печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001006 від 28.12.2024, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Телаві, Республіка Грузія, особи без громадянства, раніше судимого, не адвоката, не депутата,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 за погодженням з прокурором відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення, організації виконання рішень ЄСПЛ Департаменту протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001006 від 28.12.2024 відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копія клопотання та матеріалів на його обґрунтування відповідно до ч. 2 ст. 184 КПК України вручені ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001006 від 28.12.2024 за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 367 КК України, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 139, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 365 КК України.

У вказаному провадженні ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме в спричиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілому.

Необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення із застосуванням насильства, що передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що вже саме по собі може бути вагомою підставою і мотивом для підозрюваного переховуватися від слідства та суду.

На даний час існують ризики того, що він, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та реальність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Розмір застави просив не визначати.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання з підстав в ньому зазначених. Сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом забезпечення процесуальної поведінки підозрюваного. Окрім того зауважив на наявність ризиків, які мають високий ступінь ймовірної реалізації у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4

Підозрюваний та його захисник заперечили щодо задоволення клопотання. Захисник зазначив, що стороною обвинувачення не доведені мета застосування запобіжного заходу, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Також вказали щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки ані повідомлення про підозру, ані клопотання про застосування запобіжного заходу, не містять відомостей про конкретні факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення повідомлення про підозру за інкримінованим злочином.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши клопотання та дослідивши докази, якими обґрунтовується клопотання, заперечення та докази, якими обґрунтовуються такі заперечення, документи, які характеризують особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов такого.

Клопотання подано до суду та судове засідання відбувається у встановлені законом строк.

Так, слідчим суддею встановлено, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001006 від 28.12.2024 за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 367 КК України, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 139, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 365 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що у вихідний день 22.12.2024 о 14:11 год до камерного приміщення № 71, посту № 3 корпусного відділення № 2 ДУ «Київський слідчий ізолятор», що за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, в якому утримувалися ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , прийшов ув`язнений з камерного приміщення № 35 ОСОБА_9 на прізвисько « ОСОБА_28 », який через дверну кватирку заглянув до камерного приміщення № 71 та привітався з ув`язненим ОСОБА_20 , з яким провів коротку розмову.

В подальшому, після розмови між ОСОБА_9 та ОСОБА_20 , ОСОБА_9 покинув корпусне відділення № 2 та о 14:18 год знову повернувся до камерного приміщення № 71, двері до якого відкрив молодший інспектор режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_16 та о 14:19 год впустив ОСОБА_9 до камерного приміщення № 71.

Далі о 14:25 год молодший інспектор режиму охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_16 , в присутності молодшого інспектора денної зміни відділу режиму і охорони ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_17 , вивів з камерного приміщення № 71 ув`язнених ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_26 . Після чого вказані ув`язнені, під супроводом ОСОБА_9 , пішли на п`ятий поверх корпусних відділень № 1, 2 до прогулянкового дворику № 23.

Піднявшись до прогулянкових двориків на 5-ий поверх ув`язненні ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_26 , під супроводом ОСОБА_9 , о 14:26 год зайшли до прогулянкового дворику № 23, де вже перебували інші ув`язненні, а саме: ОСОБА_8 з камерного приміщення № 35, ОСОБА_10 з камерного приміщення № 101, ОСОБА_11 з камерного приміщення № 101, ОСОБА_4 з камерного приміщення № 101 та інші, невстановлені на даний час досудовим розслідуванням, ув`язнені з різних камерних приміщень.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, проте не раніше 14:26 год та не пізніше 14:45 год, у прогулянковому дворі № 23 на ґрунті неприязних відносин ув`язнених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_29 , ОСОБА_4 та інших невстановлених досудовим розслідуванням ув`язнених з ув`язненим ОСОБА_20 , у останніх виник злочинний умисел на спричинення ОСОБА_20 тяжких тілесних ушкоджень, з метою заподіяння останньому смерті.

З метою реалізації раптового злочинного умислу, у проміжок часу з 14:26 год до 14:45 год, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ув`язнений ОСОБА_8 , перебуваючи у прогулянковому дворі № 23 ДУ «Київський слідчий ізолятор», у присутності ув`язнених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_29 , ОСОБА_4 та інших невстановлених досудовим розслідуванням ув`язнених, підійшов до ув`язненого ОСОБА_20 та наніс йому кулаками обох рук почергового три удари в обличчя, від яких ОСОБА_20 втратив рівновагу та впав на підлогу.

В подальшому, продовжуючи виконання спільного злочинного умислу, ОСОБА_8 нахилився до напівлежачого ув`язненого ОСОБА_20 , котрий не міг чинити опір та наніс останньому щонайменше десять-п`ятнадцять сильних ударів кулаками обох рук в область голови та тулубу.

Після чого, ОСОБА_8 відійшов від ОСОБА_20 та до останнього одразу підійшли ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_29 , ОСОБА_4 та інші невстановлені досудовим розслідуванням ув`язнені, які з метою виконання спільного злочинного умислу, одночасно нанесли ОСОБА_20 кожен приблизно по десять сильних ударів ногами по всьому тілу.

Таким чином ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_29 , ОСОБА_4 та інші, невстановлені досудовим розслідуванням, особи спричинили ув`язненому ОСОБА_20 тяжкі тілесні ушкодження, у вигляді синця на верхній повіці лівого ока, ближче до зовнішнього його кута, синця на грудній клітині зліва від рівня 4-го ребра до 11-го ребра між середньо-пахвовою та задньо-пахвовою лініями, синця у лівому підребер`ї на рівні задньої пахвової лінії, синців на тильній поверхні лівої кісті на фоні основного суглобу 3-го пальця та на тильній поверхні основної фаланги 4-го пальця, перелому 4-11 ребр по передньо-пахвовій лінії зліва, 4-7 по передньо-пахвовій справа та перелому 7-го ребра по лопатковій лінії зліва із розривами пристінкової плеври зліва, крововилив у м`які тканини голови у правій скронево-потиличній ділянці, крововиливу під оболонки, у речовину та шлуночки мозку, що спричинені в результаті дії тупих предметів в один і той самий час, та які перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті, та в подальшому, 28.12.2024, призвели до смерті ув`язненого ОСОБА_20 внаслідок поєднаної травми голови та грудної клітини з пошкодженням головного мозку та ребер.

