Дата документу 19.05.2025 Справа № 335/4299/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4299/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/238/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Червоний Яр Запорізького району Запорізької області, громадянин України, маючий середню освіту, працюючий у ПП «Агрофірма Славутич», не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді застави.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 30 травня 2022 року по 3 червня 2022 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 4530 грн. 72 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Суд першої інстанції не погодився з такою кваліфікацією дій обвинуваченого та прийшов до висновку, що його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки надані стороною обвинувачення докази не доводять факт перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння безпосередньо в момент керування транспортним засобом.

Таким чином, суд першої інстанції встановив наступні фактичні обставини та сформулював таке обвинувачення.

30 травня 2022 року, приблизно о 02.00 годині, в темний час доби, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ-211540», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював рух проїзною частиною дороги від села Миколай-Поле в напрямку автодороги Р-73 Нікополь автодорога Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь, на території Запорізького району Запорізької області. У салоні автомобіля, в якості пасажира, на задньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_10 .

Під час здійснення руху по вказаній автодорозі, не доїжджаючи 300,0 м до автодороги Р-73 Нікополь автодорога Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь, водій ОСОБА_7 , діючи зі злочинною недбалістю відволікся від керування транспортного засобу, змінив напрямок руху вліво, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив занос автомобіля вправо, з подальшим перекиданням автомобіля та виїздом за межі проїзної частини.

Своїми діями, водій ОСОБА_7 , порушив вимоги п. 10.1 ПДР України, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

У діях водія ОСОБА_7 , вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість уникнути дану дорожньо-транспортну пригоду залежала від виконання ОСОБА_7 вимог п. 10.1 ПДР України.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, 30 травня 2022 року пасажир ОСОБА_10 , який знаходився на задньому пасажирському сидінні, отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинув на місці ДТП.

Смерть ОСОБА_10 настала від закритої тупої травми грудної клітини з ушкодженням внутрішніх органів, що призвела до гострої крововтрати.

При експертизі трупу ОСОБА_10 , були виявлені наступні ушкодження: закрита тупа травма тулуба, рана на обличчі; садна на обличчі та кінцівках.

Усі ушкодження виникли за механізмом тупої травми, а саме: закрита травма тулуба виникла внаслідок ударних травматичних впливів тупим твердим предметом (предметами) у бічну праву та задню поверхню грудної клітки, а також від струсу тіла. Рана та садна на обличчі, тулубі та кінцівках; крововиливи у м`які тканини вищеописаних ушкоджень утворилися внаслідок ударних травматичних впливів, а також впливів тупим твердим предметом (предметами) у вказані ділянки.

При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_10 , виявлено в крові етиловий спирт у концентрації 3,5 проміле.

З огляду на масивність травм, викладений вище механізм утворення окремих груп ушкоджень, локалізацію крововиливів та переломів, не виключається, що ушкодження у ОСОБА_10 , утворились в результаті дорожньо-транспортної пригоди в салоні автомобіля згідно викладених обставин. Найбільш ймовірніше, що травмуючими предметами могли бути деталі у салоні автомобіля.

Всі ушкодження, які виявлені при експертизі трупа ОСОБА_10 , утворились незадовго до настання смерті та у сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які в даному випадку призвели до загрозливого для життя стану (гострої крововтрати), знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано виключив з обсягу обвинувачення факт перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, хоча ця обставина підтверджується сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів.

Так, актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння № 2291 від 30 травня 2022 року, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 30 травня 2022 року, результатом аналізу № 439 токсикологічних досліджень від 30 травня 2022 року та висновком судово-медичної експертизи № 653п від 15 червня 2022 року встановлено, що вранці 30 травня 2022 року, тобто через короткий проміжок часу після ДТП, у сечі ОСОБА_7 зафіксовано 1,19 проміле етанолу, а сам ОСОБА_7 перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації, що вказує на дуже значний об`єм вжитого алкоголю.

Крім того, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 показали, що обвинувачений протягом часу, який передував ДТП, приблизно з 19.00 години 29 травня 2022 до 00.30 години 30 травня 2022 року, вживав алкогольні напої, при цьому, обвинувачений керував у цей час своїм автомобілем, відвідавши три різні населені пункти.

Ці показання узгоджується з протоколом слідчого експерименту від 13 липня 2022 року за участі свідка ОСОБА_14 та відеозаписом до нього.

Крім того, свідок ОСОБА_11 , яка бачила ОСОБА_7 як ввечері одразу перед виїздом, так і вранці 30 травня 2022 року, коли обвинувачений повернувся додому після ДТП, у суді стверджувала, що вранці 30 травня 2022 року ОСОБА_7 був у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Показання вищевказаних свідків у цій частині не суперечили одне одному та повністю узгоджувались між собою, що вказує на достовірність цих доказів, їх належність для встановлення суттєвих обставин кримінального провадження.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, який визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 6 років.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з показань обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що між ним та потерпілим виник конфлікт, в ході якого останній вдарив обвинуваченого по обличчю, від чого той втратив свідомість. Коли обвинувачений прийшов до тями, автомобіля та потерпілого вже не було. Пройшовши приблизно 1-1,5 км, він побачив на узбіччі машину та потерпілого, який лежав на дорозі поряд з автомобілем.

Вказане підтверджується висновком № 653п від 15 червня 2022 року, відповідно до якого на тілі обвинуваченого по зовнішній поверхні лівого плечового суглоба було встановлено наявність фіолетового синця, який не є характерним чи специфічним для будь-якого виду ДТП.

Крім того, при дослідженні марлевих тампонів зі змивами «з внутрішньої ручки тримання передньої пасажирської двері», «з внутрішньої ручки тримання задньої лівої двері» та чохлів попереднього водійського, попереднього пасажирського і заднього пасажирського сидінь, встановлена наявність поту без домішки крові, походження якої від обвинуваченого чи потерпілого не виключається.

Допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що ніхто з них не бачив механізму ДТП, інших доказів на підтвердження факту керування автомобілем саме обвинуваченим ОСОБА_7 , стороною обвинувачення надано не було.

Просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст. 1 ст. 284 КПК України.

В апеляційний скарзі потерпіла ОСОБА_9 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 є її племінником, жодних претензій до нього не має, він працює трактористом, допомагає своїм дітям, які можуть залишитися без підтримки.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу, апеляційну скаргу потерпілої підтримав частково, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував, зазначив, що вина ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286-1 КК України не доведена, а за кермом був потерпілий, який залишив його на дорозі та поїхав.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу свого захисника без доповнень.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду підтримав свою апеляційну скаргу, проти задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого та потерпілої заперечував. Зазначив, що всі свідки говорили, що саме обвинувачений та тільки він керував транспортним засобом. Також свідки підтвердили, що коли обвинувачений з братом поїхали додому, то вони були дуже п`яними. Свідки посадили самого потерпілого та пасажирське місце, а показання обвинуваченого є суперечливими.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції не погодився з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286-1 КК України та прийшов до висновку, що його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України.

Оцінюючи доводи захисника обвинуваченого, які за своєю суттю зводяться до того, що саме загиблий ОСОБА_10 перебував за кермом автомобіля «ВАЗ-211540», д.н.з. НОМЕР_1 , колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вони спростовуються показаннями свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції показала, що 29 травня 2022 року, приблизно з 19.00 год. до 20.30 год. обвинувачений ОСОБА_15 та його брат ОСОБА_16 перебували у неї вдома, за цей час вони випили 2 літри пива на двох. Потім обвинуваченому зателефонували, йому необхідно було їхати в сусіднє село. Він попросив ОСОБА_17 , щоб він поїхав з ним, після чого вони разом поїхали на автомобілі ВАЗ 21115, який належить ОСОБА_17 , за кермом автомобіля був ОСОБА_17 , вона це бачила, оскільки проводжала їх. При цьому, вони були напідпитку. О 22-00 год. ОСОБА_17 зателефонував їй та сказав, що вони вже їдуть додому. Приблизно о 05-15 год. повз їх будинку пройшов ОСОБА_17 , та пішов до себе додому.

Їй зателефонувала її донька та повідомила, що ОСОБА_17 прийшов додому та з ним щось не так, він не може нічого сказати. Коли вона прийшла, то ОСОБА_17 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, від нього був запах перегару, він не міг нічого пояснити, писав на папері фломастером, що була аварія.

Свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції показав, що він бачив, як ОСОБА_15 разом із товаришами їхав на автомобілі, при цьому ОСОБА_17 був за кермом. Вони зупинились біля нього, поговорили біля двору, разом випили пляшку вина 0,7 л. та вони поїхали далі, за кермо сів ОСОБА_17 , а його товариш сів на пасажирське сидіння. Вино пили всі вчотирьох.

Свідок ОСОБА_13 у суді першої інстанції показав, що він зустрівся із ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , якого тоді бачив вперше. Хлопці були на машині ОСОБА_17 , який був за кермом, та вони разом поїхали до ОСОБА_20 . Там вони вчотирьох випивали, та були там до 23-00-23-30 год. Випивали вони в нього на кухні. Що пив ОСОБА_15 та ОСОБА_16 він не знає, він пив пиво та вино. Потім, ОСОБА_17 та ОСОБА_17 сіли в машину та поїхали, а він пішки пішов додому.

