Справа № 162/283/25
Провадження № 1-кп/162/81/2025
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 22.01.2025 за №0000044 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, який має на утриманні троє неповнолітніх дітей, несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України (далі КК України)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 22.01.2025 близько 00 год 30 хв, перебуваючи на території домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 , під час словесної суперечки з потерпілим ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер, значення та наслідки власних дій, керуючись метою умисного протиправного заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, діючи з прямим умислом, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, тримаючи у правій руці кухонний ніж, умисно наніс один удар у ліву поперекову ділянку бокової стінки живота та три удари в ділянку грудної клітки ОСОБА_4 , внаслідок чого умисно заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення грудної клітки, проникаючого у верхній відділ черевної порожнини з пошкодженням великого сальника та утворенням посттравматичної вентральної кили, непроникаючі різані рани (колото-різані) рани грудної клітки в ділянці лівої ключиці з утворенням спірального клиноподібного перелому її (ключиці) середньої третини, лівої пахової ділянки грудної клітки, лівої поперекової ділянки (лівої бокової стінки живота). За ступенем тяжкості колото-різане поранення грудної клітки, проникаюче у верхній відділ черевної порожнини з утворенням посттравматичної вентральної кили, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень; колото-різана рана ділянки лівої ключиці з утворенням спірального клиноподібного перелому її (ключиці) середньої третини за ознакою тривалого (більше 21 дня) розладу здоров`я відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; непроникаючі колото-різані рани лівої пахової ділянки грудної клітки, лівої поперекової ділянки (ділянки лівої бокової стінки живота) належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (від 6 до 21 дня) розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, визнав повністю, повідомив суду про обставини та мотиви, вчиненого ним кримінального правопорушення. Підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, та вказав, що наніс чотири ножових удари потерпілому, а також перерізав паливний шланг у його тракторі та колесо. Вказав, що карету швидкої медичної допомоги та поліцію за його проханням викликали його рідні, чи син, чи дружина вже точно не пригадує. Просив вибачення у потерпілого, зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому та запевняв, що така поведінка з його боку в подальшому не повториться та відшкодує витрати за зіпсоване майно.

Потерпілий ОСОБА_4 вказав, що розвертаючись трактором, заїхав на подвір`я обвинуваченого та відчув, як перехилився транспортний засіб на одну сторону, як виявилось, від того, що ножем обвинувачений порізав колесо і воно спустило. Відкривши двері в кабіну, де він перебував, обвинувачений наніс ножові поранення, після яких йому стало погано, тому не пам`ятає, що було далі. Перебуваючи в лікарні два тижні, більшу кількість медичних препаратів отримував за державні кошти, тому не подавав позову про відшкодування витрат. На разі вони з обвинуваченим порозумілися, ОСОБА_5 сказав, що відшкодує витрати за пошкоджене майно - колесо та шланг. Не наполягає на суворому покаранні, оскільки з обвинуваченим вони односельчани, він має троє дітей, яких потрібно годувати.

Суд, з`ясувавши, що фактичні обставини справи, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, обвинуваченим ОСОБА_5 не оспорюються, беручи до уваги думку прокурора та потерпілого, які не заперечили проти проведення скороченого судового розгляду, дійшов висновку про недоцільність за таких обставин дослідження доказів відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України і судовий розгляд обмежено допитом потерпілого та обвинуваченого і дослідженням документів, що стосуються особи останнього.

Разом з тим, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, у тому числі, щодо позбавлення права оскарження обставин в апеляційному порядку, суд перевірив, що учасники судового провадження та обвинувачений ОСОБА_5 , зокрема, правильно розуміють їх зміст. Крім того, враховуючи, що вищевикладені показання обвинуваченого ОСОБА_5 є чіткими та послідовними, у суду немає жодних сумнівів у добровільності позиції, яка ствердно висловлена обвинуваченим.

За таких обставин, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і кваліфікує його дії як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Відповідно до ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання, суд враховує, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_5 , згідно зі ст.12 КК України, є тяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного кримінального правопорушення, спосіб вчинення, конкретні обставини справи та висновок органу пробації, відповідно до якого рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення є середнім, а рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, - високий. З урахуванням форми, виду, ступеня вини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання за мінімальною межею санкції ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

У строк покарання необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення та цілодобового домашнього арешту ОСОБА_5 .

Разом з тим, суд бере до уваги обставини, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення та характеризують поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, повне визнання вини обвинуваченим у вчиненому, характеризуючі дані вказаної особи, зокрема, ОСОБА_5 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, документальні дані про звернення за психіатричною допомогою відсутні. На підставі викладеного, враховуючи пом`якшуючу обставину, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд вважає можливим його виправлення без реального відбування покарання, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, яке буде достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначення такого основного покарання, на думку суду, буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого злочину, відповідатиме його меті і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства, правами потерпілого та особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 та виконання ним процесуальних обов`язків суд вважає за необхідне обраний щодо нього запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, скасувавши накладений на них арешт.

Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 50, 65-67 КК України, ст. 349, 373, 374, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_5 зарахувати: строк попереднього ув`язнення з 22 січня 2025 року до 18 лютого 2025 року з розрахунку день за день; строк цілодобового домашнього арешту з 19 лютого 2025 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

На підставі ст.75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладеними обов`язками - залишити без змін.

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 27.01.2025 скасувати.

Речові докази, які знаходяться в камері схову речових доказів Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, а саме:

-кухонний ніж, - знищити;

-чоловічі штани червоного кольору та спортивну кофту чорного кольору з коричневими вставками повернути ОСОБА_5 ;

-шкіряну куртку чорного кольору - повернути ОСОБА_4 .

Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Любешівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з дня отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_7