Провадження № 274/2257/25
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/637/25

І м е н е м У к р а ї н и

13.05.2025 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання . . . ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 274/2257/25 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хатки Скадовського району Херсонської області, з професійно-технічною освітою, вдівця, зі слів має неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , ветерана війни учасника бойовий дій, зі слів працював на меблевій фабриці (назви не знає), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , на даний час перебуває у ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)», раніше не судимого,

за ч. 5 ст. 407, ч. 5 ст. 407 КК України,

за участі прокурора . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4

захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5

обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді старшого стрільця 3 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порушення вимог статтей 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 21 грудня 2023 року о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу після проходження стаціонарного лікування до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 02 січня 2024 року, коли самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим закінчив вчинення злочину.

За час відсутності на службі у ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_3 в період часу з 21 грудня 2023 року до 02 січня 2024 року обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами місця служби, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, перебуваючи на посаді старшого стрільця 3 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порушення вимог статтей 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтей 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану 03 березня 2024 року о 12 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу до розташування ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 20 березня 2024 року, коли прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , чим закінчив вчинення злочину.

За час відсутності на службі у ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_3 в період часу з 03 березня 2024 року до 20 березня 2024 року обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами місця служби, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним нез`явлення вчасно на службу та його причини не повідомив, та проводив час на власний розсуд.

Кримінальна відповідальність за злочини, у вчиненні яких ОСОБА_3 визнається винуватим, передбачена ч. 5 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю та показав, що він служив у військовій частині НОМЕР_1 . Після поранення, а у нього обширна контузія і незрозумілі лікарям проблеми з пам`яттю, їх направили у ТЦК. Він служив у ІНФОРМАЦІЯ_4 . У першому випадку після лікарні наприкінці 2023 року мав вертатися у ТЦК, але поїхав у Вінницю, потім у Київ, потім приїхав додому і жінка сказала, що його шукають, після чого він самостійно з`явився у ТЦК. У лікарнях на лікуванні за цей час не перебував, мав телефон, дзвонив начальнику ТЦК, але той сказав, що вже оформлено СЗЧ.

У другому випадку його відпустили на лікування, але він з лікарні втік. У подальшому самостійно з`явився до ТЦК. У червні 2024 року його звільнили у зв`язку з інвалідністю, групу мали продовжувати, але він не встиг цим зайнятися, так як його помістили у СІЗО за ч. 2 ст. 121 КК України.

Вину визнає, готовий нести покарання, але має намір продовжити проходження військової служби.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість повністю підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів:

-даними висновку судово-психіатричної експертизи № 170-2025 від 22.04.25, відповідно до якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у період вчинення ним злочину виявляв клінічні ознаки органічного розладу особистості змішаного ґенезу (посттравматичного, інтоксикаційного) за збудливим типом, стан компенсації (F07.8 МКХ-10). У тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував. ОСОБА_3 в даний час виявляє клінічні ознаки органічного розладу особистості змішаного ґенезу (посттравматичного, інтоксикаційного) за збудливим типом, стан компенсації (F07.8 МКХ-10). ОСОБА_3 здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 не потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру;

-даними копії службової характеристики ІНФОРМАЦІЯ_6 , згідно з якою солдат ОСОБА_3 з 03.06.23 проходив військову службу на посаді старшого стрільця 3 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони, характеризувався посередньо, займаній посаді відповідав;

-даними листа КНП «Коростенська міська лікарня», згідно з яким ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні лише з 26.02.24 до 03.03.24, коли не повернувся у відділення, з діагнозом: синдром алкогольної залежності, активна залежність.

За клопотанням прокурора, проти задоволення якого не заперечили інші учасники судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі ж викладеного, оцінивши докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає: вчинення злочину особою повторно.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд після внесення змін до статтей 69, 75 КК України не має можливості керуватися загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, і враховувати ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання, не може застосовувати передбачений Конституцією України принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, а може лише призначити покарання у виді позбавлення волі. На цей час саме так і орієнтує практика Верховного Суду (зокрема, ухвала від 17.07.24 у справі № 750/9359/23, ухвала від 17.06.24 у справі № 712/7239/22 тощо)

Відповідно до ч. 5 статті 12 КК України злочини, передбачені ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.

Обвинувачений раніше не судимий, має статус ветерана війни учасника бойових дій, мав 3 групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною із проходженням військової служби, за місцем служби, як і за місцем проживання характеризувався посередньо.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги існуючі на даний час норми закону про кримінальну відповідальність, суд змушений призначити покарання у виді позбавлення волі.

За доводами обвинуваченого суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81-1 КК України під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом. Таке умовно-дострокове звільнення може бути застосовано судом, якщо засуджений виявив бажання проходити військову службу за контрактом та відповідає вимогам проходження військової служби за контрактом, визначеним статтею 21-5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно з положеннями ч. 3 ст. 154-1 КВК України до клопотання установи виконання покарання до суду для вирішення питання про наведене вище умовно-дострокове звільнення долучаються: 1) заява засудженого про бажання проходити військову службу за контрактом, 2) письмова згода командира військової частини, в якій засуджений планує проходити військову службу за контрактом, 3) копія військово-облікового документу та 4) копія довідки військово-лікарської комісії з постановою про придатність до військової служби.

Цивільний позов у провадженні не подано, дані про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, клопотань про обрання такого заходу не надійшло, підстав для обрання запобіжного заходу, враховуючи перебування обвинуваченого під вартою у іншому кримінальному провадженні, до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_3 обраховувати з дня приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1