Справа № 163/829/25 Провадження №11-сс/802/241/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 18 квітня 2025 року про відмову у накладенні арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні, звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження, 16.04.2025 внесеного до ЄРДР під № 0000158, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що до ЄРДР внесено відомості про незаконне перевезення через державний кордон ОСОБА_8 автомобілем марки «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , який є особою призовного віку та відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» не має права перетину державного кордону України, що мало місце в МАПП «Ягодин» о 16:27 год. 16 квітня 2025 року.

Цього ж дня в ході проведення огляду місця події на території МАПП «Ягодин», було виявлено та вилучено автомобіль марки «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , з причепом «Krone», номерний знак НОМЕР_2 , який завантажений товаром - харчова соняшникова олія; свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 ; контрольний талон серії ВМ №244427 для проходження по «червоному коридору».

На думку автора клопотання, вилучене майно має силу речового доказу, є засобом вчинення кримінального правопорушення, та надасть змогу об`єктивно встановити важливі обставини провадження, у тому числі, провести експертизи, а неприйняття рішення про арешт майна безумовно тягне його повернення з можливістю втрати доказового значення.

Ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 18.04.2025 в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно - автомобіля марки «ДАФ», номерний знак НОМЕР_1 , з причепом «Кроне», номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , НОМЕР_5 , контрольного талону серії НОМЕР_6 для проходження по «червоному коридору», - відмовлено.

Слідчий суддя місцевого суду відмовляючи в задоволенні клопотання у своєму рішенні зазначив про те, що слідчим органу досудового розслідування не доведено наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для накладення арешту.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову - про задоволення клопотання про накладення арешту на майно. Вважає, що слідчим суддею допущено неповноту дослідження матеріалів клопотання та провадження і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин і містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи. Вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки слідчим суддею не враховано те, що пропоноване для арешту майно відповідає вимогам ст.98 КПК України, а тому на нього слід накласти арешт. Так, прокурор зазначає, що слідчим суддею місцевого суду не враховано того, що транспортний засіб завдяки своїм конструктивним особливостям (можливості переховування особи на верхньому спальному місці в не розкладеному режимі полки) дозволяв приховати в салоні кабіни автомобіля особу, а тому він безпосередньо використовувався для незаконного переправлення осіб через державний кордон, тобто є знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Більше того, з показів ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_8 неодноразово використовував транспортний засіб для переправлення осіб через державний кордон, що в подальшому підтвердилось інформацією ДПСУ. Тому прокурор вважає, що є цілком законні підстави для накладення арешту на майно, яке зазначено у клопотанні слідчого.

Власник майна ОСОБА_10 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду провадження, до апеляційного суду не з`явився. При цьому, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення апеляційного розгляду до суду не подавав.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію у повному обсязі, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У п.1 ч.2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку згідно із ч.3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст.170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч.6 ст.170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За положеннями ч.1, 2 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, і зокрема щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду поданого слідчим клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення з мотивів наведених у судовому рішенні.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що СВ ВП №1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000158, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Підставою для реєстрації даних відомостей в Єдиному реєстрі досудових розслідувань слугувало повідомлення прикордонної служби від 16.04.2021.

16 квітня 2025 року проведено огляд місця події на території МАПП «Ягодин», в ході якого було вилучено автомобіль марки «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , з причепом «Krone», номерний знак НОМЕР_2 , який завантажений товаром - харчова соняшникова олія; свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 ; контрольний талон серії ВМ №244427 для проходження по «червоному коридору».

Вищевказаний транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію і свідоцтво про реєстрацію причепа, а також контрольний талонвизнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000158.

Доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий у клопотанні, а прокурор в ході апеляційного розгляду вказували про те, що вищевказане майно і, зокрема транспортний засіб є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується в даному кримінальному провадженні, а тому з метою проведення необхідних слідчих дій і досліджень судових експертиз, додаткового огляду речей, забезпечення подальшого виконання вироку, воно підлягає арешту.

Судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні №0000158 про підозру оголошено ОСОБА_8 , який здійснював міжнародні перевезення соняшникової олії з України в Королівство Швеція через МАПП «Ягодин» на транспортному засобі марки «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , та причепа «Krone», номерний знак НОМЕР_2 .При цьому, власником транспортного засобу є ОСОБА_10 , який являється фізичною особою-підприємцем, яким надаються послуги у сфері вантажних перевезень.

Водночас, з матеріалів клопотання вбачається, що транспортний засіб був оглянутий органом досудового розслідування, а обставини переправлення ОСОБА_9 через державний кордон зафіксовані відповідними доказами.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в силу ст.41 Конституції України та ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що враховуючи статус власника майна як фізичної особи-підприємця, який надає послуги у сфері вантажних перевезень, а також, що підозрюваним у кримінальному провадженні є інша особа, то накладення арешту на майно не відповідатиме зазначеним вище вимогам КПК України, та не буде пропорційним, тобто порушуватиме «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника і становитиме для нього надмірний тягар.

На думку апеляційного суду, в даному випадку органом досудового розслідування не доведено правових підстав, передбачених КПК України для накладення арешту на майно, яке зазначено у поданому до суду клопотанні, у зв`язку з чим слідчий суддя місцевого суду прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту.

При цьому, доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, не заслуговують на увагу суду, оскільки на думку апеляційного суду фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінально-процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Оскаржувана ухвала слідчого судді суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.98, 170, 407, 376, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 18 квітня 2025 року про відмову у накладенні арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000158 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді