Справа № 308/5506/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/268/25 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.04.2025.

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області про обрання запобіжного заходу та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13.06.2025, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, військовослужбовця військової служби НОМЕР_1 у військовому званні «молодший сержант», підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, відомості про яке 17.04.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000655.

З клопотання вбачається, що у провадженні СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000655 за ч. 2 ст. 146 КК України, відомості про яке 17.04.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У ході досудового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України у зв`язку з призовом під час мобілізації, 17.04.2025 приблизно о 07 год 34 хв, діючи з прямим умислом, який виник на підставі раніше сформованих неприязних відносинах у зв`язку з розірванням шлюбу із громадянкою ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх діянь, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи за адресою м. Ужгород, вул. Юрія Венеліна-Гуци, навпроти будинку № 9, незаконно позбавив волі колишню дружину ОСОБА_10 , а саме всупереч волі останньої, заштовхав її до салону автомобіля марки «KIA» моделі «Sportage» зеленого кольору, д.н.з. Латвійської Республіки « НОМЕР_2 », та всупереч її волі помістив на заднє сидіння вказаного автомобіля. При цьому, під час поміщення ОСОБА_10 до автомобіля, ОСОБА_6 з метою подавити волю потерпілої до опору, однією рукою почав душити останню, а другою утримував за руки, спричинивши їй фізичні страждання.

Надалі, під час перебування в салоні автомобіля марки «KIA» моделі «Sportage», ОСОБА_6 , незаконно позбавивши волі потерпілу ОСОБА_10 , насильно, незаконно, утримуючи її в автомобілі, розпочав рух у напрямку вул. Олега Куцина в м. Ужгород.

-2-

У той час, громадянин ОСОБА_11 , перебуваючи в себе вдома за адресою: АДРЕСА_2 , почув крики особи жіночої статі, після чого вийшовши на подвір`я належного йому домоволодіння, побачив, як потерпілу проти її волі заштовхують до салону вищевказаного автомобіля, та намагаючись припинити вчинення злочину, підняв із землі камінь та жбурнув у сторону вказаного автомобіля, який, на той час, вже розпочав рухатися у напрямку вул. Олега Куцина, розбивши, при цьому, переднє пасажирське вікно, однак ОСОБА_6 продовжив рух далі.

Після чого, потерпіла, будучи незаконно позбавлена волі, в салоні автомобіля марки «KIA» моделі «Sportage» зеленого кольору, д.н.з. Латвійської Республіки « НОМЕР_2 », зуміла відчинити двері та вистрибнути з вказаного автомобіля, який продовжував рух, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження.

17.04.2025 ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України і 18.04.2025 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 146 КК України.

Необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою мотивовано обґрунтованістю пред`явленої останньому підозри, тяжкістю покарання, а саме позбавлення волі на строк до 5 років, а також наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконний вплив на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення інших кримінальних правопорушень, запобігти яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, неможливо.

При вирішенні клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя врахувала наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, яка підтверджується долученими до клопотання доказами, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, дані про особу підозрюваного, який раніше судимий та підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення під час іспитового строку, є військовослужбовцем та негативно характеризується за місцем служби, розлучений, а також наявність ризиків його неналежної процесуальної поведінки, зокрема передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. З метою запобігання встановлених в ході судового розгляду ризикам слідчий суддя вважала за доцільне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Крім того, врахувавши наведене, а також положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не визначила підозрюваному ОСОБА_6 заставу, оскільки кримінальне правопорушення, у якому підозрюється останній, пов`язане із застосуванням насильства, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді від 18.04.2025 скасувати та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. Вважає ухвалу необґрунтованою та незаконною, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження. Захисник посилається на те, що органом досудового розслідування не доведено жодного з передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків і такі ґрунтуються виключно на припущеннях. Вина ОСОБА_6 у незаконному позбавленні волі людини є недоведеною, оскільки підозрюваний та потерпіла є колишнім подружжям, мають спільно набуте майно, спільну дитину та займаються спільним її вихованням, а тому дану ситуацію не можна віднести до

-3-

класичного злочину «викрадення людини». Крім того, підозрюваний має постійне місце проживання, утримує матір похилого віку, яка потребує сторонньої допомоги, має міцні соціальні зв`язки, є військовослужбовцем та брав участь у бойових діях. Тому, для забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків достатнім буде застосування щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність

-4-

соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя повною мірою дотрималася вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглядаючи дане клопотання, слідчий суддя належно дослідила та перевірила наведені у ньому доводи щодо обґрунтованості підозри та наявності ризиків які, власне, викликали необхідність вжити заходи для забезпечення кримінального провадження шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000655 за ч. 2 ст. 146 КК України, відомості про яке 17.04.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

17.04.2025 ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України і 18.04.2025 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 146 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 18.04.2025 за клопотанням слідчого щодо ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

При вирішенні питання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено доведеність слідчим обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав уважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і такий висновок підтверджується перевіреними слідчим суддею доказами, яким дана належна оцінка.

Відповідно до положень ст. 177, 183 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього

-5-

процесуальних обов`язків, а також запобігання переховування від органів досудового розслідування чи вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків та інших учасників у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити вище вказані дії.

Як встановила слідчий суддя і це підтверджується матеріалами судового провадження, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, поряд з тим встановлено, що перебуваючи на волі, ОСОБА_6 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу й свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, на цій стадії досудового розслідування доведена слідчим і прокурором та сумнівів у колегії суддів щодо їх повноти та достатності не викликає.

Наявні докази, які містяться в матеріалах судового провадження дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, на цій стадії досудового розслідування є підтвердженою. В ході кримінального провадження обставини, які мають бути достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення на момент вручення були наявними і підтверджуються доказами, зібраними у ході досудового розслідування, зокрема: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 17.04.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 від 17.04.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 17.04.2025; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.04.2025; протоколом проведення слідчого експерименту від 17.04.2025; протоколом огляду місця події від 17.04.2024; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.04.2025 та іншими матеріалами судового провадження.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії досудового розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція суду випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Слідчим у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 . Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, що можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

-6-

З огляду на викладене, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, обставини його вчинення, його суспільну небезпечність, існуючі в даному провадженні ризики, особу підозрюваного, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчим та прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції доведена неможливість застосування відносно підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, що в ухвалі при застосуванні відносно підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу обґрунтовано прийняла до уваги слідчий суддя.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України взяття під варту як запобіжний захід може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При цьому, слідчим суддею правомірно враховано і те, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.02.2025 за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 02 (два) роки. Однак, ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, натомість під час іспитового строку вчинив новий умисний злочин.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника на предмет відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що з огляду на характер та конкретні обставини кримінального правопорушення такі існують та доводяться відповідними доказами. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження факти та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу й свідка у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри з огляду на те, що підозрюваний та потерпіла є колишнім подружжям, мають спільно набуте майно, спільну дитину та займаються спільним її вихованням, оскільки на даній стадії кримінального провадження, суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки стадія розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу не є стадією розгляду судом кримінального провадження по суті пред`явленої підозри.

Апеляційний суд наголошує, що відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою відповідно до положень ч. 1 ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів, а також кваліфікації дій підозрюваного, буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

З урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 та практики Європейського суду з прав людини, апеляційний суд вважає, що наявні у матеріалах кримінального провадження докази, у своїй сукупності, на даній стадії судового розгляду, вказують на обґрунтованість пред`явленої останньому підозри у вчиненні інкримінованого йому діяння, а тому доводи захисника в частині відсутності обґрунтованості підозри, колегія суддів уважає безпідставними і такі відхиляє.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено.

-7-

Щодо посилання захисника на дані про особу підозрюваного, зокрема про наявність постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків, матері похилого віку на утриманні, то на думку апеляційного суду, вони не є визначальними аргументами для обрання підозрюваному ОСОБА_6 більш м`якого виду запобіжного заходу, оскільки не зменшують встановлені ризики та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Більш того, посилання захисника-адвоката ОСОБА_7 на дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 та їх документальне підтвердження, частково були предметом розгляду та вирішення слідчого судді й на думку апеляційного суду, з огляду на суспільну небезпечність інкримінованого кримінального правопорушення, вони не є визначальними аргументами для обрання підозрюваному ОСОБА_6 більш м`якого виду запобіжного заходу, оскільки не зменшують встановлені ризики та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Також апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах судового провадження відсутні й стороною захисту не надано докази про наявність у підозрюваного ОСОБА_6 будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання його під вартою в умовах ізоляції від суспільства.

Таким чином, наведені захисником в апеляційній скарзі доводи про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено.

Колегія суддів приходить до висновку про доведеність органом досудового розслідування на цій стадії досудового розслідування обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, наявності в зазначеному провадженні ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», а тому апеляційний суд вважає необхідним обрання на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що, всупереч тверджень захисника, узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Також, положенням п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або з погрозою його застосування.

Таким чином, на переконання колегії суддів, при обранні підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею правомірно не визначено розмір застави, враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, з огляду на те, що кримінальне правопорушення,

-8-

в якому підозрюється ОСОБА_6 , вчинене із застосуванням насильства, а також з огляду на те, що покладення на підозрюваного процесуальних обов`язків, передбачених запобіжним заходом у виді застави, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а відтак не мінімізує вищевказані ризики для кримінального провадження.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, вирішено з дотриманням вимог ст. 177, 178, 182, 183 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.04.2025 щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді