КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №940/1583/24 Головуючий суддя у 1 інстанції: ОСОБА_1
провадження №11-кп/824/3731/2025 Головуючий суддя: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні, начальника Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Тетіївського районного суду Київської області від 12 лютого 2025 року у кримінальному провадженні

№ 0000137 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кашперівка Тетіївського району Київської області, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов?язаного, судимого вироком Тетіївського районного суду Київської області від 27.12.2024 року за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, відповідно до ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.382 КК України, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року до Тетіївського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_8 .

Встановлено, що постановою Тетіївського районного суду Київської області від 13.12.2023 року у справі №940/1381/23, яка набрала законної сили 06.03.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 рік.

Однак, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 21.11.2023 року о 19 год. 42 хв. керував транспортним засобом Honda DIA по вул. Шкільній в с. Кашперівка Білоцерківського району Київської області і був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 та відповідно стосовно ОСОБА_8 працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП від 21.11.2023 року серії ААД №017255, який скеровано до Тетіївського районного суду Київської області.

10.01.2024 року Тетіївським районним судом Київської області за результатами розгляду вищевказаного протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП, винесено постанову по справі №940/1423/23, яка набрала законної сили 01.07.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 рік.

Однак ОСОБА_8 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомленим із нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 04.08.2024 року о 16 год. 25 хв. керував транспортним засобом Honda DIA по вул. Київська в с. Кашперівка Білоцерківського району Київської області був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 та відповідно стосовно ОСОБА_8 працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126 від 04.08.2024 року серії ААД № 563198 та за ч.3 ст. 130 КУпАП від 04.08.2024 року серії ААД № 893205, які скеровано до Тетіївського районного суду Київської області.

11.09.2024 року Тетіївським районним судом Київської області за результатами розгляду вищевказаного протоколу серії ААД № 563198 про вчинення адміністративного правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП винесено постанову по справі № 940/1012/24 та протоколу серії ААД № 893205 про вчинення адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 130 КУпАП винесено постанову по справі № 940/1013/24, які об`єднано в одне провадження та присвоєно справі № 940/1012/24, яка набрала законної сили 24.09.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 126, ч.3 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення: за ч.3 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить

51 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років без конфіскації транспортного засобу; за ч.5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить

40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років безоплатного вилучення транспортного засобу.

Крім того, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомленим із нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 26.11.2024 року об 11 год. 44 хв. керував транспортним засобом Honda DIA та на перехресті вулиць Лісна та Лесі Українки в селі Кашперівка Білоцерківського району Київської області був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, а саме, водій був без мотошолому.

Вироком Тетіївського районного суду Київської області від 12 лютого 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 382 КК України.

Призначено ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.382 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України протягом іспитового строку покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи, або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Тетіївського районного суду Київської області від 27.12.2024 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді двох років обмеження волі, відповідно до ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, більш суворим по даному вироку, та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України протягом іспитового строку покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи, або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 вирішено обчислювати з моменту проголошення вироку.

Не погоджуючись із зазначеним вироком суду, старший прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні, начальник Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання у зв?язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просить вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.382 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за цим вироком та вироком Тетіївського районного суду від 27.12.2024 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування остаточного призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов?язки відповідно до ст.76 КК України, а саме: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції, в порушення вимог закону, звільнив ОСОБА_8 від призначеного за ч.1 ст.382 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком в 2 роки на підставі ст.75 КК України, чим застосував закон, який не підлягає застосуванню, а отже, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, після чого, вже відповідно до вимог кримінального закону, призначив остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, з врахуванням покарання, призначеного вироком Тетіївського районного суду Київської області від 27.12.2024, та остаточно визначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, після чого, на підставі ст.75 КК України звільнив останнього від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

За ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку суду, винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 є доведеною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України. Його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.1 ст.382 КК України судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, який раніше судимий вироком Тетіївського районного суду Київської області від 27.12.2024 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, посередньо характеризується за місцем проживання, не одружений, не працюючий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а також інші обставини, які відповідно до положень Кримінального кодексу України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як зазначав суд першої інстанції, що обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд врахував повне визнання ним своєї винуватості, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставин, що обтяжують покарання, не встановив.

Реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням всіх обставин у справі, даних, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у виді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст.382 КК України, оскільки, на думку суду, таке покарання буде справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням того, що обвинуваченим ОСОБА_8 вчинене дане кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 382 КК України, до постановлення вироку Тетіївського районного суду Київської області від 27.12.2024 року, тому остаточне покарання йому судом було визначено відповідно до ч.4 ст. 70 КК України.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на наступні обставини.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш сурового покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, пов?язані з обліком чи доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів строком на 3 роки з конфіскацією майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 27.03.2024, більш суворим, призначеним даним вироком, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, пов?язані з обліком чи доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів строком на 3 роки з конфіскацією майна.

