Справа № 225/5293/17
Провадження № 1-кп/206/80/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року Самарський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого суді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_3 про визнання наданих стороною обвинувачення доказів очевидно недопустимим в рамках кримінального провадження № 0000029 від 07 січня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Самарського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження № 0000029 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_3 заявив клопотання про визнання очевидно недопустимими доказами, а саме: протоколу огляду місця події від 07 січня 2016 року проведеного в період часу з 07 години 00 хвилин до 07 години 10 хвилин; протоколу огляду місця події від 07 січня 2016 року проведеного в період часу з 12 години 45 хвилин до 13 години 00 хвилин, протоколу огляду місця події від 07 січня 2016 року проведеного в період часу з 17 години 50 хвилин до 18 години 10 хвилин, протоколу огляду місця події від 09 січня 2016 року проведеного в період часу з 14 години 30 хвилин до 15 години 00 хвилин, протоколу огляду місця події від 22 січня 2016 року проведеного в період часу з 15 години 00 хвилин до 16 годин 30 хвилин, протоколу огляду відеоматеріалу від 22 квітня 2026 року проведеного у період часу з 10 години 20 хвилин до 13 години 40 хвилин, постанову про визнання речовими доказами від 22 квітня 2025 року, висновок судово-балістичної експертизи № 53 від 25 січня 2016 року, висновок судово-медичної експертизи № 60 від 18 березня 2016 року, протокол впізнання від 22 березня 2016 року, протокол впізнання від 19 квітня 2019 року, протоколи слідчих експериментів проведених із свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 19 квітня 2016 року, протокол слідчого експерименту проведеного за участю потерпілого ОСОБА_10 від 22 березня 2016 року. Захисник вважає, що надані вказані вище докази стороною обвинувачення отриманні з грубим порушенням норм КПК України, мають ознаки фальсифікації і не можуть бути покладені в основу обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та не повинні досліджуватися судом взагалі.

Прокурор не вбачав підстав для задоволення клопотань, оскільки вважав їх передчасними.

Представник потерпілого ОСОБА_6 заперечував проти клопотань захисника щодо визнання наданих стороною обвинувачення доказів очевидно недопустимими.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився з клопотаннями свого захисника, просив їх задовольнити.

Захисник ОСОБА_3 підтримав свої клопотання, просив їх задовольнити.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

З правового змісту вказаної норми Закону випливає, що ознаки недопустимості доказів поділяються на очевидні та не очевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду.

Частиною 1 ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Кримінально-процесуальним Законом не визначено переліку підстав, за наявності яких можливо відокремити очевидно недопустимі докази від недопустимих. Наведене слугує підставою для визнання доказу очевидно недопустимим, коли недопустимість ґрунтується на обставинах, фактах, що є безсумнівними, беззаперечними, зрозумілими для всіх учасників судового провадження і не потребують додаткового дослідження.

Разом з тим, заявлені докази, які просить визнати очевидно недопустимим захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_3 , можуть бути визнані недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, шляхом дослідження кожного доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Вирішення питання щодо очевидної недопустимості доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх у взаємозв`язку з іншими доказами, на думку суду - є передчасним, а тому відсутні підстави для задоволення вказаних клопотань.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 89, 358, 369-372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Залишити без задоволення клопотання захисника ОСОБА_3 від 10.04.2025 року про визнання наданих стороною обвинувачення доказів очевидно недопустимим в рамках кримінального провадження № 0000029 від 07 січня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1