Справа № 199/6164/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро погоджене з прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000470, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.263 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра звернувся слідчий із вищевказаним клопотанням, в обґрунтування якого послався на те, що в провадженні СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000470, кваліфіковане за ст.263 ч.1 КК України та розпочате за фактом зупинення транспортного засобу BMW, зеленого кольору, д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого виявлено предмет за зовнішніми ознаками схожий на гранату із запалом. Так, 01 травня 2025 в ході огляду місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Каруни, біля будинку 131М вилучено транспортний засіб марки «BMW», моделі «518І», зеленого кольору з держаним номерним знаком НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , який поставлено та опечатано на території відділу поліції №1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області за адресою м.Дніпро, вул. Новоселівська, 17, ключі до автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 поміщено та опечатано до паперового конверту НПУ. Вилучені речі постановою слідчого було визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні. За викладених підстав та обставин, з метою запобігання подальшого знищення або пошкодження вище зазначеного автомобіля, ключів від нього, а також свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, слідчий просив задовольнити подане клопотання в повному обсязі та накласти арешт на тимчасово вилучене в ході обшуку майно.

У судове засідання учасники розгляду клопотання не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялись, що у відповідності до ст.172 ч.1 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали поданого слідчим клопотання, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

В судовому засіданні встановлено, що СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000470, кваліфікованому за ст.263 ч.1 КК України.

01 травня 2025 в ході огляду місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Каруни, біля будинку 131М, вилучено: транспортний засіб марки «BMW», моделі «518I», зеленого кольору з держаним номерним знаком НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , який поставлено та опечатано на території відділу поліції №1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області за адресою м.Дніпро, вул. Новоселівська, 17, ключі до автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 поміщено та опечатано до паперового конверту НПУ. Цього ж дня постановою слідчого СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 вилучені речі було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000470.

Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником авто марки «BMW», моделі «518І», зеленого кольору з держаним номерним знаком НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , є ОСОБА_7 .

За змістом ст.ст.131, 132, 167, 170 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, різновидом яких є тимчасове вилучення майна та арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених КПК України.

Частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За змістом ст.ст.168, 208, 234, 236 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, в тому числі затриманої особи.

Відповідно до ст.170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частинами 2, 3 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Згідно ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частинами 10, 11 ст.170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст.173 ч.1 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України, тобто наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини в контексті наведених вище положень чинного кримінального процесуального законодавства, суд приходить до висновку про неможливість задоволення поданого клопотання. Такий результат розгляду судом клопотання ґрунтується на тому, що однією з умов для накладення арешту на майно у відповідності до ст.173 ч.2 п.2 КПК України є доведення можливості використання арештованого майна як доказу у розслідуваному кримінальному провадженні. А тому слідчий в обґрунтування свого клопотання про арешт авто, ключів від нього та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу послався виключно на те, вказане авто використовувалось фігурантом розслідуваного злочину для перевезення зброї/боєприпасів, а відтак має значення речового доказу. Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В той же час, як вбачається з матеріалів клопотання, зокрема змісту протоколу обшуку, в ході якого і вилучено авто, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, таке майно не зберегло на собі жодних слідів розслідуваного злочину, не є об`єктом кримінально противоправних дій або засобом чи знаряддям його вчинення, оскільки диспозиція ст.263 ч.1 КК України, виключно за якою кваліфіковано розслідуваний злочин, не містить такої ознаки об`єктивної сторони складу злочину як «перевезення» вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. Не підлягає арешту зазначене майно і в порядку забезпечення спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання, оскільки санкція ст.263 ч.1 КК України не передбачає такого виду покарання як конфіскація майна. Не вбачається з матеріалів клопотання і підстав, передбачених ст.96-2 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.98, 131, 132, 167, 168, 170, 173, 208, 234, 236, 309, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000470, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.263 ч.1 КК України, відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного провадження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1