ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року

м. Київ

справа № 487/1428/21

провадження № 51-2029км21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 10 грудня 2024 року вирок місцевого суду залишив без зміни.

За вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 10 грудня 2020 року приблизно о 21:30, більш точного часу в ході судового розгляду справи не встановлено, разом із потерпілим ОСОБА_8 знаходився біля 10-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

У вказаний час у зазначеному місці у ОСОБА_7 , який почув словесний конфлікт між ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_9 під час їх телефонної розмови, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .

Реалізуючи цей намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх караність та бажаючи настання протиправних наслідків, ОСОБА_7 ножем, який у той час тримав у правій руці, завдав ОСОБА_8 одного удару в ділянку грудної клітки зліва.

Згідно з висновком експерта, у потерпілого ОСОБА_8 наявні тілесні ушкодження у вигляді сліпого проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з пошкодженням перикарда, лівої легені, 3-го ребра, яке ускладнилося лівостороннім гемопневмотораксом. Ці тілесні ушкодження належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Вимоги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу з доповненнями

У касаційній скарзі з доповненнями засуджений просить скасувати вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року.

При цьому посилається на те, що кримінальне провадження щодо нього сфабриковане, в його діях відсутній склад злочину, а судді під час розгляду були упередженими.

Також зазначає про перебування у Державній установі «Петрівська виправна колонія (№ 49) під впливом і тиском правоохоронних органів та деяких суддів.

Крім цього, вказує про порушення його права на захист, оскільки адвокат ОСОБА_10 взагалі не був знайомий зі справою і не виконував функцій захисника.

Посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального законувказує на зареєстровані заяви від 05 березня 2021 року та від 08 серпня 2023 року ОСОБА_11 про події 10 грудня 2020 року у м. Миколаєві (вул. Генерала Карпенко, 67) між ним ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_8 ( ОСОБА_12 ).

Зазначає, що пояснення свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не підтверджують його винуватість, оскільки вони його не впізнали і стверджували, що події відбувались у травні та червні 2021 року, хоча він перебуває під вартою з 11 грудня 2020 року.

Посилається на те, що коли ОСОБА_8 викликав швидку допомогу і поліцію, заявив, що йому невідомий наніс тілесні ушкодження, при цьому назвався чужим прізвищем. Хоча у цьому кримінальному провадженні заявляв, що засудженого знає давно і неодноразово брав кошти у борг.

Вказує на неврахування судами того, що він із захисником заявляв відвід судді ОСОБА_15 та прокурору ОСОБА_16 у квітні та березні 2022 року.

Зазначає, що ухвала апеляційного суду є незаконною, зокрема вказує на незаконність складу суду.

Також ставить інші вимоги, що стосуються фактичних обставин кримінального правопорушення та неповноти судових розглядів.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник та засуджений підтримали касаційну скаргу з доповненнями та просили її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення касаційної скарги з доповненнями.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, засудженого та прокурора, перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі з доповненнями, дослідивши матеріали кримінального провадження, Суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Він є судом права, а не факту, і під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Отже, касаційний суд не перевіряє рішень щодо неповноти та однобічності судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

За правилами ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими з урахуванням вимог ст. 94 цього Кодексу.

Колегія суддів не вбачає підстав стверджувати про порушення права на захист засудженого під час розгляду провадження в апеляційному суді, оскільки поруч із ним перебував його захисник - адвокат ОСОБА_10 , який діяв відповідно до доручення Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 14 травня 2024 року. При цьому, як убачається із запису судового засідання, захисник підтримував клопотання та позицію засудженого в ході судового розгляду, а ОСОБА_7 не висловлювався щодо неналежної правової допомоги та не заявляв клопотань про заміну захисника.

Щодо доводів про неврахування заяв ОСОБА_11 , згідно з якими саме він заподіяв тілесні ушкодження потерпілому, колегія суддів виходить такого.

Неповнота судових розглядів не є предметом касаційного провадження, а касаційний суд перевіряє лише істотні порушення, допущені судами першої чи апеляційної інстанцій.

