Дата документу 27.05.2025
Справа № 0814/8872/2012
Провадження № 1-в/334/81/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2025 року до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя надійшло клопотання ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 про скасування арешту майна, в якій заявник просить суд скасувати арешт, накладений постановою слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ОСОБА_5 від 19.07.2012 року, на майно ОСОБА_3 , а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що в серпні 2012 року до Дніпровського (Ленінського) районного суду м. Запоріжжя направлена кримінальна справа №6031201 за звинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України.Так, за матеріалами справи ОСОБА_3 звинувачувався у тому, що 07.04.2012, приблизно о 23.00 год., перебуваючи в приміщенні кафе «Берлога» в буд. 6 по пр. Металургів м. Запоріжжя, спричинив тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_6

19.07.2012 для забезпечення цивільного позову по справі постановою слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ОСОБА_7 в порядку ст.126 Кримінально-процесуального кодексу України (від 1960 р.) накладено арешт на майно ОСОБА_3 - квартиру АДРЕСА_2 .

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2013 ОСОБА_3 визнано винним у вчинені даного злочину, вирішено стягнути з нього грошові кошти на лікування потерпілого в сумі 3523,52 грн. на користь Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої допомоги м. Запоріжжя, а також 21950,35 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_6 .

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25.03.2013 вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя відносно ОСОБА_3 залишено без змін, проте розмір моральної шкоди, що підлягає до виплати потерпілому, збільшено до 80000,00 грн.

На виконання вироку в частині стягнення грошових коштів Ленінським районним судом видано виконавчі листи, за якими Ленінським відділом Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції порушено виконавчі провадження, а саме; ВП №38126065 про стягнення 3523,52 грн. на користь Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої допомоги м. Запоріжжя, та ВП №38057959 про стягнення 80000,00 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_6 .

Постановою старшого державного виконавця Ленінського відділу ДВС від 01.10.2023 виконавче провадження №38126065 закінчено за фактичним виконанням (сплатою ОСОБА_3 3523,52 грн. на користь Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої допомоги м. Запоріжжя), чинність арешту майна боржника припинено. Борг за виконавчим провадженням №38057959 Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі сплачено 21.03.2025 в сумі 88460,00 грн.

Отже, вирок суду в частині задоволення цивільного позову по справі виконано. Разом з тим, за інформацією з державних реєстрів на даний час арешт з даного нерухомого майна досі не знято.

В судове засідання заявник ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 не з`явились, представник заявника адвокат ОСОБА_4 надав заяву в якій просив розгляду клопотання проводити без його участі, клопотання просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 надала заяву в якій не заперечувала проти скасування арешту майна, клопотання просила розглянути без її участі.

З`ясувавши правову позицію сторін, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінальної справи №0814/8872/2012 (6031201), суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи №0814/8872/2012 (6031201), 19 липня 2012 року слідчим СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_5 в рамках кримінальної справи № 6031201була винесена постанова про накладення арешту на майно, якою постановлено: накласти арешт на все майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , де б воно не знаходилось.

Зі змісту постанови вбачається, що арешт на все майно накладався з метою забезпечення відшкодування збитків, оскільки в рамках кримінального провадження заявлено цивільний позов.

11 січня 2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було винесено вирок, яким ОСОБА_3 , було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК Україниі призначено покарання, у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком терміном на 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої допомоги м. Запоріжжя, кошти на лікування ОСОБА_6 у розмірі 3523,52 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 21950,35 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2013 року, апеляційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задоволено. Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя було змінено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 80 000 грн. В іншій частині вирок залишено без змін.

На виконання вироку в частині стягнення грошових коштів, Ленінським районним судом видано виконавчі листи.

Як вбачається з листа начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) №72421/29.22-38 від 29.04.2025 року, на виконанні у відділу перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №0814/8872/2012 від 20.05.2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь Міської лікарні екстренної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя затрати пов`язані на стаціонарне лікування ОСОБА_9 у сумі - 3523,52 грн. 25.03.2025 державним виконавцем була винесена постанова про зняття арешту з майна боржника на підставі п.9.ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»- фактичне виконання. Також, на виконанні у відділу перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №0814/8872/2012 від 07.05.2013про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 80 000 грн.29.04.2025 державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, на підставі п.9.ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»- фактичне виконання, арешт з майна боржника був знятий.Станом на теперішній час, відповідно довідки з ДРРП, на майно боржника накладений арешт відповідно до постанови б/н від 19.07.2012 слідчим СВ Ленінського РВ ЗМУ ОСОБА_7 , реєстраційний номер обтяження 12760678.

Отже, судом встановлено, що моральна шкода сплачена на користь потерпілого у повному розмірі.

Згідно Витягу №36993826 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.07.2012 року, за реєстраційним номером обтяження 12760678, на підставі постанови слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ОСОБА_5 від 19.07.2012 року, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи арешт на майно було накладено на підставі постанови слідчого про накладення арешту на майно від 19.07.2012, тобто на підставі положень КПК України 1960 року.

Згідно п. 9 розділу ХІ «Перехідних положень» Кримінального процесуального кодексу України (далі -КПК України) запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 1735/0/4-12 від 26.11.2012року «Про деякі питання застосування розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України», у судовому провадженні, яке здійснюється відповідно до КПК 1960 року, при надходженні від учасників процесу клопотань, зокрема щодо зміни або скасування запобіжного заходу, арешту майна чи відсторонення від посади, суд має керуватися положеннями КПК 1960 року.

Оскільки арешт на майно накладено у порядку КПК України у редакції 1960 року, то і при розгляді клопотання про його скасування мають застосовуватися положення КПК України у редакції 1960 року.

Відповідно до статті 409 КПК України 1960 року, питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

Згідно ч. 1 п. 8 ст. 324 КПК України 1960 року питання про майно, описане для забезпечення цивільного позову, чи можливої конфіскації майна, вирішується при постановленні вироку.

Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, накладення арешту на майно скасовується, якщо в застосуванні цього заходу відпала необхідність.

Згідно ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно до ч.ч. 1, 4 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 1ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, щокожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права.

Враховуючи, що питання стосовно скасування арешту майна засудженого ОСОБА_3 , не вирішено під час ухвалення вироку, на даний час у застосуванні арешту відпала необхідність, виконавчі провадження закриті у зв`язку з фактичним виконанням виконавчих листів 29.04.2025 року, суд вважає, що необхідно задовольнити клопотання та скасувати арешт накладений на все майно ОСОБА_3 , постановою слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України про накладення арешту на майно від 19.07.2012 року.

Керуючись п.9 Перехідних положень КПК України, ст.ст.409 КПК України (в редакції 1960 року),

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна-задовольнити.

Арешт на все майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений постановою слідчого СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України про накладення арешту від 19.07.2012 року- скасувати.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи діб з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції.

Суддя: ОСОБА_1