ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року

м. Київ

справа № 332/57/22

провадження № 51-710км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (відеоконференція) ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданнікасаційну скаргу прокурора на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2024 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 19 листопада 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001543, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.272 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувалася в тому, що вонавідповідно до наказу директора ТОВ «Стальконструкція-103» № 36-к від 29.05.2015 приступила до виконання обов`язків директора ТОВ «Стальконструкція-103», й відповідно до посадової інструкції директора ТОВ «Стальконструкція-103» на ОСОБА_7 покладено відповідні службові обов`язки, в тому числі з дотримання правил охорони праці як нею, так і її підлеглими.

ОСОБА_7 як директор ТОВ «Стальконструкція-103» уклала із ТОВ «М-РОС» в особі директора ОСОБА_8 договір № 01/06 від 01.06.2017 про надання послуг вантажопідіймальним краном СКГ-63-100 на території ПрАТ «Запоріжкокс», розташованій за адресою: м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 4.

У зв`язку із завершенням виконання будівельно-вантажних робіт за вказаним договором підряду ТОВ «Стальконструкція-103» розроблено проект виконання робіт на демонтаж стрілового обладнання крану СКГ 63/100 на території ПрАТ «Запоріжкокс», який затвердила своїм підписом директор ОСОБА_7 .

В подальшому 19.06.2018 між ТОВ «Стальконструкція-103» в особі директора ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було укладено договір підряду від № 196/18-1 щодо керівництва останнім ділянкою механізації ПрАТ «Запоріжкокс» у строк з 19.06.2018 по 30.09.2020.

ОСОБА_7 , яка виконувала обов`язки директора ТОВ «Стальконструкція-103», та будучи особою, яка зобов`язана забезпечувати виконання чинного законодавства з питань охорони праці на підприємстві, не перевірила у підрядника ОСОБА_9 наявність дозволу Держпраці на виконання робіт з підвищеною небезпекою, а при відсутності такого дозволу повинна була не допускати ОСОБА_9 до виконання робіт з демонтажу вантажопідіймального крану СКГ 63/100, організовуючи виконання робіт з демонтажу крану СКГ 63/100 на ПрАТ «Запоріжкокс»; повинна була призначити керівника дільниці з числа інженерно-технічних працівників ТОВ «Стальконструкція-103», а не призначати керівником робіт ненавченого підрядника ОСОБА_9 , який організував виконання робіт з демонтажу крану СКГ 63/100 на ПрАТ «Запоріжкокс» з порушеннями вимог правил безпеки та технології робіт, внаслідок чого стався нещасний випадок, який призвів до загибелі ОСОБА_9 .

Крім того, ОСОБА_7 не провела підряднику ОСОБА_9 навчання (підготовку) та перевірку знань з Правил охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання та інших нормативних актів й не організувала проходження останнім медичного огляду.

Невиконання директором ТОВ «Стальконструкція-103» ОСОБА_7 своїх обов`язків щодо забезпечення виконання чинного законодавства з питань охорони праці на підприємстві, допущення підрядника ОСОБА_9 до виконання робіт з демонтажу стрілового обладнання вантажопідіймального крану СКГ-63/100, який не мав дозволу Держпраці на виконання робіт підвищеної небезпеки та не пройшов спеціальне навчання, перевірку знань і медичний огляд за професією; призначення ОСОБА_9 всупереч вимогам правил безпеки керівником робіт з демонтажу стрілового обладнання вантажопідіймального крану СКГ-63/100 на ПрАТ «Запоріжкокс» та відповідальним за безпечне ведення цих робіт; не проведення йому навчання (підготовки) та перевірки знань з правил охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання та інших нормативних актів; призначення відповідальною особою за безпечне виконання робіт з демонтажу стрілового обладнання вантажопідіймального крану СКГ-63/100 ненавченого підрядника ОСОБА_9 , а не особи з числа інженерно-технічних працівників ТОВ «Стальконструкція-103», призвели до того, що 30.06.2018, ОСОБА_9 , керуючи роботами з демонтажу крану СКГ- 63/100, допустив виконання цих робіт з порушеннями правил безпеки та технології робіт, без застосування тимчасової опори для встановлення стріли крану СКГ-63/100 у неробоче (опущене) положення та з недотриманням схем і способів строповки дав команду «віра» машиністу крану НОМЕР_1 , за допомогою якого здійснювались демонтажні роботи, на підйом демонтованого «трикутника» стріли крану СКГ-63/100, який був неправильно застроплений, у зв`язку з чим під час підйому «трикутника» вершина його обірвалася зі стропів та впала на ОСОБА_9 , внаслідок чого останній загинув на місці події.

