Справа № 195/4/25
У Х В А Л А

іменем України

14.07.2025 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , начальника сектору дізнання відділення поліції №3 Нікопольського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , представника заявника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Томаківського районного суду Дніпропетровської області матеріали за скаргою ОСОБА_5 , в інтересах якого діє представник, ОСОБА_4 , на постанову дізнавача СД відділенні поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження,

В С Т А Н О В И В:

До Томаківського районного суду Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_5 на постанову дізнавача СД відділенні поліції №3 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження.

В обґрунтування скарги ОСОБА_5 зазначив, що 27 грудня 2024 року дізнавачем СД відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_6 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000102 у зв`язку з відсутністю в діях складу злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України (п.2 ч.1 ст.284 КПК України).

28.10.2024 року його заяву про злочин було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань розпочато досудове розслідування. Попередня кваліфікація кримінального правопорушення: ч.1 ст.125 КК України.

З часу внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань його заяви та початку кримінального провадження, дізнавачем всупереч ст. 9 КПК України, не вчинено відповідних слідчих дій спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження.

Зокрема, не встановлено конкретного місця вчинення злочину, не усунено суперечливі показання між потерпілим, ОСОБА_7 , свідком ОСОБА_8 , свідком ОСОБА_9 , відповідно не проведені одночасні допити вказаних осіб з метою усунення розбіжностей в їх показах в порядку ч. 9 ст. 224 КПК України, не проведено відтворення відомих обставин події за участі свідка ОСОБА_9 .

Дані слідчі дії також могли б допомогти встановити істину у справі.

В постанові зазначено, що не встановлено сусідів свідків подій, які мали місце 22.10.2024 року, проте в матеріалах справи відсутні пояснення сусідів суміжних із місцем проживання потерпілого домоволодінь.

Як вбачається із матеріалів справи ініціатором конфлікту є ОСОБА_7 , яку не влаштовував процес оранки городу потерпілого. Тому відповідно в постанові мають бути наведені мотиви дій як потерпілого так і ОСОБА_7 . Проте, на підставі власного припущення, дізнавач робить висновок, що під час конфлікту, ОСОБА_7 могла перебувати в стані необхідної оборони, захищаючи своє здоров`я від дій потерпілого, тобто даним твердженням підтверджується факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 . Але при цьому не зазначено, та відповідно і матеріали справи не містять будь яких доказів, чи ознак того, що потерпілий своїми діями погрожував її здоров`ю.? ? Дізнавачем зроблено висновок, що об`єктивно встановлено, що ОСОБА_7 , будучи особою похилого віку, хоча потерпілий є також особою похилого віку та старший за неї на 7 років, діяла відповідно до ст. 36 КК України.

Тобто, зазначене обґрунтування постанови дізнавача про закриття кримінального провадження ґрунтуються лише на її припущеннях.

На підставі вищенаведеного заявник змушена звернутися до суду із даною скаргою.

В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги ОСОБА_5 підтримав, посилаючись на те, що вони законні й обґрунтовані, і тому просить суд скаргу задовольнити в повному обсязі.

Начальник сектору дізнання відділення поліції №3 Нікопольського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_3 , в судовому засіданні просив суд, у задоволенні скарги ОСОБА_5 відмовити у її задоволенні.

Суд, заслухавши думку учасників даної справи, вивчивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження №0000102 від 28.10.2024 року, вважає, що скарга громадянина ОСОБА_5 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ч.1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

В судовому засіданні встановлено, що 28.10.2024 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000102 було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Постановою дізнавача СД відділенні поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 27.12.2024 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно вимог п.2 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Разом з тим, відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Крім того, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності, тобто постанова про закриття справи може вважатись обґрунтованою, якщо вона відповідає таким вимогам: а) висновки, сформульовані в постанові, підтверджуються наявними доказами; б) слідчим і прокурором враховано й досліджено всі докази; в) ці докази досліджено в сукупності; г) на підставі цих доказів можливим є тільки один висновок; д) висновки, сформульовані в постанові, не суперечать фактичним обставинам; е) резолютивна частина постанови повністю відповідає описово-мотивувальній частині.

Проте, як вбачається, при винесенні оскаржуваної постанови дізнавачем, в порушення вимог ч.2 ст.9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не надано належної правової оцінки обставинам, повідомленим заявником ОСОБА_5 , та прийнято рішення про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Крім того, викладені в оскаржуваній постанові обставини, також не спростовують доводів скарги та не містять достатніх підстав для закриття кримінального провадження.

