Провадження № 1-кс/712/3031/25
Справа № 712/8139/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2025 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси клопотання слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у міста Києві, ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000064, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.03.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, молодший інспектор прикордонної служби 1-ї категорії механіку інженерного відділення п`ятої прикордонної комендатури НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

у с т а н о в и в:

Старший слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у міста Києві звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

У обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000064 від 18.03.2025 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону та прокурорами Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону.

Досудовим розслідуванням установлено, що згідно Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Усупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації (далі - рф) володимир путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів зс рф на територію України.

24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, рф та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09.12.1981 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21.12.1965, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24.10.1970, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16.12.1970, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14.12.1974, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є рф.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф.

31.05.1997, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та рф уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф (ратифікований Законом України від 14.01.1998 №13/98-ВР та Федеральним Законом рф від 02.03.1999 № 42ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору, рф зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 (ратифікований рф 22.04.2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

З метою зміни меж території та державного кордону України під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та зс рф, 18.03.2014 в односторонньому порядку незаконно включено до складу рф території АР Крим та м. Севастополя, 07.04.2014 на території України в межах Донецької області створено терористичну організацію «донецька народна республіка» (далі «днр»), а 27.04.2014 в межах Луганської області терористичну організацію «луганська народна республіка» (далі «лнр»), у складі яких утворені незаконні збройні формування.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та зс рф.

Так звані «донецька народна республіка» і «луганська народна республіка» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичними організаціями.

У подальшому, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України, що проживають на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, а також АР Крим, громадянами рф та світовою спільнотою, у лютому 2022 року керівниками терористичних організацій «днр/лнр» оголошено так звану мобілізацію на окупованій території Донецької області, а 21.02.2022 рф визнано «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку» незалежними державами.

22.02.2022 президент рф направив до ради федерації звернення про використання зс рф за межами рф, яке задоволено.

24.02.2022 приблизно о 5 годині президент рф оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

У подальшому зс рф, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, вторглись на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Київській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено, і наразі він діє строком до 07.08.2025.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022, затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, оголошено проведення загальної мобілізації.

Строк проведення загальної мобілізації неодноразово продовжувався Указами Президента України і наразі його продовжено до 07.08.2025.

18.12.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням стану здоров`я та інших даних, здійснено призов ОСОБА_5 на військову службу за мобілізацією та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 « ІНФОРМАЦІЯ_3 », з подальшим призначенням на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 1-ї категорії механіка інженерного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 (з місцем дислокації у АДРЕСА_3 ) НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

У зв`язку із вищезазначеним, відповідно до: ст. 1, ст. 4, ч. 1 ст. 14 та абзацу 2 ст. 6 Закону України Про Державну прикордонну службу України» ОСОБА_5 є військовослужбовцем правоохоронного органу спеціального призначення.

Не пізніше 20.11.2024, більш точного часу досудовим розслідуванням установити не вдалося, ОСОБА_5 потрапив в поле зору представника розвідувального органу країни агресора ОСОБА_7 , у ході спілкування з яким був залученим до співпраці з представником розвідувального органу рф, з метою нанесення шкоди державній безпеці України та ініціативно обрав собі псевдонім «Комуніст».

У ході вказаної співпраці ОСОБА_5 отримав завдання щодо збору та передачі інформації про розташування позицій, дислокації, чисельності, маршрутів пересування сил та засобів Збройних Сил України та інших військових формувань України, які приймають участь у наданні відсічі збройній агресії рф проти України.

Солдат ОСОБА_5 , реалізуючи свій кримінальнопротиправний умисел, спрямований на виконання злочинного задання представника розвідувального органу рф ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану з особистих мотивів та з метою заподіяння на шкоду суверенітетові, недоторканності, обороноздатності України, а також допомоги представникам зс рф у проведенні підривної діяльності проти України, 24.02.2025 не пізніше 17 год 11 хв, перебуваючи у розташуванні військової частини НОМЕР_2 , за допомогою картографічного веб-сервісу від компанії «Google» передав останньому, використовуючи месенджер «Telegram», дані щодо місця дислокації військової частини НОМЕР_2 та особового складу вказаного військового формування представнику розвідувального органу зс рф ОСОБА_7 .

10.03.2025 ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, спрямованого на виконання злочинного завдання представника розвідувального органу зс рф ОСОБА_7 , діючи в умовах воєнного стану з особистих мотивів та з метою заподіяння на шкоду суверенітетові, недоторканності, обороноздатності України, а також допомоги представникам зс рф у проведенні підривної діяльності проти України, перебуваючи у розташуванні військової частини НОМЕР_2 , за допомогою картографічного веб-сервісу від компанії «Google», передав останньому, використовуючи месенджер «Telegram», дані щодо розташування особового складу та місця дислокації військової частини НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), що на той час виконував бойові завдання з відсічі збройної агресії рф проти України на території Донецької області.

Крім того, у період з 27.11.2024 по 05.12.2024 солдат ОСОБА_5 на виконання злочинного задання представника розвідувального органу рф ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану з особистих мотивів та з метою заподіяння на шкоду суверенітетові, недоторканності, обороноздатності України, а також допомоги представникам зс рф у проведенні підривної діяльності проти України, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за допомогою картографічного веб-сервісу від компанії «Google», передав останньому, використовуючи месенджер «Telegram», дані щодо розташування ДП Науково-виробниче об`єднання «ФОРТ» МВС України, а також фотографії та місця дислокації паркінгу співробітників вказаного державного підприємства.

Разом з тим, у період з 24.02.2025 по 09.04.2025, солдат ОСОБА_5 на виконання злочинного задання представника розвідувального органу рф ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану з особистих мотивів та з метою заподіяння на шкоду суверенітетові, недоторканності, обороноздатності України, а також допомоги представникам зс рф у проведенні підривної діяльності проти України, перебуваючи у розташуванні військової частини НОМЕР_2 , за допомогою картографічного веб-сервісу від компанії «Google» передав останньому, використовуючи месенджер «Telegram», анкетні дані військовослужбовців рядового складу, командирів підрозділів, ідентифікатори стільникового зв`язку, які належать останнім, а також реєстраційних номерних знаків транспортних засобів, якими користується вищезазначена категорія осіб.

12.06.2025 ОСОБА_5 був затриманим в порядку ст. 208 КПК України слідчим Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, за адресою: Рівненська обл., Вараський р-н., с-ще., Зарічне, вул. Лесі Українки 14.

Цього ж дня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, наданні іноземній державі або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненій в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

На теперішній час є необхідність у застосуванні до ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують достатні підстави вважати, що підозрюваний, знаходячись на волі може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор зазначив, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним обов`язків та запобігти існуванню зазначеним ризикам.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Підозрюваний та захисник в судовому засіданні не заперечили проти задоволення клопотання, просили вирішити його на розсуд суду.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, приходить до наступного.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Причетність ОСОБА_5 до інкримінованого йому злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Оцінюючи зазначені у клопотанні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчим суддею враховано таке.

На теперішній час є достатні підстави вважати, що підозрюваний, знаходячись на волі може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1) переховуватись від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), ураховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, існує ризик, що він з метою уникнення кримінальної відповідальності вживатиме ретельних заходів з переховування від органів досудового розслідування та суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України), на даний час встановлюються додаткові відомості щодо вчинення кримінальних правопорушень підозрюваним ОСОБА_5 , а тому, він, знаючи про такі факти, вчинятиме дії спрямовані на знищення документів, речей, які містять відомості, що матимуть доказове значення під час доведення вини підозрюваного;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), ураховуючи, що злочинна діяльність підозрюваного ОСОБА_5 пов`язана з держаною зрадою, останній може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, що будуть спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, наданні іноземній державі або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Таким чином, слідчий суддя вважає доведеними ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що прокурором належними та допустимими доказами на цій стадії досудового розслідування доведено обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та обґрунтованість застосування саме такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою.

Підозрюваний притягається до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, він одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, має постійне місце проживання, офіційно непрацевлаштований, раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки.

Тому, ураховуючи наявність вищезазначених ризиків, особу підозрюваного, спосіб вчинення інкримінованого злочину, слідчий суддя погоджується з доводами прокурора, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти наявним ризикам.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статі.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Слідчим суддею не встановлено жодної підстави для визначення підозрюваному розміру застави.

Керуючись ст. ст. 131-132, 176-178, 183-184, 193 194, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 10 серпня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання, тобто з 12 червня 2025 року о 10 год. 52 хв.

Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається підозрюваному після її оголошення, слідчому для виконання та прокурору для відома.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошений 16 червня 2025 року о 14 год. 05 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1