованим, у даному випадку грошові кошти не є такими, що здобуті злочинним шляхом або використовувались у таких цілях. Грошові кошти, на які накладено арешт не відповідють критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України. Просив врахувати , що під час складання клопотання було допущено описку у зазначені статусу заявника, просив вважати статус заявника як "володілець майна" Окрім того звернув увагу слідчого судді на те, що розгляд клопотання про арешт майна, зокрема на грошові кошти відбувався у відсутності володільця майна ОСОБА_4 , оскільки останній був затриманий.

В судовому засіданні володілець майна ОСОБА_4 подане клопотання підтримав, з підстав зазначених у клопотанні. Окрім того вказав, що він не був присутній під час обшуку за місцем його проживання. Наголосив на тому, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно він був затриманий та перебував під вартою, а відтак його доставку для розгляду клопотання про накладення арешту на майно ніхто не здійснював. Зокрема зазначав, що вилучені грошові кошти не є його власністю , він їх фактично зберігав для своєї доньки , яка пересилала грошові кошти та онука, який передавав йому грошові кошти для зберігання для них, оскільки вони планують поевернутись до України.Після оголошення перерви в судовому засіданні в наступне засідання не з`явився.

В судовому засіданні прокурор проти задоволення клопотання заперечив. Зокрема зазначив, що дані грошові кошти необхідні для конфіскації майна як виду покарання , яке може бути призначено підозрюваному ОСОБА_4 , оскільки санкція статті ч.3 ст. 368 КК України, за якою йому повідомлено про підозру передбачає покарання, зокрема, у вигляді конфіскації майна. Зазначив, що оскільки на даний час проводиться досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, підстави для скасування арешту майна на дані грошові кошти є передчасними. Окрім того вважає недоведеним факт того, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . З посиланням на викладене, просив відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна.

Дослідивши клопотання захисника про скасування арешту та додані до нього матеріали, заслухавши доводи захисника, володільця майна та прокурора , слідчий суддя дійшов до наступного.

Як встановлено слідчим суддею, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.07.2025 року було задоволено клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_12 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000108 від 27.02.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України про накладення арешту на майно.

Накладено арешт на тимчасове вилучене майно під час проведення обшуку 02.07.2025 за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в будинку АДРЕСА_1 , а саме на: грошові кошти в суму 52020 доларів США; грошові кошти в суму 1120 Євро; грошові кошти в суму 88000 гривень; 9 аркушів паперу з чорновими записами.

Власник або володілець майна не був присутній під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно.

Підставою накладення арешту на це майно слідчим суддею було існування сукупності розумних підозр вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Метою накладення арешту на це майно,слідчим суддею було забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

Положеннями КПК України арешт майна визначений як один із заходів забезпечення кримінального провадження,що застосовується з метою досягнення його дієвості.

Відповідно до ч. 1 ст.170КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носить у собі тимчасовий характер.

Положеннями ст.ст. 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Порядок скасування арешту майна встановлюється нормами ст.174КПК України.

Згідно з ч. 1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Слідчий суддя, вирішуючи питання скасування арешту, виходить з того, що будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними.

Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Також, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, Суд у рішенні у справі «Узан та інші проти Туреччини», оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п. 195). Крім того, у п. 203 рішення у наведеній справі Суд, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право людини, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Отже, накладення арешту не має на меті позбавити особу належного їй на праві власності майна, а лише тимчасово обмежити її право користуватись та/або розпоряджатись ним.

Частиною 3 статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Нормами ч.1 ст.174КПКУкраїни передбачено дві взаємовиключні підстави скасування арешту майна слідчим суддею-це не обґрунтованість накладення арешту або якщо в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Обов`язок доказування обставин, на які посилається заявник, покладається саме на нього.

Також слід звернути увагу на те, що при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

У своєму клопотанні та виступі в судовому засіданні адвокат акцентує увагу на тому, що вилучені під час проведення обшуку будинку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в будинку АДРЕСА_1 грошові кошти належать онуку ОСОБА_4 - ОСОБА_8 та доньці ОСОБА_4 - ОСОБА_7 .

