Справа № 943/2185/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/609/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Буського районного суду Львівської області від 24 червня 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червоноград, Львівської області, українця, громадянина України, не одруженого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.1 ст.121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

оскаржуваною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 28 серпня 2025 року включно із визначенням застави у розмірі 161 040 грн.

На д ухвалу суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід або зменшити розмір застави.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею не обґрунтована наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження вчинення ним кримінального правопорушення. Враховуючи наведене, вважає, що його тримання під вартою є незаконним та відбувається в неналежних умовах, що порушує його права. Окрім того, зазначає , що він вже тривалий час, а саме з 19 березня 2023 року тримається під вартою, тобто вже понад два роки, справа затягується, що порушує його право на справедливий суд.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали клопотання та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначених у ч. 1 цієї статті, деякі, зокрема, відноситься право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виглядіі тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою з визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів контрольного провадження, на розгляді у Буському районному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.1 ст.121 КК України.

Ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на строк 60 днів до 28 серпня 2025 року включно із визначенням застави у розмірі 161 040 грн.

В мотивах свого рішення суд першої інстанції зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а тому, з врахуванням особи обвинуваченого, до нього неможливо застосувати більш м`які запобіжні заходи.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 199 КПК України, колегія суддів вважає, доведеним прокурором, що ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, не зменшились, а відтак, обґрунтованими є висновки суду, що застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання є недостатнім.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, неодружений, даних про наявність на утриманні осіб у матеріалах провадження немає, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків.

З врахуванням вищевказаних обставин, віку та стану здоров`я обвинуваченого, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність достатніх підстав вважати, що для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, обвинуваченому слід продовжити строк тримання під вартою із визначенням застави у розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 182 КК України, для тяжких злочинів у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що є необхідним та достатнім для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження вчинення ним кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, підлягають з`ясуванню в процесі розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Також, колегія суддів звертає увагу на необхідності дотримання судом першої інстанції розумних строків судового розгляду вищевказаного кримінального провадження, відповідно до ст. 28 КПК України, беручи до уваги тривале перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Відтак, істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали Буського районного суду Львівської області від 24 червня 2025 року відносно ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

ухвалу Буського районного суду Львівської області від 24 червня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 із визначенням застави у розмірі 161 040 грн. залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4