Невиконання нормативно-технічних актів з боку безпосередньо директора ТОВ «Стальконструкція-103» ОСОБА_7 , в обов`язки якої входило забезпечення виконання чинного законодавства з питань охорони праці на підприємстві, з організаційної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням досліджуваної події нещасного випадку та смертельного травмування ОСОБА_9 .

ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст.272 КК України як порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, особою, яка зобов`язана їх дотримувати, якщо воно спричинило загибель людини.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2024 року визнано невинуватою ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, у зв`язку з не доведенням того, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому вона обвинувачується.

ВиправдуючиОСОБА_7 , суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що на директора ТОВ «Стальконструкція-103» ОСОБА_7 покладалися обов`язки з організації контролю дотримання вимог з охорони праці та безпеки життєдіяльності при виконанні робіт ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_9 як виконавець робіт з демонтажу вантажопідіймального гусеничного крану СКГ-63/100 на підставі цивільно-правового договору підряду не підпорядковувався посадовим особам ТОВ «Стальконструкція-103», сам організовував процес виконання виробничого завдання (домовленості). Також суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не було доведено того факту, що ОСОБА_7 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19 листопада 2024 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить вирок та ухвалу апеляційного суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України й неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вказує, що прокурором під час розгляду апеляційного провадження було заявлено клопотання про повторне дослідження доказів, зокрема експертних досліджень, допиту експертів, однак всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК України у задоволенні заявленого клопотання було безпідставно відмовлено.

Вказує, що не було надано жодної оцінки порушенню правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, що були допущені ОСОБА_7 .

Вважає, що судами безпідставно не взято до уваги висновок судової інженерно-технічної експертизи причин та наслідків порушень вимог безпеки життєдіяльності та охорони праці № 4080-19 від 17.04.2020, відповідно до якого невиконання нормативно-технічних актів з боку безпосередньо директора ТОВ «Стальконструкція-103» ОСОБА_7 , в обов`язки якої входило забезпечення виконання чинного законодавства з питань охорони праці на підприємстві, з організаційної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням досліджуваної події нещасного випадку та смертельного травмування ОСОБА_9 , а невиконання нормативно-технічних актів з боку безпосереднього виконавця робіт - керівника дільниці механізації (підрядника) ТОВ «Стальконструкція-103» ОСОБА_9 з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням досліджуваної події нещасного випадку та смертельного травмування ОСОБА_9 .

При цьому суди надали перевагу висновку експерта за результатами проведення судової експертизи з дослідження причин та наслідків порушень вимог безпеки життєдіяльності та охорони праці № 3/12 від 10.01.2022, однак зазначений висновок викладений не чітко та має неконкретний характер в частині того, що експерт висловлює позицію лише щодо організаційної причини настання нещасного випадку з ОСОБА_9 й не розкриває питання технічної причини (точки зору) настання нещасного випадку.

По питанню «на яку особу покладено обов`язок забезпечення виконання правил охорони праці та безпеки життєдіяльності під час виконання робіт з демонтажу крану», експертом взагалі вказується, що відповісти «не уявляється за можливе», що поставило під сумнів повноту дослідження експертом питання щодо дій (бездіяльності) ОСОБА_7 .

