ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2009/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 , погодженого прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно, подане у кримінальному провадженні № 0002668, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 липня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

до Дарницького районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14 липня 2025 року, клопотання було передано до провадження судді ОСОБА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що слідчим СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві розслідується кримінальне провадження № 0002668 від 12 липня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , визначивши незаконне зберігання з метою збуту психотропної речовини, обіг якої обмежено, як додаткове джерело для здобуття коштів і матеріальних благ для свого існування, з корисливих мотивів, всупереч врегульованих законом суспільних відносин щодо порядку обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, 30 червня 2025 року за допомогою мобільного додатку «Telegram», домовився із невстановленою досудовим розслідуванням особою, профіль якої в мобільному додатку підписаний як «ОСОБА_6», щодо отримання психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін, з метою подальшого збуту.

Надалі, 30 червня 2025 року невстановлена особа, профіль якої в мобільному додатку підписаний як «ОСОБА_6», за допомогою служби таксі «Uklon» на транспортному засобі Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , відправила у вигляді посилки ОСОБА_4 невстановлену кількість психотропної речовини, яка була упакована в згортки ізоляційної стрічки в середині із полімерними пакетами з пазовим замком в кожному з яких наявна порошкоподібна речовина білого кольору, після чого за адресою: м. Київ, вул. Урлівська, неподалік будинку №4А, о 22 год. 27 хв., ОСОБА_4 забрав посилку із невстановленою кількість психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін, та розпочав незаконно зберігати з метою подальшого збуту.

Так, 12 липня 2025 року приблизно о 11 годині 49 хвилин за адресою: м. Київ, Дарницький р-н., неподалік озера «Вирлиця», працівниками поліції було затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого в подальшому, під час особистого обшуку в наплічній сумці чорного кольору, було виявлено та вилучено 17 (п`ятнадцять) згортків ізоляційної стрічки чорного кольору в середині кожного з яких містились полімерні пакети з пазовим замком із порошкоподібною речовиною білого кольору, в одному з яких міститься психотропна речовина, обіг якої обмежено - амфетамін, масою 0,294 г., яку ОСОБА_4 , умисно, незаконно, протиправно, з корисливих мотивів, всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15.02.1995, «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою КМУ № 589 вії 03.06.2009, придбав та зберігав, з метою подальшого збуту.

Амфетамін, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», «Список №2 Психотропні речовини, обіг яких обмежено» в «Таблиці II», є психотропною речовиною, обіг якої обмежено.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини з метою збуту, тобто у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 307 КК України.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину від 12 липня 2025 року за результатом особистого обшуку у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено: мобільний телефон Redmi 9С NFC з сім-картою НОМЕР_2 , ІМЕН: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , який був упакований до спеціального сейф-пакету NPU5026945.

Постановою слідчого від 12 липня 2025 року вказані речі були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

З метою забезпечення збереження вилученого під час огляду майна та збереження речових доказів, посилаючись на положення статей 98, 167, 170 КПК України слідчий просить накласти арешт на вказане майно.

Відповідно до частини першої статті 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

У судове засідання з`явився слідчий, який входить до групи слідчих у вказаному кримінальному провадженні, власник вилученого майна - ОСОБА_4 . Слідчий клопотання підтримав, просив накласти арешт на вилучене майно.

Власник майна (підозрюваний) заперечував щодо задоволення клопотання, зазначив, що вилучений телефон є його єдиним засобом зв`язку із рідними.

Слідчий суддя, вивчивши доводи клопотання та долучені докази, заслухавши думку прокурора, власника майна, дійшов такого висновку.

Слідчим відділом Дарницького УП ГУ НП у м. Києві розслідується кримінальне провадження № 0002668 від 12 липня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 307 КК України.

12 липня 2025 року ОСОБА_4 було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 307 КК України.

12 липня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбченого частиною першою статті 307 КК України.

Як було зазначено слідчим у судовому засіданні, ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Як визначено частиною другою статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Частиною третьою статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно зі статтею 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчий суддя враховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, а тому зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, враховуючи положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виходить з того, що згідно із практикою ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Описана у клопотанні фабула у сукупності з матеріалами кримінального провадження, доданими до клопотання, на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак злочину, передбаченого частиною першою статті 307 КК України.

Дослідивши додані до клопотання матеріали досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що вони містять достатні для цього етапу розслідування докази, які доводять причетність ОСОБА_4 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 307 КК України.

Згідно із частиною третьою статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом першим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

З протоколу огляду мобільного телефону "Redmi 9C NFC" з сім-картою НОМЕР_2 , IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_5 від 12 липня 2025 року вбачається, що в ньому міститься інформація, яка може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 307 КК України.

Відповідно до частини другої статті 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно із частиною другою статті 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Частиною п`ятою статті 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано з додержанням вимог статті 171 КПК України та у строк, встановлений частиною п`ятою цієї статті.

Враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що мало місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 307 КК України, речі, які вилучені під час проведення особистого обшуку при затриманні ОСОБА_4 відповідають критеріям речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки можуть містити інформацію та відомості, які можуть бути використані як доказ факту вчинення кримінального правопорушення або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зважаючи на правову підставу для арешту майна, слідчий суддя вважає, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна створить ризики переховування, знищення або спотворення інформації, яка має значення для досудового розслідування, і з огляду на завдання кримінального провадження вважає, що у даному випадку втручання у володіння майном, виходячи з визначених КПК України засад кримінального провадження, є виправданим та пропорційним.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:

клопотання слідчого - задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон "Redmi 9C NFC" з сім-картою НОМЕР_2 , IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1