За матеріалами кримінального провадження, суди в межах наданих їм повноважень визнали достовірними показання потерпілого про те, що саме ОСОБА_7 заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження.

Суди послалися на сукупність досліджених доказів, які підтверджують правдивість показань потерпілого, у тому числі взяли до уваги показання засудженого, який не заперечував наявності конфлікту між ним та потерпілим у час та в місці, які вказано в обвинуваченні, дані протоколу слідчого експерименту від 15 грудня 2021 року за участю ОСОБА_7 , який відтворив обставини конфлікту із ОСОБА_8 , а також свідка ОСОБА_9 , яка також повідомила про словесну перепалку між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Заяви від імені ОСОБА_11 про вчинення злочину, які засуджений долучив до матеріалів провадження, датовані 05 березня 2021 року та 08 серпня 2023 року, однак описують події, які відбувалися 10 грудня 2020 року, отже подані через значний проміжок часу.

Крім того, джерело їх походження та отримання засудженим у скаргах не вказано.

Також у заяві від 05 березня 2021 року на ім`я Генерального прокурора є очевидні ознаки втручання у зміст документів, зокрема вказано вихідний номер Офісу Генеральної прокуратури, а не номер, який зазначається під час надходження документа.

Згідно інформації Головного слідчого управління Національної поліції України за результатами перевірки заяви ОСОБА_11 не встановлено підстав для внесення інформації до ЄРДР.

Згідно зі ст. 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження та звукозаписів судових засідань відсутні дані, що сторона захисту заявляла клопотання про допит як свідка ОСОБА_11 , тому апеляційний суд, діючи в межах своїх повноважень, передбачених ст. 404 КПК, не допустив істотних порушень його вимог.

Колегія суддів не вбачає істотних суперечностей у показаннях потерпілого, наданих в суді першої інстанції та оцінених апеляційним судом, щодо заподіяних йому тілесних ушкоджень саме ОСОБА_7 , оскільки, як установлено з матеріалів кримінального провадження, заяву про злочин та первинну інформацію надавав батько потерпілого ОСОБА_17 , він показав, що бачив засудженого 10 грудня 2020 року, коли той приходив до його сина, однак його ім`я чи прізвища він не знав. Також зазначив, що викликав швидку допомогу, коли син повернувся додому в крові та повідомив, що його вдарили ножем.

У витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0003389 (зареєстрований 11 грудня 2020 року о 03:40) зазначено про надходження повідомлення щодо вчинення кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 121 КК за таких обставин: 10 грудня 2020 року до Миколаївської лікарні швидкої медичної допомоги з приміщення квартири в АДРЕСА_3 ) доставлено ОСОБА_8 з тілесним ушкодженням у вигляді проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з пересіченням 3-го ребра, пошкодженням перикарда та легені й лівостороннім гемопневмотораксом, проводиться подальша перевірка.

Крім того, у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15 грудня 2020 року зазначено, що потерпілий указав на особу на ім`я ОСОБА_18 як на того, хто 10 грудня 2020 року заподіяв йому тілесні ушкодження.

В результаті проведення оперативних та слідчих дій було встановлено ОСОБА_7 , як особу, яка може бути причетна до скоєного кримінального правопорушення.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімка від 16 грудня 2020 року підтверджує, що потерпілий указав на ОСОБА_7 як особу, що завдала йому тілесних ушкоджень.

При цьому ОСОБА_7 , під час судового розгляду, не заперечував, що в зазначені в обвинуваченні час та місці мав конфлікт із потерпілим.

Засуджений, викладаючи доводи про тиск на нього, не посилається на те, що тиск чинився під час досудового розслідування, чи він давав показання під примусом.

У скаргах він указує про те, що, перебуваючи в Державній установі «Петрівська виправна колонія (№ 49), він зазнавав впливу і тиску від правоохоронних органів та деяких суддів.