Зазначає про те, що судами залишено поза увагою, що допитаний експерт ОСОБА_10 (висновок № 4080-19 від 17.04.2020) надав пояснення щодо необхідності розкриття технічної та організаційної складових причин настання нещасного випадку, мотивуючи це ще й тим, що експертом ОСОБА_11 (висновок № 3/12 від 10.01.2022) проігноровано положення ст.837 ЦК України, яка прямо вказує на те, що обвинувачена ОСОБА_7 повинна була одержати спеціальний дозвіл на виконання таких робіт і вжити заходів щодо навчання та забезпечення належних та безпечних умов праці найманого працівника ОСОБА_9 .

Вважає, що суд за клопотанням сторони захисту безпідставно призначив інженерно-технічну експертизу безпеки життєдіяльності, оскільки питання неповноти та неясності висновку № 3/12 від 10.01.2022 було усунуто поясненнями експерта ОСОБА_10 .

Окрім того, відповідно до висновку експерта № 2011 від 24.05.2024 в ньому викладена лише технічна причина (точка зору) настання нещасного випадку, а зміст вказаного висновку також не в повній мірі висвітлив питання, які мають визначальне значення, зокрема щодо організації навчання, отримання дозволів, організація безпечних умов праці тощо саме обвинуваченою як керівником підприємства.

Також звертає увагу на те, що комплексна експертиза призначається у випадках, коли необхідно провести дослідження за участю декількох експертів, які є фахівцями у різних галузях знань, однак у цьому випадку експертне дослідження проводилось одноособово експертом Харківського НДІ судових експертиз ОСОБА_12 .

Вважає, що суд першої інстанції критично поставився до висновку експерта № 4080-19 від 17.04.2020, який покладений в основу сформованого обвинувачення, а суд апеляційної інстанції взагалі його не досліджував, і, як наслідок, в односторонньому порядку взяв за основу висновки експертів № 3/12 від 10.01.2022 та № 2011 від 24.05.2024, які було ініційовано як головні докази сторони захисту,що призвело до порушення та обмеження сторони обвинувачення у реалізації своїх процесуальних прав та виконанні процесуальних обов`язків, тобто порушено принципи рівності та змагальності і обмежено свободу подання до суду доказів, а також можливості довести суду їх переконливість, що суперечить положенням, які викладені у постанові Верховного Суду від 09.04.2024 року у справі № 507/957/19 (провадження №51-253км24).

Визнаючи ОСОБА_7 не винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, суд першої інстанції не взяв до уваги показання експертів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і в порушення вимог ст. 374 КПК України належним чином не мотивував, чому взяв до уваги лише докази сторони захисту, зокрема і показання самої обвинуваченої ОСОБА_7 , а докази сторони обвинувачення відкинув.

Вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту та однобічність судового слідства, оскільки послався на суперечливі висновки експертів № 3/12 від 10.01.2022 та № 2011 від 24.05.2024, однак виключив висновок експерта № 4080-19 від 17.04.2020 як прямий доказ.

При цьому суд взагалі не мотивував, чому він не бере до уваги висновок експерта № 4080-19 від 17.04.2020 та показання експертів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в тій частині, яка доводить вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, а взяв до уваги висновки експертів № 3/12 від 10.01.2022 та № 2011 від 24.05.2024, які підтверджують версію сторони захисту.

У порушення приписів ст.419 КПК України апеляційним судом не надано відповіді на всі доводи апеляційної скарги прокурора й без повного дослідження всіх обставин кримінального провадження, надання належної оцінки усім наявним у матеріалах кримінального провадження доказам як кожному окремо, так і в їх сукупності, зроблено неправильний висновок про недоведеність винуватості ОСОБА_7 .

Крім того, суд першої інстанції не перевірив наявність у діях обвинуваченої ознак іншого більш м`якого складу кримінального правопорушення, а саме ч. 3 ст. 367 КК України, та ухвалив рішення про виправдання ОСОБА_7 , що залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції.

Судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що відповідно до положень ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

У цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції не забезпечив належного захисту прав потерпілого й не перевірив, чи наявні у діях ОСОБА_7 ознаки іншого кримінального правопорушення, що також вказує на порушення вказаного вище принципу права на справедливий суд.

Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, не навів достатніх підстав, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, що згідно з положеннями ч. 1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що призвели до безпідставного та необґрунтованого виправдання ОСОБА_7 .

У запереченні захисник просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор в цілому підтримала подану касаційну скаргу, вбачаючи при цьому доцільним скасування лише оскаржуваної ухвали апеляційного суду з призначенням нового апеляційного розгляду.

Захисник та виправдана, яка була присутня у судовому засіданні 28 травня 2025 року, заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора.

Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

За частиною першою цієї статті суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України. У певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до положень статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвала апеляційного суду є рішенням суду вищого рівня стосовно законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції, яке перевіряється в апеляційному порядку, і повинна відповідати вимогам статей 370, 419 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали, зокрема, зазначається короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Усі доводи, що містяться в апеляційних скаргах, мають бути проаналізовані з урахуванням наявних у справі доказів з тим, щоб жоден з них не залишився нерозглянутим.

Перевіривши кримінальне провадження в касаційному порядку, колегія суддів Верховного Суду вважає необхідним вказати таке.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції визнав невинуватою ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, у зв`язку з тим, що не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому вона обвинувачується.

Виправдуючиїї, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що на директора ТОВ «Стальконструкція-103» ОСОБА_7 покладалися обов`язки з організації контролю дотримання вимог з охорони праці та безпеки життєдіяльності при виконанні робіт ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_9 як виконавець робіт з демонтажу вантажопідіймального гусеничного крану СКГ-63/100 на підставі цивільно-правового договору підряду не підпорядковувався посадовим особам ТОВ «Стальконструкція-103», сам організовував процес виконання виробничого завдання (домовленості). Також суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не було доведено того факту, що ОСОБА_7 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України.

Не погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, прокурор в апеляційній скарзі зазначав, що суд дійшов до безпідставного висновку про визнання ОСОБА_7 невинуватою у зв`язку з тим, що не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому вона обвинувачується, та просив вирок місцевого суду скасувати й ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, та призначити їй покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 1 рік.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок місцевого суду, дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги прокурора.

Однак такий висновок Верховний Суд вважає передчасним з огляду на таке.

Як убачається з обвинувального акта, ОСОБА_7 , крім іншого, інкримінувалося наступне (т.1 а.с. 8, 13-14).

Невиконання директором ТОВ «Стальконструкція-103» ОСОБА_7 своїх обов`язків щодо забезпечення виконання чинного законодавства з питань охорони праці на підприємстві, допущення підрядника ОСОБА_9 до виконання робіт з демонтажу стрілового обладнання вантажопідіймального крану СКГ-63/100, який не мав дозволу Держпраці на виконання робіт підвищеної небезпеки та не пройшов спеціальне навчання та перевірку знань і медичний огляд за професією, призначення ОСОБА_9 всупереч вимогам правил безпеки керівником робіт з демонтажу стрілового обладнання вантажопідіймального крану СКГ-63/100 на ПрАТ «Запоріжкокс» та відповідальним за безпечне ведення цих робіт, призначення відповідальною особою за безпечне виконання робіт з демонтажу стрілового обладнання вантажопідіймального крану СКГ-63/100 ненавченого підрядника ОСОБА_9 призвели до того, що 30.06.2018, ОСОБА_9 , керуючи роботами з демонтажу крану СКГ- 63/100, допустив виконання цих робіт з порушеннями правил безпеки та технології робіт, без застосування тимчасової опори для встановлення стріли крану СКГ-63/100 у неробоче (опущене) положення та з недотриманням схем та способів строповки дав команду «віра» машиністу крану НОМЕР_1 , за допомогою якого здійснювались демонтажні роботи, на підйом демонтованого «трикутника» стріли крану СКГ-63/100, який був неправильно застроплений, у зв`язку з чим під час підйому «трикутника» вершина його обірвалася зі стропів та впала на ОСОБА_9 , внаслідок чого останній загинув на місці події.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_7 невинуватою у зв`язку з тим, що не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому вона обвинувачується.

