ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/405/25 Справа № 703/4085/24 Категорія: ч.2 ст.111 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаряОСОБА_5

прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Черкаси в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.02.2025, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нижнє Первомайського району Луганської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72, ч.4 ст.84 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення та застосування запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, з моменту затримання 13 лютого 2024 року і до дня набрання цим вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення та утримання у закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили продовжено дію застосованого щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

На підставі ч. 1 ст. 96-2 КК України застосовано спеціальну конфіскацію до мобільного телефона ТМ «Тесnо Pop 3», ІМЕI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із встановленими СІМ-картками з абонентськими номерами № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , належного ОСОБА_8 , як до засобу вчинення кримінального правопорушення.

Банківську картку «Monobank» (AT «Універсал банк») з № НОМЕР_5 , що передана до кімнати зберігання речових доказів УСБУ в Черкаській області як речовий доказ, - повернуто за належністю.

в с т а н о в и л а :

У період 17-18.01.2024 невстановлений представник гу гш зс рф, який користується абонентським номером мобільного телефону НОМЕР_6 , з використанням месенджера «Telegram» встановив контакт з громадянином України, мешканцем м. Сміла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який користується номером мобільного телефону НОМЕР_4 , та залучив останнього до конфіденційного співробітництва в інтересах вказаної спецслужби рф на корисливій основі.

18.01.2024 ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з корисливих мотивів та несприйняття діючої української влади та схвалення політики країни-агресора, на виконання завдання представника іноземної організації щодо надання допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, з метою нанесення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, використовуючи власний мобільний телефон марки «TECNO POP3», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_7 із СІМ-картками операторів мобільного зв`язку з абонентськими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , перебуваючи у невстановленому місці, за допомогою месенджера «Telegram» надіслав невстановленому представникові гу гш зс рф на № НОМЕР_6 повідомлення, в якому вказав місце розташування ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться у АДРЕСА_2 . Так, ОСОБА_8 у повідомленнях від 18.01.2024 об 11 год. 59 хв., о 13 год. 10 хв. та 13 год. 32 хв. надіслав знімки екрану з карти «Google Maps», де відмітив місце знаходження військкомату, його адресу та географічні координати. Отримавши дані відомості, невстановлений представник гу гш зс рф у повідомленні від 18.01.2024 о 13 год. 32 хв. відповів «Ок», а у повідомленні від 18.01.2024 о 13 год. 36 хв. додав «Смотри это было очень легкое и быстрое задание. За данную проделанную работу ты получишь 50 долларов. В дальнейшем за более сложную работу будешь получать больше. Сейчас ты скинь куда переслать деньги и в какой ты хочешь валюте».

У подальшому, 22.01.2024 ОСОБА_8 , перебуваючи у невстановленому місці, на виконання завдання представника гу гш зс рф щодо проведення розвідки та виготовлення фото Смілянського електромеханічного заводу (TOB «СЕМЗ»), тим же способом за допомогою месенджера «Telegram» надіслав йому повідомлення о 19 год. 23 хв. такого змісту: «Расклад такой. Если смотреть по ходу моста то с справой стороны движения работяг нету, а с левой стороны работа идет полным ходом. Грузовик на территории видел. Машин возле завода легковых было штук 21», та о 19 год. 29 хв.: «Мост пешеходный проходи через завод». У подальшому, 23.01.2024 ОСОБА_8 , перебуваючи у невстановленому місці, на виконання вказаного завдання у період з 14 год. 44 хв. по 14 год. 50 хв. надіслав фото вказаного заводу. Цього ж дня, невстановлений представник гу гш зс рф у повідомленні від 15 год. 41 хв. відповів: «Неплохая работа. Деньги я тебе сброшу. Когда зайдут, дай знать. Пока особо не шастай, особенно там где отрабатывал задание. Будь на святи, не пропадай. По поводу нового задания доведу через несколько дней».

Після цього, 01.02.2024 о 19 год. 54 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи у невстановленому місці, на виконання завдання представника гу гш зс рф щодо проведення розвідки та виготовлення фото заводу «ОРИЗОН-НАВІГАЦІЯ» (ТОВ «ОРИЗОН-НАВІГАЦІЯ»), тим же способом за допомогою месенджера «Telegram» надіслав йому фото, на яких зображені адміністративні та господарські будівлі вказаного заводу. Після цього невстановлений співробітник гу гш зс рф у повідомленні від 01.02.2024 о 19 год. 59 хв. запитав: «Спасибо. Отпиши по объекту, работает ли он, есть движение?» та «Что по транспорту на заводе?», на що ОСОБА_8 у повідомленні від 01.02.2024 о 20 год. 12 хв. повідомив: «Транспорт сегодня грузовые фуры двигались, где ездят стоит блок. Пост. В здании на снимках горит свет до третьего этажа. На входе камеры и на углу здания тоже. Обошёл с правой стороны прошёлся понад заводом, видел большой ангар работают краны и слышно передвижения грузовиков».

У подальшому, 13.02.2024 о 16 год. 04 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи у невстановленому місці, на виконання завдання представника гу гш зс рф щодо проведення розвідки та виготовлення фото комбінату «Дніпро» (Державна організація комбінат Дніпро державного агентства резерву України), тим же способом за допомогою месенджера «Telegram» надіслав йому повідомлення «Нашел это предприятие, фото не сделал дождь не дает. Фуры в очереди стоят. Если завтра не будет дождя фото делать?». У відповідь представник іноземної спецслужби о 16 год. 09 хв. задав питання «Можешь описать подробнее, есть ли военизированная охрана, есть ли военный грузовой транспорт, зарежимлен ли объект?», на що ОСОБА_8 о 16 год. 48 хв. відповів: «С дворов наблюдалось движение военных их там очень много. Пропускная очень тщательно осматривают фуры. Периметр весь в колючке, кирпичный. Внутри постройки тоже кирпич, туда к проходной я не рискнул». О 16 год. 52 хв. представник спецслужби запитав «Фото завтра сможешь сделать?», на що ОСОБА_8 о 16 год. 53 хв. відповів «Постараюсь».