Суд неодноразово зазначав, що коли особа небезпідставно заявляє про те, що вона була піддана жорстокому поводженню з боку суб`єктів владних повноважень, це вимагає проведення ефективного офіційного розслідування. Водночас для того щоб у компетентних органів виник обов`язок провести таке розслідування, заява має бути «небезпідставною». Особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати їм певне підтвердження або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, що дасть можливість перевірити, чи має заява певні підстави. Хоча доведення обґрунтованості заяви про погане поводження не може покладати на заявника надмірний тягар доведення, однак за відсутності будь-якої інформації, яку можливо перевірити, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і не створює обов`язку її розслідування (див., наприклад, постанови ККС ВС від 07 травня 202в року у справі № 705/2043/14-к провадження 51-5436км24; від 15 квітня 2025 року у справі № 219/1639/19 провадження 51-784км 24).

Згідно із судовими рішеннями, зі скарг ОСОБА_7 , які містяться в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що засуджений неодноразово посилався на упередженість і злочинну змову працівників правоохоронних органів та деяких суддів, які обмежували його права та чинили тиск, що було предметом досудового розслідування, у тому числі об`єднаного кримінального провадження за № 0002599 від 15 грудня 2021 року.

За результатами досудового розслідування 13 жовтня 2022року слідчий ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_19 закрив кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002599, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365 КК.

Слідчий суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва ухвалою від 30 травня 2023 року скаргу ОСОБА_7 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження повернув заявнику.

Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 04 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вказану вище ухвалу слідчого судді -без змін.

За таких обставин Суд не має достатніх підстав вважати, що заява засудженого про погане поводження є небезпідставною.

У касаційній скарзі з доповненнями не наведено фактичних даних, які свідчать про те, що, незважаючи на проведене розслідування та судові рішення, вирок місцевого суду та ухвала апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 є необґрунтованими, не вмотивованими чи незаконними.

Касатор не наводить беззаперечних фактичних даних, які не врахував суд першої інстанції, розглядаючи його заяви про відвід судді та прокурора, і які ставлять під сумнів законність прийнятих рішень згаданим судом щодо цього питання. Згідно з ухвалами місцевого суду під час розгляду заяв про відвід судді та прокурора було встановлено, що засуджений на обґрунтування своїх доводів про відвід посилався фактично на незгоду з прийнятими процесуальними рішеннями, уважав, що їх ухвалено з порушенням вимог КПК, а тому суддя і прокурор були упередженими. На думку колегії суддів, ухвали про відмови в заявлених відводах є вмотивованими та аргументованими, а засуджений не навів беззаперечних доводів, які спростовують указані висновки.

Також судом надано оцінку показанням свідка ОСОБА_14 , не встановлено в них істотних суперечностей з установленими фактичними обставинами, а оцінено їх в сукупності з іншими доказами. Не вбачає в них істотних розбіжностей і колегія суддів Верховного Суду.

Крім того, засуджений не конкретизував, хто такий свідок ОСОБА_13 , про якого він зазначає в касаційній скарзі з доповненнями, не вказує що ця особа могла повідомити, як її пояснення могли вплинути на законність прийнятого рішення та в чому їх істотність.

В судових рішеннях будь-які посилання на свідка ОСОБА_13 відсутні.

Зазначаючи про те, що ухвала апеляційного суду є незаконною ОСОБА_7 не вказує, яка це конкретно ухвала та чому вона прийнята незаконним складом суду.

Посилаючись на те, що апеляційний суд не розглянув його клопотань, засуджений не обґрунтував і не конкретизував яких саме та яким чином вказане вплинуло на законність прийнятих рішень.

В касаційній скарзі та доповненнях до неї, засуджений також посилається на незгоду з судовими рішеннями в інших справах, однак вони не є предметом цього касаційного провадження, тому не підлягають перевірці.

Засуджений просить змінити йому запобіжний захід, однак таке прохання не узгоджується з положеннями статей 433, 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги у випадку залишення судових рішень без змін.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам КПК, та погоджується з наведеними у ній висновками про законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Інші доводи засудженого щодо переоцінки фактичних обставин кримінального провадження та достовірності доказів Суд не бере до уваги, адже вони не є предметом касаційного розгляду відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК.

Також касаційна скарга містить інші аргументи, які не потребують

детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставами для безумовного скасування судових рішень, суд касаційної інстанції не встановив.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого з доповненнями ? без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3