Суд виходив з того, що між ТОВ «Стальноконструкція-103» та ОСОБА_9 станом на 30.06.2018 були відсутні трудові відносини, оскільки ОСОБА_9 не був працівником ТОВ «Стальноконструкція-103», а виконував роботи на підставі договору підряду, укладеного із цим товариством, а за умовами цього договору сам ОСОБА_9 мав дбати про особисту безпеку та здоров`я у процесі виконання обумовлених робіт, знати та виконувати вимоги нормативно-правових актів по охороні праці, мати усі необхідні дозволи для укладення цього договору та ніс відповідальність за порушення техніки безпеки і охорони праці.

Однак без належної уваги суду залишилося те, що роботи з демонтажу крану СКГ 63/100, які виконувалися 30.06.2018 на підприємстві ПрАТ «Запоріжкокс», під час виконання яких з керівником дільниці механізації ТОВ «Стальконструкція-103» ОСОБА_9 стався нещасний випадок із смертельним наслідком, за змістом обвинувачення відносяться до робіт з підвищеною небезпекою.

При цьому за змістом обвинувачення ОСОБА_7 , будучи директором ТОВ «Стальконструкція-103», уклавши договір підряду від 19.06.2018 № 196/18-1 з ОСОБА_9 на виконання робіт по керівництву дільниці механізації, допустила підрядника ОСОБА_9 до виконання робіт з демонтажу вантажно-підіймального крану СКГ 63/100, який не мав дозволу Держпраці на виконання робіт підвищеної небезпеки та не пройшов спеціальне навчання та перевірку знань і медичний огляд за професією, й надалі призначила ОСОБА_9 керівником робіт з демонтажу крану СКГ 63/100 на підприємстві ПрАТ «Запоріжкокс» та відповідальним за безпечне ведення цих робіт.

З огляду на це, апеляційним судом не вмотивовано, у зв`язку з чим й на основі яких правових норм суд вбачає, що залучення директором підприємства для виконання робіт з підвищеною небезпекою особи не з числа працівників свого підприємства, а зовні за договором підряду, надає директору право допустити (призначити) таку особу, яка не має відповідних дозволів на виконання робіт з підвищеною небезпекою, не пройшла відповідне навчання до виконання таких робіт.

Й чому ці аспекти вбачаються судом такими, що в цьому випадку перебувають за межами відповідальності директора підприємства за викладених у змісті обвинувачення обставин, та/або не утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України.

Крім цього, частиною ч. 3 ст. 404 КПК України встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За висновками об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду про застосування норми права, передбаченої ч. 3 ст. 404 КПК України (постанова від 03 квітня 2023 року (справа № 537/984/20, провадження № 51-1747кмо22), під час апеляційного розгляду за апеляційною скаргою прокурора, потерпілого чи його представника з вимогою щодо постановлення нового вироку, за наявності доводів про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та/або неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, суд апеляційної інстанції має право повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, безвідносно до того чи заявлено клопотання про повторне дослідження доказів.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі прокурор ставив питання про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та можливе неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, перевірити це апеляційний суд міг шляхом повторного дослідження доказів у кримінальному провадженні.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК України), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, з урахуванням приписів ст. 404 КПК України.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора не надав, дійшов передчасного висновку про необхідність залишення без зміни вироку місцевого суду про визнання невинуватою ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України.

З огляду на викладене колегія суддів вбачає, що порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження, є істотними, оскільки могли перешкодити апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин касаційну скаргу прокурора потрібно задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду скасувати на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі, надати на всі доводи відповіді й ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, яке відповідатиме положенням статей 370, 419 КПК України.

У зв`язку з цим колегія суддів не вбачає доцільним надавати відповіді на інші доводи касаційної скарги прокурора, аналіз яких може бути пов`язаний з дослідженням та оцінкою фактичних обставин справи, що не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції.

Керуючись положеннями ст. ст. 412, 419, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 19 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3