Положеннями п.1 ч.1 ст.413 КПК України визначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яке тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Як зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, оскаржуваним вироком суд ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України за наступних обставин.

Так, відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що адміністративне правопорушення - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами.

Згідно зі ст.23 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Отже, позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов?язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов?язковість судового рішення згідно зі ст.129 Конституції України є однією з основних засад судочинства. Як установлено у ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов?язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об?єднаннями на всій території України.

Обов?язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Встановлено, що постановою Тетіївського районного суду від 13.12.2023 року у справі №940/1381/23, яка вступила в законну силу 06.03.2024, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Проте, ОСОБА_8 достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов?язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об?єднаннями на всій території України, 21.11.2023 о 19:42 год. керував транспортним засобом - мопедом Honda DIA по вул. Шкільній в с. Кашперівка Білоцерківського району Київської області і зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, та стосовно ОСОБА_8 працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУПАП від 21.11.2023 року серії ААД №017255, який скеровано до Тетіївського районного суду Київської області.

10.01.2024 року Тетіївським районним судом Київської області за результатами розгляду протоколу серії ААД №017255 про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП винесено постанову по справі 940/1423/23, яка вступила в законну силу 01.07.2024, відповідно до якої ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Разом з тим, ОСОБА_8 достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов?язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об?єднаннями на всій території України, 04.080.2024 року о 16:25 год. керував транспортним засобом - мопедом Honda DIA по вул. Київська в с.Кашперівка Білоцерківського району Київської області і зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, та стосовно ОСОБА_8 працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУПАП від 04.08.2024 року серія ААД №563198 та за ч. 3 ст. 130 КУпАП від 04.08.2024 року серія ААД №893205, які скеровано до Тетіївського районного суду.

11.09.2024 року Тетіївським районним судом Київської області за результатами розгляду протоколу серія ААД №563198 про вчинення адміністративного правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП, винесено постанову по справі №940/1012/24 та протоколу серії ААД893205 про вчинення адміністративного правопорушення за ч.3 ст.130 КУпАП, винесено постанову по справі №940/1013/24, об?єднано в одне провадження, присвоївши №940/1012/24, яка вступила в законну силу 24.09.2024, відповідно до якої ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.3 ст.130 КУпАП та накладено стягнення:

- за ч.3 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п?ятдесят одну тисячу) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років без конфіскації транспортного засобу;

- за ч.5 статті 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п?ять років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Крім цього, ОСОБА_8 достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов?язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об?єднаннями на всій території України, 26.11.2024 о 11:44 год. керував транспортним засобом - Honda DIO та на перехресті вулиць Лісна та Лесі Українки в с. Кашперівка, Білоцерківського району, Київської області, зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме водій був без мотошолому.

Зазначеними діями ОСОБА_8 умисно не виконав постанову Тетіївського районного суду від 24.09.2024 про позбавлення його права керування транспортними засобами, що набрала законної сили.

Не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає вирок Тетіївського районного суду Київської області від 12.02.2025 стосовно ОСОБА_8 незаконним у зв?язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, за ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як передбачено, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У ст.75 КК України зазначено, що суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов?язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст.403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 ст.127 КК України, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п?яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте, абз.1 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що суд, у разі визнання особи винною у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, приймає рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки після визначення остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України, виходячи з його виду й розміру.

Також, у Постанові Верховного Суду від 23.09.2019 року (справа №199/1496/17) об?єднана палата вирішила, що якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку ст.75 КК України, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інше кримінальне правопорушення, за яке вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, то суд визначає остаточне покарання згідно з ч.4 ст.70 КК України, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст.75 КК України.

Як зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції, в порушення вказаних вимог закону, звільнив ОСОБА_8 від призначеного за ч.1 ст.382 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком в 2 роки на підставі ст.75 КК України, чим застосував закон, який не підлягає застосуванню, а тому неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, після чого, вже відповідно до вимог кримінального закону, призначив остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, з врахуванням покарання, призначеного вироком Тетіївського районного суду Київської області від 27.12.2024, та остаточно визначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, після чого, на підставі ст. 75 КК України звільнив останнього від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

За вимогами п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з наведеного, колегія суддів суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а вирок Тетіївського районного суду Київської області від 12 лютого 2025 року зміні в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, у зв?язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.382 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за цим вироком та вироком Тетіївського районного суду від 27.12.2024 року остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування остаточного призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки та покласти на нього обов?язки відповідно до ст. 76 КК України, а саме: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок слід залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні, начальника Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Тетіївського районного суду Київської області від 12 лютого 2025 року змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання у зв?язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.382 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за цим вироком та вироком Тетіївського районного суду від 27.12.2024 року остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування остаточного призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки та покласти на нього обов?язки відповідно до ст.76 КК України, а саме: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4