КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/8402/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3804/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком шістдесят діб, а саме по 28.06.2025 року до 10 год 18 хв. включно.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_7 із тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, захисник просить в разі відмови в зміні ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою строком на 60 днів на запобіжний захід - домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , застосувати альтернативний запобіжний захід - застава.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник посилається на те, що слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва не врахував заперечень сторони захисту щодо клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , зокрема щодо відсутності належних доказів ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Апелянт зазначає, що сторона обвинувачення не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Усі твердження щодо ймовірного переховування, впливу на свідків чи знищення доказів ґрунтуються виключно на припущеннях слідчого.

Захисник вказує, що слідчий суддя не врахував можливість застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобового домашнього арешту, особистого зобов`язання, застави, електронного контролю.

Також зазначає, що сторона обвинувачення вимагала застосування найсуворішого заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави, не надавши належного обґрунтування того, чому навіть визначення великого розміру застави не зможе запобігти ризикам. Це, на думку захисника, порушує засади справедливого процесу.

Апелянт вважає, що вимога слідчого не визначати заставу є порушенням ст. 183 КПК України.

Крім цього, апелянт посилається на надмірну тривалість досудового розслідування.

Зокрема зазначає, що підозра стосується подій, які, згідно з клопотанням, мали місце ще в середині 2024 року, але лише 30.04.2025 року особі повідомлено про підозру, що свідчить про затягування досудового розслідування органами досудового слідства.

Апелянт наголошує на тому, що слідчий суддя не врахував стан здоров`я ОСОБА_7 .

Крім того, захисник наполягає на тому, що під час розгляду апеляційної скарги, слід врахувати психологічний стан підзахисного ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де останніх 3 місяці проживав у цивільному шлюбі разом із своєю дружиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та неповнолітнім сином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має на утриманні маму ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є особою похилого віку, пенсіонеркою, інвалідом 3 групи, та меншого брата ОСОБА_14 , який є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, з якими фактично проживав до лютого 2025 року, де він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно трудової книжки ОСОБА_7 працював з 11.10.2011 року по 18.11.2024 року контролером відділу з питань мобілізаційної роботи, цивільного захисту, надзвичайних ситуацій та режиму ПАТ НВЦ «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод», де отримав позитивну характеристику, з 02 березня 2023 року є добровольцем територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_9, на всі виклики слідчого, прокурора та суду буде з`являтись, наміру ухилятись від органів досудового слідства та суду не має.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0000759 від 25.06.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України.

30.04.2025 року ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

30.04.2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України.

01.05.2025 року слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 , за погодження з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком шістдесят діб, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що у червні 2024 року ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , діючи умисно та з корисливих мотивів, створили організовану групу з метою незаконного виготовлення, зберігання, перевезення та збуту психотропної речовини - амфетаміну (у великих та особливо великих розмірах) та наркотичного засобу.

До складу групи увійшли ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , кожен з яких мав визначені ролі у виготовленні, транспортуванні та збуті.

Виготовлення амфетаміну здійснювалось у спеціально облаштованому місці за адресою: АДРЕСА_3 . Протягом червня 2024 - квітня 2025 року організована група здійснила низку незаконних збутів амфетаміну в м. Києві, що підтверджено результатами оперативних закупок та негласних слідчих (розшукових) дій, вилученням психотропної речовини та прекурсорів (фенілнітропропен). Збут здійснювався як безпосередньо через учасників групи «з рук у руки», так і шляхом поштових відправлень.

У ході документування діяльності групи встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_15 координували злочинну діяльність, ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 відповідали за збут амфетаміну наркозалежним особам та пошуком клієнтів, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 займалися виготовленням психотропної речовини. Протиправна діяльність мала системний характер і здійснювалася з дотриманням заходів конспірації.

Дії організаторів і учасників групи кваліфіковані за ознаками виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, з метою збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, у великих та особливо великих розмірах, вчинених організованою групою.

30.04.2025 року у порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

У вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, 30.04.2025 року повідомлено про підозру: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Києва, розлученому, офіційно не працевлаштованому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , громадянину України, раніше не судимому.

Слідчий вказав, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 повністю підтверджується зібраними в кримінальному проваджені доказами у їх сукупності.

У клопотанні слідчий зазначив, що санкція кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 307 КК України передбачає позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України зазначене кримінальне правопорушення відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Орган досудового розслідування переконаний, що ризик за п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має постійних соціальних зв`язків, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено до 12 років позбавлення волі, що створює реальну загрозу його переховування від слідства. Ризик за п. 2 обумовлений тим, що ОСОБА_7 , будучи організатором групи, маючи зв`язки у правоохоронних органах, вже вчиняв дії щодо знищення речових доказів, маючи інформацію, про заплановані слідчий дії, а саме проведення обшуку. Ризик за п. 3 полягає у наявності у ОСОБА_7 знайомств зі свідками, що створює загрозу впливу на них для зміни або відмови від показів, а також можливості впливу, як організатора, на інших учасників групи. Ризик за п. 4 стосується можливості повідомлення співучасникам, у тому числі невстановленим особам, про хід слідства, що дозволить їм уникати відповідальності. Ризик за п. 5 обумовлений тим, що підозрюваний може продовжити злочинну діяльність, оскільки не має легального джерела доходу, а раніше системно займався збутом наркотиків.

Таким чином, сторона обвинувачення вважає, що застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе запобігти вищевказаним ризикам, оскільки лише перебування ОСОБА_7 під вартою зможе забезпечити запобігання можливості ухилення останнього від органів розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків у цьому та інших кримінальних провадженнях та перешкоджати розслідуванню іншим чином.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком шістдесят діб, а саме по 28.06.2025 року до 10 год 18 хв. включно.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України.

Зокрема, обґрунтованість повідомленої підозри у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраною у кримінальному провадженні сукупністю доказів, а саме:

- рапортом управління карного розшуку ГУНП у м. Києві щодо отримання інформації про групу осіб, яка налагодила незаконне виготовлення, придбання, зберігання, перевезення та збут наркотичних засобів, психотропних речовин на території міста Києва та Київської області в особливо великих розмірах;

- рапортом ГУ СБ України у м. Києві та Київській області щодо отримання інформації про вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним виготовленням, придбанням, зберіганням та збутом наркотичних засобів, психотропних речовин, вчинені групою осіб;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від 23.10.2024, який повідомив, що придбав у ОСОБА_16 , за адресою: м. Київ, вул. Сержа Лифаря, 13, психотропну речовину, обіг якого обмежено - амфетамін, у великих розмірах, але масою в речовині не менше ніж 12,058 г, за кошти у сумі 12 000 грн.;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_7 від 01.11.2024, який повідомив, що придбав у ОСОБА_16 , за адресою: м. Київ, вул. Сержа Лифаря, 15, психотропну речовину, обіг якого обмежено - амфетамін, в особливо великих розмірах, але масою в речовині не менше ніж 19,055 г, за кошти у сумі 30000 гривень;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , від 28.11.2024, який повідомив, що придбав у ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_4 , спільно із ОСОБА_17 , психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, у великих розмірах, але масою в речовині не менше ніж 7,122 г, за кошти у сумі 6 000 грн.;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , від 23.01.2025, який повідомив, що придбав у ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_4 , спільно із ОСОБА_17 , психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, в особливо великих розмірах, але масою в речовині не менше ніж 55,585 г, за кошти у сумі 25 000 грн.;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , від 28.01.2025, який повідомив, що придбав у ОСОБА_7 за адресою: м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, 52 біля квартири № 50, психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, у великих розмірах, але масою в речовині не менше ніж 8,886 г, за кошти у сумі 5 500 грн.;

- протоколами проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій щодо документування незаконних збутів наркотичних засобів та психотропних речовин у формі проведення 7 оперативних закупок;

- протоколами огляду місця події (у ході яких вилучені невідомі речовини);

- висновками проведених експертиз (якими підтверджено збут психотропної речовини амфетамін);протоколами огляду та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів - грошових купюр;

- протоколами про проведення НСРД - контроль за вчиненням злочину відносно: ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7

- протоколами щодо відбору зразків під час проведення НСРД: протоколом про результати проведення НСРД - обстеження публічно недоступних місць, житла чи іншого володіння особи, де встановлено технічні засоби контролю та ймовірно виявлено значну кількість прекурсорів, місце виготовлення, кустарним способом, психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін, де відібрано та вилучено як зразки порошкоподібної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експерта «Надана на дослідження порошкоподібна речовина блідо-рожевого кольору містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін. Маса амфетаміну в речовині становить 4,423 г»;

- іншими протоколами слідчих дій та матеріалами провадження у сукупності.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на долучені до клопотання слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має постійних, стійких соціальних зв`язків, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, тому розуміючи тяжкість та невідворотність настання подальшого покарання, неможливість ухилитись від кримінальної відповідальності, у підозрюваного є всі підстави для ухилення від органів досудового розслідування всіма можливими засобами та способами.

Наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення) зумовлено тим, що ОСОБА_7 будучи організатором злочинної групи, використовуючи свої зв`язки у правоохоронних органах отримав від них інформацію щодо можливих слідчих (розшукових) дій стосовно учасників ОГ, надав вказівку підпорядкованим іншим підозрюваним учасникам групи - знищити сліди злочинної діяльності групи, а саме наркотичні засоби, психотропну речовину - амфетамін, які останні зберігали за місцями свого мешкання. Тому, у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, останній матиме доступ до не віднайдених доказів незаконної злочинної діяльності очолюваної ним організованої групи.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні), вбачається із того, що підозрюваний ОСОБА_7 , зловживаючи своїми зв`язками, будучи знайомим із свідками, буде мати реальну можливість впливати різними способами на останніх. Крім того, ОСОБА_7 в ході виконання слідчих дій отримає ряд копій документів, які нададуть останньому можливість безпосередньо, або за участі інших осіб фізично та/або психологічно вплинути на свідків, що може призвести до зміни показів вже допитаних осіб та відмови давати покази встановлених в ході досудового слідства очевидців подій злочинів. Також, враховуючи те, що ОСОБА_7 є організатором групи, за своїм становищем має вплив на підпорядкованих інших підозрюваних учасників групи, які можуть перешкоджати у проведенні подальшого досудового розслідування.

Також, колегія суддів враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від свідків у кримінальному провадженні, за якої на стадії досудового розслідування показання отримуються під час допиту слідчим, прокурором, а на стадії судового розгляду - шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише під час досудового розслідування при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. У зв`язку з чим, достатня вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки, не будучи обмеженим у вільному доступі до інших осіб, підозрюваний може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (іншим чином перешкодити кримінальному провадженню) вбачається з того, що ОСОБА_7 , як організатор організованої групи, може повідомляти інших осіб, причетних до скоєння вказаних кримінальних правопорушень, а саме не встановлених на цей час в ході досудового розслідування осіб - співучасників, в тому числі із числа працівників правоохоронних органів, про хід досудового розслідування, результати проведення слідчих (розшукових) дій та допомогти останнім уникнути передбаченої законом відповідальності.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється), обґрунтовується тим, що на даний час підозрюваний ОСОБА_7 може продовжити свою кримінально-протиправну діяльність та вчинити новий умисний злочин, оскільки джерелом доходу останнього був дохід від злочинної діяльності, пов`язаної із збутом наркотичних засобів, психотропних речовин.

Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання органу досудового розслідування, та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена ч. 1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинені ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, у яких він підозрюється, мають високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження встановлено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зважаючи на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, непрацевлаштований.

Отже, сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Крім того, застосовуючи щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив йому розмір застави, оскільки він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що зумовлює право суду не визначати розмір застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тому, доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчим суддею Голосіївського районного суду міста Києва також залишено поза увагою питання щодо можливості визначення розміру застави при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними.

На думку колегії суддів, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Твердження апелянта про недоведеність органом досудового розслідування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Посилання апелянта на те, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де останніх 3 місяці проживав у цивільному шлюбі разом із своєю дружиною ОСОБА_11 та неповнолітнім сином ОСОБА_12 , має на утриманні маму ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є особою похилого віку, пенсіонеркою, інвалідом 3 групи та меншого брата ОСОБА_14 , який є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно трудової книжки працював з 11.10.2011 року по 18.11.2024 року контролером відділу з питань мобілізаційної роботи, цивільного захисту, надзвичайних ситуацій та режиму ПАТ НВЦ «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод», де отримав позитивну характеристику, з 02.03.2023 року є добровольцем територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_9, на всі виклики слідчого, прокурора та суду буде з`являтись, наміру ухилятись від органів досудового слідства та суду не має, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Також, всупереч тверджень захисника в апеляційній скарзі, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував обставини, визначені ст. 178 КПК України, при цьому, належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що стан здоров`я підозрюваного не допускає тримання його під вартою, слідчому судді надано не було, а тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність перешкод для утримування ОСОБА_7 під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на надмірну тривалість досудового розслідування та затягування досудового розслідування органами досудового слідства не є предметом розгляду колегії суддів, оскільки відповідно до положень статей 392, 407 КПК України предметом перегляду суду апеляційної інстанції є законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції, яке оскаржується.

Питання тривалості досудового розслідування чи ефективності дій органу досудового розслідування не належить до повноважень апеляційного суду в межах розгляду скарги на ухвалу про обрання запобіжного заходу.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4