Підстав не довіряти показанням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку вказаних свідків.

Показання вищезазначених свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони категорично повідомили, що саме обвинувачений ОСОБА_7 перебував за кермом автомобіля, їх пояснення повністю узгоджуються між собою.

На переконання колегія суддів, показаннями вищевказаних свідків повністю спростовано версію сторони захисту про те, що за кермом автомобіля перебував не обвинувачений ОСОБА_7 , а загиблий ОСОБА_10 .

За таких обставин апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з підстав, викладених вище.

Також не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 з приводу можливості призначення ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі, оскільки обвинувачений, самовпевнено та безвідповідально керуючи транспортним засобом, грубо порушив Правила дорожнього руху України, чим наражав оточуючих на небезпеку, легковажно розраховував на відвернення можливих суспільно-небезпечних наслідків від своїх неправомірних дій, а також враховуючи наслідки від вчиненого кримінального правопорушення, які полягають у смерті ОСОБА_10 .

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає переконливими з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

З огляду на ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні мають істотні суперечності.

Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити, окрім іншого, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Проаналізувавши формулювання обвинувачення, визнане судом першої інстанції доведеним, колегія суддів вважає його суперечливим та неузгодженим, що ставить під сумнів правильність висновків суду з приводу фактичних обставин справи, викладених в оскаржуваному вироку.

Приходячи до висновку про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 286-1 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції фактично врахував лише показання самого обвинуваченого, але не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , і в порушення вимог ст. 374 КПК України належним чином не мотивував, чому взяв до уваги лише докази сторони захисту, а докази сторони обвинувачення відкинув.

У вироку формально зазначено, що факт перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння на момент порушення ним ПДР України не знайшов свого підтвердження, оскільки спростовується дослідженими в судовому засідання показаннями обвинуваченого та письмовими матеріалами кримінального провадження.

Однак аналіз, оцінку і співвідношення доводів сторони обвинувачення із доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження, суд не зробив, не усунув суперечностей, що в свою чергу викликає вірогідність наявності ряду припущень у вказаному провадженні, які є недопустимими при ухваленні вироку.

Крім того, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд у вироку вибірково врахував показання свідків, взявши до уваги одні та без відповідного мотивування відкинувши інші, а також зробив суперечливі висновки на підставі отриманих показань.

Так, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 категорично зазначили, що як мінімум, починаючи з 19 години обвинувачений ОСОБА_7 почав вживати алкогольні напої, до 23.00-23.30 години продовжував вживати алкоголь, а вранці знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Вказані показання свідків повністю узгоджувались між собою, і за таких обставин суд першої інстанції повинен був належним чином мотивувати, чому він приймає до уваги саме показання обвинуваченого, а не показання свідків, чого судом зроблено не було.

Також суд першої інстанції належним чином не оцінив надані стороною обвинувачення документи, а саме: акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння № 2291 від 30 травня 2022 року, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 30 травня 2022 року, результат аналізу № 439 токсикологічних досліджень від 30 травня 2022 року та висновок судово-медичної експертизи № 653п від 15 червня 2022 року.

Вказаними документами встановлено, що вранці 30 травня 2022 року, тобто через короткий проміжок часу після ДТП, у сечі ОСОБА_7 зафіксовано 1,19 проміле етанолу, а сам ОСОБА_7 перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації.

Враховуючи відсутність належної оцінки судом першої інстанції всіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказів окремо, з точки зору належності та допустимості, а в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення, які відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, тобто такими порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на відсутність ретельного дослідження судом першої інстанції вищевказаних обставин та неналежну оцінку досліджених судом доказів, колегія суддів не може прийти до висновку поза розумним сумнівом про правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

Зазначені порушення є підставами для скасування судового рішення і оскільки в апеляційній скарзі прокурор не просив повторно дослідити наявні по справі докази, вони не можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду в межах ст. 404 КПК України, що є підставою призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, ретельно перевірити усі докази кримінального провадження, з належною їх мотивацією, в тому числі, взяти до уваги інші доводи, які зазначалися в апеляційній скарзі прокурором, та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст. 370, 374 КПК України.

Відповідно до ст. 415 КПК України, при скасуванні ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Вирішуючи у відповідності до ч. 1 ст. 197, ст. 331, п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України питання щодо запобіжного заходу, колегія суддів виходить із наступного.

Оскільки у кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою не обирався, і на даний час відсутні підстави для його обрання, колегія суддів вважає за потрібне запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирати.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2024 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в тому ж суді в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4