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч.2 ст.111 КК України, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній, інформаційній безпеці України надання представнику іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.

Не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор в апеляційній скарзі вважає, що вирок стосовно останнього є незаконним і підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.02.2025 стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 111 КК України скасувати через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Під час апеляційного розгляду дослідити матеріали, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 111 КК України - у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. У решті вказаний вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що районний суд прийнявши рішення про призначення ОСОБА_8 мінімального покарання визначеного ч. 2 ст. 111 КК України прийшов до помилкового переконання, що вказане покарання буде необхідним та цілком достатнім для виправлення винного й попередження вчинення ним нових злочинів, не навівши достатніх обставин на обґрунтування свого рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у ході досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження в суді ОСОБА_8 свою вину у вчинені інкримінованого йому злочину під час повідомлення про підозру визнав, а в подальшому категорично заперечував свою причетність; в ході судового розгляду надавав неправдиві показання; неодноразово видалявся із зали суду за неповагу до суду; здійснював тиск на свідків у кримінальному провадженні.

Судом залишено без уваги особу обвинуваченого, його спосіб життя, а при наданні оцінки даним, що характеризують особу обвинуваченого, судом не враховано, що ОСОБА_8 будучи працездатною особою середнього віку, ніде не працював, вчинив злочин проти основ Національної безпеки України, в умовах воєнного стану, з мотивів несприйняття існуючої української влади та схвалення політики країни-агресора на виконання завдань представника РФ надавав інформацію про розташування військових об`єктів, критичної інфраструктури.

Таким чином, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність полягає в тому, що суд, засуджуючи ОСОБА_8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна є явно несправедливим внаслідок м`якості, оскільки не буде досягнуто мети покарання, що передбачено ст. 50 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого - судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст.111 КК України, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній, інформаційній безпеці України надання представнику іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.

Враховуючи ту обставину, що в апеляційній скарзі прокурора висновок про доведеність винуватості та кваліфікацію дій ОСОБА_8 не оспорюється, висновок суду відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами, які судом досліджено повно та об`єктивно, тому колегія суддів в даному випадку вважає недоцільним проводити детальний аналіз в цій частині і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Доводи апеляційної скарги прокурора, що призначене ОСОБА_8 місцевим судом покарання у виді 15 років позбавлення волі не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі обвинуваченого, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Водночас згідно із ч. 2 зазначеної норми покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вимог ст. 64 КК довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд дотримався вимог статей 50, 65, 66, 67 КК України та врахував Постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме, урахував ступінь тяжкості вчиненого ним особливо тяжкого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, вину у вчиненні інкримінованого діяння не визнав, що свідчить про його відношення до скоєного, відсутність обставин, що обтяжує та пом`якшує покарання.

Тому, місцевий суд в межах санкції ч.2 ст.111 КК України призначив ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Призначаючи саме такий вид і розмір покарання ОСОБА_8 , місцевий суд дав належну оцінку встановленим обставинам кримінального правопорушення, яке належить до злочинів проти основ національної безпеки України, має найвищий рівень суспільної безпеки, зокрема із урахуванням запровадженого в державі правового режиму воєнного стану у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, проте не потягло за собою тяжких наслідків, однак містило загрозу заподіяння тяжких невідворотних наслідків як для Держави, так і для життя, здоров`я, майна громадян, тощо.

Районний суд повною мірою врахував суспільно небезпечний характер цих дій, а саме вчинений ОСОБА_8 злочин їх наслідки і дані, що характеризують обвинуваченого та дійшов обґрунтованого висновку про те, що призначене ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 15 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна є достатнім та необхідним для виправлення засудженого та забезпечить мету покарання у виді виправлення засудженого та запобігання вчинення нових злочинів.

Застосування від імені держави до особи, визнаної винною, заходу примусу відноситься до дискреційних повноважень суду, які було реалізовано при постановленні вироку в цьому провадженні.

Тому, призначаючи саме таке покарання, місцевий суд діяв у межах розсуду, наданого йому законодавством, і виходив при цьому з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації. Правових підстав уважати призначене обвинуваченому покарання явно несправедливим через м`якість, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд, відповідно до вимог статей 50, 65 КК ухвалив обґрунтоване рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, яке є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції при призначенні покарання, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, відсутність обставин, що обтяжують покарання, вчинений злочин не потяг за собою тяжких наслідків, а також психічний стан здоров`я відповідно до висновків судово-психіатричних експертиз, тому призначення у даному випадку найсуворішого покарання не можна вважати справедливим та таким, що відповідає вимогам статей 50,65 КК України. Лише невизнання вини обвинуваченого ОСОБА_8 , зміна показів під час кримінального провадження та поведінка ОСОБА_8 під час судового розгляду, в тому числі при допиті свідків, на думку апеляційного суду не може бути беззаперечною підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 найсуворішого покарання у виді довічного позбавлення волі.

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом приписів статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_8 покарання через його м`якість, в апеляційній скарзі не міститься.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу, які були б підставою для скасування або зміни вироку при розгляді справи колегією суддів не встановлено.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - залишити без задоволення.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий-суддя -

Судді -