Згідно роз`яснень викладених в Постанові Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі №722/1981/16-к, частиною 3 статті 27 Конституції України передбачено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст.36 КК ці умови полягають у такому: 1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави; 2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК; 3) за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала; 4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається; 5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає; 6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Визначення конкретного моменту, з якого особа перестала перебувати в стані необхідної оборони з огляду на закінчення злочинного посягання, має відносний характер і залежить від конкретних обставин справи, оцінка яких має включати аналіз об`єктивних і суб`єктивних аспектів поведінки як нападника, так і того, хто обороняється. При цьому важливо з`ясувати, чи могла особа, яка обороняється, з огляду на об`єктивну обстановку та поведінку нападника усвідомлювати, що посягання припинилося, тобто чи було для такої особи за даних об`єктивних обставин очевидним, що у застосуванні заходів захисту відпала необхідність. Якщо ж у ситуації, яка склалася, особа не мала можливості усвідомити факт припинення злочинного посягання, слід вважати, що вона діяла в стані необхідної оборони. Крім того, посягання вважається наявним і тоді, коли воно зупинене, однак може відновитися у будь-який момент.

При розгляді справ даної категорії необхідно також з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. При цьому згідно з ч.3 ст.36 КК перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту; перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК. Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Відповідно, як вбачається із змісту постанови в діях ОСОБА_7 вбачається склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Проте дізнавач зробивши висновок, що остання діяла в межах необхідної оборони, прийнятою постановою про закриття кримінального правопорушення, звільнила останню від кримінальної відповідальності.

Принцип презумпції невинуватості закріплений положеннями ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини: «Кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту»[

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). (речення перше абзацу десятого пункту 9 мотивувальної частини) Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Також потерпілого позбавлено права, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Дізнавач у резолютивній частині постанови послався на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, якою передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закон, який би визначав поняття і склад кримінального правопорушення, не прийнятий. А отже під складом кримінального правопорушення у п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України слід розуміти склад злочину. У теорії кримінального права склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Але дізнавач не наводить жодної із цих ознак у мотивувальній частині постанови. А тому посилання на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у резолютивній частині постанови є безпідставним. Аби говорити про відсутність складу злочину, треба конкретно називати, якого саме елементу складу злочину немає.

Відповідно до ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав, передбачених пунктами 1,2 частини першої цієї статті - встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Виходячи з вимог вказаної норми кримінального процесуального закону, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчими, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 303 КПК України, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Згідно ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Згідно ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Крім того, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Отже, слідчий не забезпечив ефективного розслідування у кримінальному провадженні №0000102. Проведене ним досудове слідство не було ретельним, безстороннім і сумлінним. Не вжив усіх можливих заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події злочину, а також усіх необхідних процесуальних дій.

Під час винесення оскаржуваної постанови порушено порядок збирання доказів та дачі їм правової оцінки.

Згідно з ч.1 ст.303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження може бути оскаржено на досудовому провадженні.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного, прийшов до висновку, що вказана постанова слідчого підлягає скасуванню.

Рішення про закриття кримінального провадження слідчим обґрунтовано відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, однак, у його змісті не наведено обґрунтувань, з чого виходив дізнавач, дійшовши висновку про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, що не надає можливості перевірити обґрунтованість таких висновків.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить висновку, що постанова дізнавача про закриття кримінального провадження від 27.12.2024 року прийнята передчасно, не містить висновків щодо обставин, які обумовлюють закриття кримінального провадження, та належного обґрунтування таких висновків, дізнавачем не зазначено про проведення слідчих дій та не наведено оцінки зібраним в ході їх проведення доказам, з урахуванням яких могло бути прийнято рішення про закриття провадження. Дізнавачем у постанові про закриття кримінального провадження не зазначено обставин, які перешкоджали повному та всебічному зібранню та дослідженню доказів у кримінальному провадженні, та, які процесуальні дії було вжито з метою їх збирання, на час прийняття оскаржуваної постанови.

За вказаних обставин, висновок дізнавача про наявність підстав для прийняття рішення про закриття кримінального провадження, є необґрунтованим.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість доводів скарги громадянина ОСОБА_5 та наявність підстав для її задоволення, оскільки в ході розгляду скарги встановлено, що рішення слідчого про закриття кримінального провадження винесено без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх його обставин, дізнавачем не зазначено про проведені слідчі дії та не наведено оцінки зібраним в ході їх проведення доказам, з урахуванням яких могло бути прийнято рішення про закриття провадження, не наведено обґрунтувань, з чого виходив дізнавач, дійшовши висновку про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, отже оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження від 27.12.2024 року прийнята передчасно, а досудове розслідування проведено неповно.

На підставі викладених обставин, постанова дізнавача СД відділенні поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0000102, внесеного до ЄРДР 28.10.2024 року за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст.125 КК України підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження направленню до відділення поліції №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області для продовження досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 9,91,303-307,309, 376 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якого діє представник, ОСОБА_4 , на постанову дізнавача СД відділенні поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження, задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача СД відділенні поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000102, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2024 року та направити матеріали для продовження досудового розслідування.

Матеріали кримінального провадження за №0000102 від 28.10.2024 р. повернути до відділення поліції №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області після набрання ухвалою законної сили.

Повний текст ухвали виготовлено 17.07.2025 р.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

14.07.2025