ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2432/25 Справа № 180/718/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали контрольного кримінального провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями, обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 червня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Чечелівського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 Криміналльного кодексу України (далі-КК), ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст.307 КК, ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК.

Під час судового засідання ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 червня 2025 року, зокрема, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 03 серпня 2025 року включно.

Одночасно обвинуваченому ОСОБА_6 встановлено заставу у розмірі 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 393 640,00 грн. Також судом визначено, що у разі внесення обвинуваченим ОСОБА_6 застави, у відповідності до ч.5 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК), на нього будуть покладені наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він/вона зареєстрований(на), проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади у разі наявності свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення суду у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

Вказує, що всупереч приписам ст.184 КПК у поданому клопотанні прокурором не наведено обґрунтованих доказів щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а тому вони відсутні.

Зазначає, що суд першої інстанції порушує його право на захист, так як не змінює йому захисника, хоча ним було подано відповідне клопотання. Так, із залученим до справи захисником він не може знайти спільну думку щодо спілкування по справі, та сторона захисту не здійснює свої професійні обов`язки, а враховуючи його молодий вік, він не може самостійно чітко скоригувати та сприймати інформацію.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_6 зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевий суд не врахував положення та вимоги ст.ст.183,184,194 КПК, п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.12.2014 року, та застосував їх виключно на власний розсуд, за власними доводами, а не з доводів клопотання прокурора, чим, на переконання обвинуваченого, вийшов за межі своїх повноважень.

З огляду на викладене обвинувачений просить апеляційний суд скасувати ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 червня 2025 року та змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 . Також, відповідно до ст.401 КПК просить витребувати його письмове заперечення на клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 05 червня 2025 року, яке знаходиться у кримінальному провадженні.

Обґрунтованість ухвали місцевого суду в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 сторонами кримінального провадження вже оскаржувалася в апеляційному порядку. Натомість обґрунтованість ухвали місцевого суду в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_10 сторонами не оскаржується.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_17 не з`явився, але його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.422-1 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, з доповненнями, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК є особливо тяжкими злочинами, а також наявність, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, про існування яких свідчить тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, введений на території країни воєнний стан, встановлена ч.ч.1,2 ст.23, ст.224 КПК процедура отримання показань від осіб, які є свідками у цьому ж кримінальному провадженні, у зв`язку з чим ризик впливу на свідків існує не лише на стадії зібрання доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних учасників провадження та дослідження їх судом, а також тривалість вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Окрім того, місцевий суд врахував, що судовий розгляд триває, на даний час був змінений порядок дослідження доказів у кримінальному провадженні за клопотанням сторони захисту та триває стадія допиту обвинувачених, а вказані ризики не зменшилися та не втратили своєї актуальності до теперішнього часу.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, оскільки інші запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів враховує положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення триває, по справі ще не допитано свідків, не досліджено усіх доказів, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене, всупереч доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою, зокрема, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 03 серпня 2025 року включно та альтернативою внесення застави. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, у вигляді домашнього арешту, на чому наполягає обвинувачений, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК та відсутність підстав для продовження йому строку тримання під вартою є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантовані статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Водночас щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про невідповідність клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою вимогам ст.184 КПК, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вони не є предметом апеляційного розгляду, а отже судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про порушення судом першої інстанції його права на захист у зв`язку з не зміною йому захисника ОСОБА_7 , апеляційний суд зазначає, що питання про зміну обвинуваченому захисника вже було вирішено місцевим судом та ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 червня 2025 року у задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_6 про заміну захисника ОСОБА_7 на іншого адвоката за рахунок держави у кримінальному провадженні № 0000085 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 січня 2023 року відмовлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, з доповненнями, обвинуваченого ОСОБА_6 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 червня 2025 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу, з доповненнями, обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 червня 2025 року, якою, зокрема, продовжено строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , строком на 60 днів, тобто до 03 серпня 2025 року включно, з альтернативою внесення застави у розмірі 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 393 640,00 грн. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4