За вказаними вище фактами кримінальної протиправної діяльності 23.04.2025 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series А, № 182).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтверджується зібраними у даному кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- Протоколами оглядів від 28.12.2024, 29.12.2024 та 20.01.2025;

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_30 ;

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_31 ;

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_32 ;

- Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_32 ;

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_33 ;

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_34 ;

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_35 ;

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_36 ;

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_37 ;

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_38 ;

- Протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_38 ;

- Протоколами пред`явлення фотознімків для впізнання за участю свідка ОСОБА_38 ;

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_39 ;

- Протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_39 ;

- Протоколами пред`явлення фотознімків для впізнання за участю свідка ОСОБА_39 ;

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_40 ;

- Висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 19.02.2025;

- Висновком судової медичної експертизи від 21.02.2025;

- Висновком судової медичної експертизи від 13.02.2025;

- Висновком судової медичної експертизи від 18.03.2025;

- Висновок комісійної судово-медичної експертизи від 25.03.2025;

- Висновками судових психологічних експертиз від 11.04.2025;

- Висновком судової психологічної експертизи від 14.04.2025.

Виходячи з наявних в матеріалах даних, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто в спричиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілому.

При цьому, докази на вказаній стадії кримінального процесу на їх допустимість відповідно до ст. 89 КПК України слідчим суддею не оцінюються.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, у сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, копії яких долучені до клопотання.

Приймаючи вказані дані з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважаю їх достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_4 . Крім того, вищенаведені обставини підтверджуються поясненням прокурора наданим під час розгляду цього провадження, а також доказами, зокрема протоколами допиту свідків та низкою інших документів, долучених стороною обвинувачення до клопотання.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, ніж до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість покарання, особу підозрюваного, його вік, сімейний та майновий стан, та доходить висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та реальність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя, з урахуванням матеріалів клопотання та пояснень сторін у судовому засіданні, вбачає наявними ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України з таких підстав.

Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду), підтверджується тим, що Кримінальне правопорушення, що інкримінується ОСОБА_4 відповідно до ст. 12 КК України, належать до тяжких, оскільки санкція ч. 2 ст. 121 КК України передбачає основне покарання у вигляді позбавленням волі на строк до десяти років.

Вищевикладене свідчить також про те, що він, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення нового тяжкого злочину, будучи раніше судимим, не бажаючи повертатися в місця позбавлення волі, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування.

Будучи особою, яка неодноразово притягалася до кримінальної відповідальності за вчинення різних кримінальних правопорушень, маючи повагу та злочинний авторитет у кримінальному середовищі, підтримуючи тісні взаємозв`язки з особами із злодійського суспільства, може скористатися вказаними злочинними зв`язками та можливостями вказаних осіб, з метою постійної зміни місця свого перебування (проживання), що дозволить йому протягом тривалого часу переховуватися від органів слідства та суду, та в подальшому уникнути покарання.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні), полягає в тому, що, З урахуванням відомих підозрюваному обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, підозрюваний може вдатися до вчинення погроз фізичною розправою, умовлянь, підкупу, шантажу, інших дій насильницького характеру з метою впливу на інших підозрюваних, а також на свідків, які як допитані так і не допитані у кримінальному провадженні, та зміни останніми показів в частині фактичних обставин. Вплив на підозрюваних та свідків може сприяти уникненню притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності.

Окрім цього у кримінальному провадженні не встановлено усіх осіб, можливо причетних до вчинення кримінального правопорушення, а відсутність належного та ефективного заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного може негативно відобразитися на результатах досудового розслідування.

Разом з цим, слід врахувати що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Тобто, ризик впливу на свідків існує на початковому етапі кримінального провадження, як при зібранні доказів, так і до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підтверджується тим, що на даний час у кримінальному провадженні існують обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, може продовжити узгоджувати свої дії з іншими учасниками злочинів, з метою недопущення викриття себе, а також з метою перешкоджання органу досудового розслідування у встановленні обставин вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Зазначені вище обставини також свідчать про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Даний ризик підтверджується самим характером вчинення кримінальних правопорушень та особистістю підозрюваного, та ґрунтується на тому, що ОСОБА_4 не бажаючи підкорюватися загальноприйнятим нормам поведінки та моралі, підпорядковуватися та дотримуватися чинних законів України, вчинив нове, цинічне та аморальне, за своєю природою, кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_4 , не бажає ставати на шлях виправлення та ресоціалізації, тобто процесу позитивних змін, які створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, не намагається та не збирається підкорюватись вимогам законодавства України, а також загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, використовуючи свій авторитет в злочинному світі може й надалі вчиняти кримінальні правопорушення, завдаючи непоправної шкоди інтересам громадян, суспільства та держави.

З огляду на встановлення наявності обґрунтованої підозри, доведеність існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, особу підозрюваного та конкретні обставини правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , слідчий суддя вважає, що будь-який більш м`який запобіжний захід, зокрема і домашній арешт, не зможе запобігти встановленим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому наявні підстави для задоволення клопотання слідчого та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Проте, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбаченні статтями 177, 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 193, 194, 196, 205, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати в межах кримінального провадження № 0001006 від 28.12.2024, відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21 червня 2025 року.

При застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою розмір застави не визначати.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1