МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/7146/23

Провадження № 1-кс/210/938/25

04 червня 2025 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

представника заявника, - адвоката: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції (дистанційного провадження), клопотання адвоката ОСОБА_3 , котра діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, подане в рамках кримінального провадження №0001444 від 25.12.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2025 року до провадження слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , котра діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, подане в рамках кримінального провадження №0001444 від 25.12.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України, в якому адвокат просила суд скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року автомобіль марки «BMW X5», vin НОМЕР_1 , чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування заявленого клопотання адвокат зазначила, що 07 квітня 2025 року ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області накладено арешт на вилучений під час обшуку 06.03.2025 року автомобіль марки «BMW X5», vin НОМЕР_1 , чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , власник ТЗ ОСОБА_4 . транспортний засіб «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_2 був на законних підставах, та у встановленому законом порядку придбаний ОСОБА_4 15.02.2025 року, тобто через майже три роки після викладених в ухвалі суду подій, які відбувались у період з 22.11.2022 по 15.03.2023 року, при цьому остання не має до них жодного відношення. Також, про відсутність обставин за яких транспортний засіб ««BMW X5» д.н.з. НОМЕР_2 мав би безпосереднє значення для кримінального провадження свідчить те, що дозволу слідчого судді в ухвалі про проведення обшуку на відшукання та вилучення транспортного засобу не було. На думку захисника, відсутні підстави вважати, що належний ОСОБА_4 транспортний засіб був одержаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення, призначався для схиляння осіб до вчинення кримінального правопорушення, був предметом злочину чи то підшуканий, виготовлений, пристосований або використаний як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Отже, з огляду на те, що транспортний засіб не містить ознак речового доказу у відповідність до положень ст. 98 КПК України, не підлягає конфіскації майна як виду покарання чи то спеціальній конфіскації, та такий вид забезпечення кримінального провадження є обтяжливим та не співмірним, а тому вважають, що арешт накладено було накладено необґрунтовано, без достатніх правових підстав, без ретельної перевірки та встановлення всіх обставин справи, тобто відсутні законні підстави подальшого втручання у конституційні права власника майна на вільне володіння своїм майном, в зв`язку з чим вважаємо за необхідне звернутись із клопотанням про скасування арешту. Посилаючись на вимоги ст. ст.ст. 98, 170, 174 КПК України просив суд клопотання задовольнити у повному обсязі.

Присутня у судовому засіданні в режимі відео конференції адвокат ОСОБА_3 просила суд задовольнити клопотання в повному обсязі, посилаючись на наведені у ньому обґрунтування.

Прокурор до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У задоволенні клопотання просить відмовити у зв`язку з відсутністю підстав.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив такі обставини.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Під час розгляду клопотання встановлено, що у провадженні СВ Відділення поліції №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001444 від 25.12.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 від 04.03.2025 року надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля яким користується ОСОБА_5 , а саме BMW X 5, д.н.з. НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_4 .

На підставі вказаної ухвали 06.03.2025 року слідчим відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області, проведено обшук автомобіля «BMW X5», vin НОМЕР_1 , чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , власник ТЗ ОСОБА_4 , яким фактично користується ОСОБА_5 , під час обшуку виявлено та вилучено: свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 , ключі від автомобіля, а також вилучено зазначений автомобіль «BMW X5», vin НОМЕР_1 , чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 .

06.03.2025 року слідчим винесено постанову про визнання вказаного автомобіля, технічного паспорту та комплекту ключів від нього, в якості речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 від 07.04.2025 року накладено арешт на на вилучений під час обшуку 06.03.2025 року автомобіль марки «BMW X5», vin НОМЕР_1 , чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , власник ТЗ ОСОБА_4 , який перебуває в користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження-судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК).

Так, за приписами статті 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 132 КПК не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

При цьому норми частини другої статті 173 КПК зобов`язують слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Вирішуючи подане клопотання, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, в рішенні у справі «Узан та інші проти Туреччини» ЄСПЛ, оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п.195). Крім того, в п. 203 рішення у наведеній справі ЄСПЛ, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право людини, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Таким чином, накладення арешту не має на меті позбавити особу належного їй на праві власності майна, а лише тимчасово обмежити її право користуватись та/або розпоряджатись ним, зокрема до завершення проведення експертного дослідження, завершення кримінального провадження тощо.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що адвокатами не доведено, що потреба у подальшому застосуванні арешту автомобіль «BMW X5», vin НОМЕР_1 , чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 відпали, оскільки кримінальне провадження на теперішній час триває, арешт було накладено з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання. Під час розгляду клопотання про скасування арешту не встановлено, що майно, на яке ухвалою слідчого судді було накладено арешт, не відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Так, на час розгляду слідчим суддею даного клопотання про скасування арешту майна, обставини, якими обґрунтовувався арешт не перестали існувати, а необхідність в подальшому продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна не відпала, оскільки застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні на даний час.

Враховуючи, що обов`язок доказування перед слідчим суддею наявності підстав для скасування арешту майна покладено на осіб, які звертаються з цим клопотанням, вони повинні обґрунтувати необхідність скасування арешту майна.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України - арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, його захисника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У відповідності до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (справа «Іатрідіс проти Греції». Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля ( справа «Антріш проти ФранціЇ»).

Судова практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар «Спорронг та Льон рот проти Швеції». Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами , які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч.3 ст.170 КПК України, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Слідчий суддя наголошує про наявність достатніх підстав вважати, що майно на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, і у разі скасування арешту існує ризик відчуження вказаного майна.

З огляду на зазначене, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки заявником не представлено доказів того, що на теперішній час минула потреба в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження. На час розгляду клопотання у кримінальному провадженні №001444 від 25.12.2023 року збереження речового доказу на даному етапі досудового розслідування необхідне для забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання.

Керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170, 173-174, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , котра діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, подане в рамках кримінального провадження №0001444 від 25.12.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України, - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 05 червня 2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1