Справа № 606/523/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Теребовля кримінальне провадження № 0000059 від 01.03.2025 про обвинувачення:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою спеціальною освітою, заміжньої, на утриманні одна малолітня дитина, непрацюючої, раніше не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст. 190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження прокурора Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2024 року у ОСОБА_3 виник протиправний намір, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 шляхом зловживання довірою.

Реалізуючи свій умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , ОСОБА_3 діючи умисно, з метою особистого збагачення, використовуючи довірливі відносини, які склалися між нею та ОСОБА_5 24.11.2024 звернулася з проханням до останнього позичити їй грошові кошти для вирішення своїх побутових проблем без наміру їх повернення. ОСОБА_5 будучи впевненим у добросовісності намірів ОСОБА_3 , не усвідомлюючи її оманливих дій та розраховуючи на те, що остання поверне йому кошти, 24.11.2024 о 16 год.26 хв. переказав на банківську картку АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1 , належну ОСОБА_3 3168 гривень, якими остання розпорядилася на власний розсуд та потерпілому не повернула.

Таким чином, ОСОБА_3 шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_5 в сумі 3168 гривень. ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

В подальшому, 30.11.2024 у ОСОБА_3 повторно виник злочинний намір, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою. Реалізовуючи вказаний умисел, ОСОБА_3 діючи умисно, з метою особистого збагачення, використовуючи довірливі відносини, які склалися між нею та ОСОБА_5 , 30.11.2024 звернулася з проханням до останнього позичити їй грошові кошти для вирішення своїх побутових проблем, однак реального наміру їх повертати не мала. ОСОБА_5 , будучи впевненим у добросовісності намірів ОСОБА_3 , не усвідомлюючи її оманливих дій та розраховуючи на те, що остання поверне йому кошти, 30.11.2024 о 16.07 год. переказав на банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_3 3980 гривень, якими остання розпорядилася на власний розсуд та потерпілому не повернула. Таким чином, ОСОБА_3 , шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_5 в сумі 3980 грн.

Також, 05 грудня 2024 року, у ОСОБА_3 повторно виник злочинний намір, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою, реалізовуючи який ОСОБА_6 діючи умисно, з метою особистого збагачення, використовуючи довірливі відносини, звернулась до ОСОБА_5 позичити грошові кошти, однак реального наміру повернути їх не мала.

ОСОБА_5 вважаючи наміри ОСОБА_3 добросовісними, 05.12.2024 ог 17 год.04 хв. переказав на банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_3 3482 гривень, якими остання розпорядилася на власний розсуд та потерпілому не повернула.

Таким чином, ОСОБА_3 , шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_5 в сумі 3482 грн.

В подальшому, 11 грудня 2024 року у ОСОБА_3 повторно виник злочинний намір, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою, реалізовуючи який ОСОБА_6 діючи умисно, з метою особистого збагачення, використовуючи довірливі відносини, звернулась до ОСОБА_5 позичити грошові кошти, однак реального наміру повернути їх не мала.

ОСОБА_5 вважаючи наміри ОСОБА_3 добросовісними, 11.12.2024 о 16.20 год. переказав на банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_3 3992 гривень, якими остання розпорядилася на власний розсуд та потерпілому не повернула.

Таким чином, ОСОБА_3 , шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_5 в сумі 3992 грн.

17 грудня 2024 року, ОСОБА_3 діючи повторно, умисно, з метою особистого збагачення, використовуючи довірливі відносини, звернулась до ОСОБА_5 позичити грошові кошти для вирішення побутових потреб, однак реального наміру повернути їх не мала.

ОСОБА_5 , не усвідомлюючи оманливих дій ОСОБА_3 , вважаючи, що остання поверне йому кошти 17.12.2024 о 12.38 год. переказав на банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_3 3482 гривень, якими остання розпорядилася на власний розсуд та потерпілому не повернула.

Таким чином, ОСОБА_3 , шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_5 в сумі 3482 грн.

В подальшому, 23 та 27 грудня 2024 року, 02, 06, 10, 14, 22 січня 2025 року, 06, 10, 14, 18, 21, 25, 26 лютого 2025 року у ОСОБА_3 повторно виник злочинний намір, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою, реалізовуючи який ОСОБА_6 діючи умисно, з метою особистого збагачення, використовуючи довірливі відносини, звернулась до ОСОБА_5 позичити грошові кошти, однак реального наміру повернути їх не мала.