На підтвердження цього факту до матеріалів клопотання долучено:

- чеки переказу грошових коштів ОСОБА_10 ), міжнародною системою термінових грошових переказів, згідно яких відправником грошових коштів в різних сумах є ОСОБА_7 , місце знаходження США, а отримувачем - Неборак Мирослав, Україна, що в свою чергу доводить факт належності частини грошових коштів ОСОБА_7

- підтвердження роботодавця ТОВ " PEGAS-STAV" про дохід працівника ОСОБА_8 від 04.07.2025 року , посвідчена нотаріусом 07.07.2025 року, згідно якого середній чистий місячний дохід працівника за останні 36 місяців в євро становить: 35 837,68.

Відповідно до цих відомостей , сума доходів останнього обєктивно дозволяла здійснювати такі накопичення та передавати їх на зберігання ОСОБА_4 .

Слідчий суддя зауважує, що ОСОБА_7 , згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 від 12.12.2011 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме за адресою де було проведено обшук та вилучено грошові кошти.

Слідчий суддя зауважує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до суду подали письмові заяви, згідно яких повідомлено, що вилучені кошти в частинах належать кожному з них , а ОСОБА_4 зберігав вдома вилучені кошти для їх заощадження.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Досліджуючи матеріали клопотання та додані до нього документи стороною захисту, слідчим суддею не встановлено доказів причетності власників вилучених коштів до обставин ймовірно вчиненого кримінального правопорушення або ж факту набуття цих коштів за обставин, які розслідуються органом досудового рослідування, що також підтверджується і наданими захисником у судовому засіданні поясненнями.

Слід зазначити, що у межах цього кримінального провадження, власники вилучених коштів не набули жодного процесуального статусу, органом досудового розслідування не здобуто доказів набуття цих коштів незаконним шляхом або за обставин, які є предметом досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що вилучені під час обшуку кошти не мають ознак для застосування спеціальної конфіскації.

Окрім того, в обґрунтування підстав для накладення арешту на грошові кошти в ухвалі слідчого судді зазначалося, що вони зберегли на собі його сліди та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час криміналььного провадження, а відтак можуть містити відомості, які підлягають доказуванню у провадженні, та відповідають критеріям речового доказу, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Разом з тим, слідчий суддя не погоджується з даними аргументами в частині накладення арешту на вилучені грошові кошти, оскільки для їх вилучення сторона обвинувачення під час проведення обшуку та у подальшому зобов`язана довести наявність визначених КПК України умов, адже інакше підстави для накладення арешту майна відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України - Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення не доведено, що вилучені грошові кошти хоча би за одним із критеріїв відповідають ознакам речових доказів. Зокрема, у матеріалах провадження відсутні підстави, що вони: 1) були знаряддям вчинення злочину, 2) зберегли на собі його сліди, 3) містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються, 4) були об`єктом кримінально протиправних дій, 5) набуті кримінально протиправним шляхом.

Факт реєстрації та проживання ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , де було проведено обшук та вилучено грошові кошти, жодним чином не підтверджує, що останні набуті кримінально протиправним шляхом, або зберегли на собі його сліди та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються.

Не конкретизовано які саме сліди зберегли на собі грошові кошти та які саме відомості можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються.

Окрім того, в судовому засіданні прокурор не зазначив, яким чином вони мають відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення злочину могли зберегти та чи можна їх взагалі використовувати як речовий доказ у кримінальному провадженні. Окрім того, всупереч положенням ст. ст. 98, 170 КПК України стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, що вилучені грошові кошти могли бути набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок подій, які встановлюються у даному провадженні.

Відтак, орган досудового розслідування хоч і визнав своєю постановою вищезазначені грошові кошти речовим доказом, проте не зазначив, яким чином вони мають відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення злочину могли зберегти та чи можна їх взагалі використовувати як речовий доказ у кримінальному провадженні.

При цьому, визнання стороною обвинувачення вилученого майна речовим доказом у кримінальному провадженні не може бути єдиною умовою для накладення на нього арешту, оскільки не є визначеною законом підставою для цього. У ході розгляду клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про необгрунтованість накладення арешту на грошові кошти з метою збереження речових доказів, оскільки не зазначено, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному провадженні, можливе їх використання. За таких обставин, застосовані обмеження права власності, а також наслідки арешту майна для його власників є неспіврозмірними із завданнями кримінального провадження.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про непідтвердження матеріалами клопотання відповідності вилучених грошових коштів критерію речових доказів, а зазначене є підставою для задоволення клопотання про скасування арешту майна.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає недоведеним висновок прокурора про те, що вилучені грошові кошти належать до речових доказів відповідно до вимог ст.98 КПК України .

За вказаних обставин, слідчий суддя дійшов висновку про невідповідність вказаного вище вилученого майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК та необгрунтованість накладення на них арешту.

Окрім того, у цій справі слідчий суддя вважає факт належності ОСОБА_4 вилучених грошових коштів не доведеним через недостатність поданих стороною обвинувачення доказів.

Слідчий суддя вважає, що самого лише висновку про належність грошових коштів ОСОБА_4 , органом досудового розслідування недостатньо для накладення на них арешту.

Натомість, долучені до клопотання документи переконливо свідчать про володіння арештованими грошовими коштами саме ОСОБА_4 . Більш того, у ході розгляду клопотання про скасування арешту майна доводи адвоката про походження грошових коштів спростовані не були.

Враховуючи встановлені обставини кримінального провадження та мету, з якою накладено арешт на грошові кошти, що знаходились у фактичному володінні ОСОБА_4 , за відсутності беззаперечних доказів на спростування презумпції власності грошових коштів гр. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , слідчий суддя вважає застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження необґрунтованим.

Слідчий суддя зауважує, що при розгляді питання про скасування арешту майна суд не вправі визначати право власності на річ за будь-якою особою, спір про її належність вирішується в порядку цивільного судочинства (постанова ККС ВС від 09.04.2020 у справі № 676/2199/19). Натомість, на підставі фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, перевіряються відомості про належність особі майна, щодо якого вирішується питання про скасування арешту.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Відповідно до ч.3 ст. 368 КК України діяння, передбачене частиною першою або другою цієї статті, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі або вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, -карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Поряд з цим, відсутні підстави вважати, що вилучені кошти за місцем проживання ОСОБА_4 були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а відтак не відповідають встановленим у ст. 98 КПК України критеріям речового доказу, що свідчить про те, що арешт накладено необгрунтовано.

Прокурор у судовому засіданні зауважив, що арешт на ці кошти необхідний з метою забезпечення конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_4 , як виду покарання.

Проте ухвала слідчого судді про накладення арешту від 07.07.2025 року таких покликань не містить, а з її змісту слідує, що такі арештовані виключно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий суддя враховує, що правовою підставою накладення арешту на грошові кошти згідно ухвали слідчого судді про накладення арешту від 07.07.2025 року є виключно забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, оскільки кошти, вилучені за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме грошові кошти в сумі 52020 доларів США, грошові кошти в сумі 1120 Євро, грошові кошти в сумі 88000 гривень не відповідають встановленим у ст. 98 КПК України критеріям речового доказу, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт на них накладено необґрунтовано, та його слід скасувати.

Щодо вимоги про зобов?язання орган досудового розслідування повернути вилучені грошові кошти в сумі 52020 (п?ятдесят дві тисячі двадцять) доларів США; 1120 (одна тисяча сто двадцять) Євро; 88000 (вісімдесят вісім тисяч) гривень повернути власникам ОСОБА_4 , слідчий суддя зазначає наступне.

На переконання слідчого судді дана вимога виходить за межі повноважень слідчого судді під час розгляду клопотання про скасування арешту майна, оскільки порядок повернення тимчасово вилученого майна визначено ч. 3 ст. 169 КПК, згідно з якою слідчий, прокурор після отримання судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді, отже, клопотання у цій частині задоволенню не підлягає.

З цих підстав, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 174, 309, 394, 395 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника володільця майна ОСОБА_4 ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000108 від 27.02.2024 року задовольнити частково.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.07.2025 року у справі №308/9018/25 арешт на речі вилучені 02.07.2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в будинку АДРЕСА_1 , а саме на: грошові кошти в сумі 52020 доларів США, грошові кошти в сумі 1120 Євро, грошові кошти в сумі 88000 гривень.

В решті вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Дата оголошення повного тексту ухвали у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по іншій справі 29.08.2025 року о 16 год. 35 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1