Справа № 309/731/24
Провадження № 1-кп/309/49/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст кримінальне провадження, яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000003 від 1 січня 2024 року відносно :

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна , не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України ,

За участю сторін кримінального провадження:

Прокурора ОСОБА_4

Обвинуваченого ОСОБА_3

Адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 знаходячись за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , умисно, систематично, усвідомлюючи протиправність та караність своїх діянь, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на ґрунті неприязних відносин, вчиняв психологічне насильство відносно свого батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до його психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілого, із супроводженням відчуття глибокого душевного страждання, поєднаного з формуванням внутрішнього психологічного конфлікту.

Зокрема, 17 листопада 2022 року приблизно о 12 год. 00 хв., знаходячись по місцю свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , вчинив психологічне відносно свого батька ОСОБА_3 , а саме виражався в його сторону нецензурною лайкою, намагався затіяти сварку, чим вчинив психологічне насильство в сім`ї, за що 01 грудня 2022 року був притягнений Хустським районним судом до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Також, 09 листопада 2023 року біля 21 год. 00 хв., знаходячись за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_3 вчинив психологічне насильство відносно свого батька ОСОБА_3 , а саме виражався нецензурними словами в його адресу, чим вчинив психологічне насильство, за що 15 листопада 2023 року був притягнений Хустським районним судом до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч .2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім цього, 12 грудня 2023 року біля 10 год. 00 хв., знаходячись за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_3 вчинив психологічне насильство відносно свого батька ОСОБА_3 , а саме виражався нецензурними словами в його адресу, чим вчинив психологічне насильство, за що 19 грудня 2023 року був притягнений Хустським районним судом до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім цього, ОСОБА_3 31 грудня 2023 року біля 13 години 30 хвилин знаходячись за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , продовжуючи вчиняти протиправні дії, умисно, усвідомлюючи протиправність карність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно небезпечних наслідків, не реагуючи на численні звернення потерпілого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є його батьком, до правоохоронних органів з приводу вчинення ним домашнього насильства, принижуючи честь та гідність, затіяв сварку з батьком, в ході якої виражався нецензурними та образливими словами в його бік, погрожував фізичною розправою виганяв з будинку, вчинивши психологічне насильство в сім`ї щодо батька ОСОБА_3 .

В судовому засіданні ОСОБА_3 після роз`яснення йому обвинувачення, свою вину у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину передбаченого ст. 126-1 КК України визнав частково, у вчиненому щиро розкаявся. Суду ствердив, що він дійсно неодноразово мав конфлікти на побутовому рівні з своїм батьком, після чого батько дзвонив його сестрі, а та в свою чергу у поліцію. За наслідками розгляду заяв батька він був Хустським районним судом був притягнутий до адміністративної відповідальності. Відносно події , що мала місце 31.12.2023 р. ствердив , що така подія дійсно мала місце, однак він батька сільцем по спині не бив , та керамічну кружку у його обличчя не кидав. Всі ці події сталися оскільки він перебував в стані алкогольного сп`яніння і не міг контролювати себе. На даний час він з батьком примирився і батько не має до нього жодних матеріальних чи моральних претензій. Про вчинене шкодує.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 суду ствердив, що його син ОСОБА_3 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння неодноразово вчиняв з ним сварку. Після цього він дзвонив своїй доньці ОСОБА_6 , якій розказував , що трапилось, а вона в свою чергу викликав працівників поліції. На даний час він з сином примирився і просить суворо його не карати. Крім того, потерпілий суду ствердив, що дійсно 31.12.2023 р. між ним та сином, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, знову виник конфлікт, під час якого син його ображав нецензурними словами, виганяв з будинку, однак щоб він його бив стільцем та кидав у нього кружку не пам`ятає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є рідною сестрою ОСОБА_3 та відповідно донькою потерпілого ОСОБА_3 від надання показів відмовилась на підставі ст. 63 Конституції України.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.. 126-1КК України повністю доводиться письмовими доказами, які досліджені в судовому засіданні зокрема:

- Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 31.12.2023 р. відповідно до якого потерпілий ОСОБА_3 просить прийняти міри до його сина ОСОБА_3 , який 31.12.2023 р. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння погрожував йому фізичною розправою та ображав його нецензурними словами.

- Постановою Хустського районного суду від 01 грудня 2022 р. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП ;

- Постановою Хустського районного суду від 15 листопада 2023 р. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП;

- Постановою Хустського районного суду від 19 грудня 2023 р. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП;

Зазначені докази, сумнівів у їх достовірності не викликали, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, визнається і оцінюється судом як належні та допустимі, а у сукупності достатніми та взаємозв`язаними для прийняття процесуального рішення.

З правової позиції, яка відображена у постанові Верховного Суду в справі №754/17019/17 вбачається, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Він означає, що в достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що у його достовірності взагалі немає сумнівів, але означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.

Підґрунтям стандарту «поза розумним сумнівом» є фундаментальна цінність суспільства - гірше осудити невинного, ніж дозволити винному уникнути покарання; відповідно суспільство, яке цінує добре ім`я і свободу кожного, не повинно засуджувати людину, коли є розумні сумніви в її винуватості.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно, досліджені докази суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, та у їх відношенні безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 наведеного Кодексу судом не встановлено та сторонами не доведено. Як наслідок, на переконання суду, яке ним сформоване у порядку ст. 94 КПК України, наявні в матеріалах кримінального провадження докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому немає об`єктивних підстав їм недовіряти.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених протиправних дій обвинуваченим, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою як окремо, так і в сукупності, доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини, визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та які містяться у матеріалах цього провадження.

Разом з тим, під час судового розгляду судом не встановлено факту застосування фізичної сили обвинуваченим ОСОБА_3 31.12.2023 р. відносно свого батька . Дані твердження спростовані самим потерпілим ОСОБА_3 , який суду ствердив , що не пам`ятає такого. Також з дослідженого протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 31.12.2023 р. вбачається, що потерпілий ОСОБА_3 просить прийняти міри до його сина ОСОБА_3 , який 31.12.2023 р. перебуваючи в стані алкогольного спяніння погрожував йому фізичною розправою та ображав його нецензурними словами. У даному протоколі не зафіксовано, що обвинувачений здійснив фізичне насилля відносно свого батька. Інших доказів, які б підтверджували факт фізичного насильства матеріали справи не містять.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ст.126-1 КК України оскільки він своїм діями вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах , що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Відповідно до ст.. 12 КК України злочин, який передбачений ст.126-1 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Також суд враховує, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами , які пом`якшують покарання - судом не встановлено.

Обставини передбачені ст. 67 КК України, що обтяжують покарання - вчинення злочину відносно особи похилого віку.

Виходячи з обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, враховуючи особу підсудного, а саме те, що підсудний у вчиненому розкаявся, посередньо характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, враховуючи думку прокурора та потерпілого щодо необхідної міри покарання, та досудову доповідь складену Хустським РВ № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області від 22.04.2024 р., суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у вигляді обмеження волі в межах санкції ст. 126-1 КК України , що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у кримінальному провадженні, не обирався та, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України не убачає підстав для його визначення на цей час.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376,615 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді одного року обмеження волі.

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_1