ОСОБА_5 , будучи впевненим у добросовісності намірів ОСОБА_3 , не усвідомлюючи її оманливих дій та розраховуючи на те, що остання поверне йому кошти, 23.12.2024 о 17.20 год. переказав 3482 грн., 27.12. 2024 о 12.43 год. переказав 3467 грн. , 02.01.2025 о 16.57 год. переказав 3467 грн., 06.01.2025 о 18.43 год. переказав 3969 грн., 10.01.2025 о 15.51 год. переказав 3969 грн., 14.01.2025 о 18.19 год. переказав 3482 грн., 22.01.2025 о 12.01 год. переказав 3482 грн., 06.02.2025 о 16.28 год. переказав 3482 грн., 10.02.2025 о 17.46 год. переказав 3482 грн., 14.02.2025 о 14.58 год. переказав 3482 грн., 18.02.2025 о 12.43 год. переказав 3482 грн., 21.02.2025 о 15.55 год. переказав 3482 грн., 25.02.2025 о 15.37 год. переказав 351 грн., о 15.47 год. 301 грн., о 15.52 год. переказав 2487 грн., всього 3139 грн., 26.02.2025 о 14.49 год. переказав 3482 грн., на банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_3 , всіма коштами остання розпорядилася на власний розсуд та потерпілому не повернула. Таким чином, ОСОБА_3 , шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) вчинене повторно.

Будучи допитаною в судовому засіданні, ОСОБА_3 показала, що в листопаді 2024 року познайомилась в парку в м. Теребовля з ОСОБА_5 , обмінялася з ним номерами телефонів. В подальшому переписувалась, під час спілкування, зловживаючи довірою, у неї виник намір заволодіти коштами потерпілого. Під різними приводами просила потерпілого перерахувати кошти на її банківську картку. Останній перераховував гроші, при цьому обвинувачена не мала наміру повертати кошти, використовувала їх для власних цілей та потреб. Потерпілий перерахував їй приблизно 63 000 грн. Після того, як ОСОБА_7 звернувся в поліцію, обвинувачена зателефонувала до свого батька, який проживає в США, щоб він передав їй кошти, таким чином відшкодувала всю завдану шкоду. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати, так як вперше притягується до відповідальності, має на утриманні малолітню дитину, змінила свій сімейний стан, зобов`язується в подальшому не допускати протиправної поведінки. Також обвинувачена погодилася зі всіма фактичними обставинами вчинення кримінальних правопорушень, які викладені в обвинувальному акті.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що в листопаді 2024 року познайомився з ОСОБА_3 в парку в м. Теребовля, коли вона гуляла з дитиною. Розговорилися, обмінялися телефонами, спілкувалися у месенджері, планувати зустрітися. Через деякий час ОСОБА_8 попросила прекинути їй гроші для вирішення побутових потреб на картку. Потерпілий через термінал перерахував кошти. За невеликий проміжок часу ОСОБА_8 знову попросила знову перерахувати їй кошти, зобов`язувалась повернути. Потерпілий переказав. Такі прохання обвинувачена висловлювала регулярно, потерпілий погоджувався, переказував гроші, бо сподівався, що ОСОБА_3 їх поверне. Коли зрозумів, що обвинувачена не має наміру повертати грошові кошти, звернувся в поліцію. Після того обвинувачена відшкодувала повністю завдану шкоду, просив суворо її не карати.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) та за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) вчинене повторно.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст. 65-67 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є кримінальним проступком та нетяжким злочином; обставини кримінального провадження, а саме: визнання вини обвинуваченою, щире каяття. Повне відшкодування шкоди, позицію сторін щодо покарання, зокрема прокурор просив призначити обвинуваченій за кожним правопорушення покарання у виді штрафу, потерпілий просив не карати обвинувачену, відсутність обставин, які б обтяжували покарання, відомості про особу обвинуваченої - те, що вона раніше кримінальних правопорушень не вчиняла, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину.

З огляду на наведені обставини, суд приходить до переконання про призначення обвинуваченій із альтернативних покарань покарання у виді штрафу в межах санкції за кожною статтею обвинувачення. Крім того на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно призначити покарання у виді штрафу.

Таке покарання суд вважає необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено. Заходи забезпечення кримінального провадження не вживалися.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України та призначити їй за даними кримінальними правопорушеннями покарання:

- за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень;

- за ч.2 ст.190 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча ) гривень;

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень, ОСОБА_3 остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча ) гривень.

Апеляція на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Теребовлянський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення. Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1