Провадження № 1-кп/344/1087/25
У Х В А Л А

10 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 липня 2025 року продовжено застосування запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у виді тримання під вартою на строк до 15 вересня 2025 року включно.

09 вересня 2025 року через канцелярію суду надійшли письмові клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з посиланням на ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У судовому засіданні прокурор підтримав подані клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на строк 60 днів, що попередньо вручені обвинуваченим і захисникам. Підтримуючи подані клопотання, мотивував їх наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_9 просив змінити запобіжний захід на більш м`який домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 просив врахувати, що обвинувачений ОСОБА_9 має постійне місце реєстрації. Вказав, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а тому просив змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_9 на цілодобовий домашній арешт.

Захисник ОСОБА_5 заперечив щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , просив врахувати, що обвинувачений є особою з інвалідністю ІІІ групи, потребує постійного медичного нагляду, має постійне місце проживання. Просив змінити запобіжний захід на більш м`який домашній арешт з покладенням процесуальних обов`язків, визначених ст. 194 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечив щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, подав клопотання, за змістом якого просив врахувати стан його здоров`я, вік, неналежні умови утримання під вартою, а також те, що бупренорфін є лікарським препаратом замісної терапії, який повинні видавати в УВП. Просив змінити запобіжний захід на будь-який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вислухавши сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження з цього приводу, в тому числі дані, що характеризують осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , їх вік, стан здоров`я та майновий стан, наявність постійного місця проживання, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинувачених ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2023 за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки, на даний час Івано-Франківським міським судом здійснюється розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України (справа №344/833/25), ОСОБА_9 , який раніше судимий вироком Івано-Франківського міського суду від 01.08.2022 за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу, що замінено ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16.09.2024 на покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, яке не відбуто, суд враховує, що кримінальні правопорушення, інкриміновані обвинуваченим, є тяжкими (ч.2 ст.307 КК України) та особливо тяжкими злочинами (ч.3 ст.307 КК України), суд вважає, що на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, щодо переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.

Суд звертає увагу, що вказане кримінальне провадження надійшло до суду у період розгляду іншого кримінального провадження щодо ОСОБА_8 ч. 2 ст. 307 КК України (справа №344/833/25), при цьому ОСОБА_8 є раніше неодноразово судимою особою, що відбував покарання у місцях позбавлення волі, у даному кримінальному провадження обвинуваченому ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінального провадження у період іспитового строку за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2023. Аналогічно згідно обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_9 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень під час відбуття покарання за попереднім вироком суду. Вказане свідчить про існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відповідно до практики ЄСПЛ, вирішуючи питання щодо наявності підстав для залишення обвинуваченого під вартою, слід оцінювати обставини в кожній справі з врахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу («Єчюс проти Литви»).

Оцінюючи існуючі обставини, суд виходить із принципу презумпції невинуватості, не вирішуючи наперед процесуальну перспективу пред`явленного обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленного обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Тримання під вартою обвинувачених в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, відповідно до якої, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для тримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що «суворість покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів» («Ідалов проти росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»).

Щодо доводів захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_8 про незадовільний стан здоров`я останнього, то суд звертає увагу, що згідно ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідеміологічна робота у місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Суд звертає увагу, що обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначення застави у розмірі, що становить 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у національній грошові одиниці, тобто в сумі 242240 грн, яку може бути внесено як обвинуваченими, так і іншою особою в будь-який момент під час розгляду кримінального провадження. Станом на 10 вересня 2025 року заставу не внесено.

На переконання суду, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покладених на них обов`язків. Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження. Виключно застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою здатен забезпечити запобігання ризику переховування обвинувачених від суду.

Обставини, що слугували підставою застосування щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не змінилися, інших обставин, котрі давали б підстави до зміни чи скасування запобіжного заходу, судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у виді тримання під вартою слід продовжити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 369-372, ч.2 ст.392 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 задовольнити. Застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у виді тримання під вартою продовжити до 09 листопада 2025 року включно.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 задовольнити. Застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у виді тримання під вартою продовжити до 09 листопада 2025 року включно.

Копію ухвали для виконання направити начальнику ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» та вручити обвинуваченим і прокурору негайно після її оголошення, інші сторони мають право отримати її копію в суді.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_10