справа № 208/1166/22
№ провадження 1-кс/208/2098/25
УХВАЛА

Іменем України

21 травня 2025 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Кам`янського ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ), захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, з неповною середньою освітою, раніше не судимого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,-

в с т а н о в и в:

Старший слідчий СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням, погоджене з прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий у своєму клопотанні посилається на те, що наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_4 , який вже вдавався до спроб переховування, а саме після повідомлення йому про підозру залишив межі України та перебував у міжнародному розшуку, обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, загроза реального відбуття якого з високою ймовірністю може спонукати підозрюваного до подальшого вжиття спроб переховування від органу досудового розслідування та в подальшому від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. При цьому, підозрюваний усвідомлює, що у разі визнання судом його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та призначення покарання в межах санкції ч.2 ст.187 КК України ймовірність його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України виключається. Тому, підозрюваний, враховуючи відсутність у нього міцних соціальних зв`язків на території України (відсутність постійного місця проживання, нерухомості чи будь - якого цінного рухомого майна, роботи, навчання, утриманців), у будь-який час з метою ухилення від кримінальної відповідальності може виїхати за межі міста/області/країни (у незаконний спосіб). Таким чином, жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що підозрюваним не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя в спосіб неявки до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду, не встановлено.

Зі змісту матеріалів кримінального провадження підозрюваному ОСОБА_4 будуть відомі місце проживання потерпілого, свідків обвинувачення та іншого підозрюваного. Усвідомлюючи загрозу реального відбуття покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 187 КК України, підозрюваний, перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зможе, раптово залишивши місце проживання чи перебуваючи за місцем проживання та використовуючи сучасні засоби комунікації та/чи допомогу інших осіб, безперешкодно чинити спроби незаконного впливу на потерпілого та свідків, іншого підозрюваного з метою спонукання їх до ухилення від подальшої явки до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду, відмови від надання показань, надання неправдивих показань чи зміни показань у суді тощо.

Обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_4 тяжкого кримінального правопорушення, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, роботи чи іншого законного джерела доходу, все це в сукупності безумовно вказує на стійку антисоціальну спрямованість поведінки підозрюваного, а також на те, що вчинення злочинів може бути для нього одним з шляхів для «легкого» заробітку коштів.

Застосування запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту, застави, особистої поруки чи особистого зобов`язання не буде достатнім для запобігання вказаному ризику через неможливість таких запобіжних заходів будь-яким чином дієво обмежити пересування підозрюваного, а тому не здатні запобігти вчиненню ним іншого злочину.

Тому, існує ризик продовження підозрюваним протиправної діяльності та вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення та дані про особу підозрюваного, є достатні підстави вважати, що існуючі ризики у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи підозрюваного у встановленому законом порядку.

Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків і виконання процесуальних рішень, а будь-який менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків і тримання під вартою останнього у повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей винятковий вид запобіжного заходу.

Отже, щодо ОСОБА_4 необхідно застосувати найбільш суворий запобіжний захід, а саме тримання під вартою, так як жодний із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні.

Підозрюваний в судовому засіданні прохав застосувати до нього домашній арешт або інший м`який захід.

Захисник в судовому засіданні зауважив, що ризики не підтверджені, виїхав за кордон через війну. Прохав застосувати більш м`який запобіжний захід.

Слідчий суддя, вислухавши прокурора, захисника, підозрюваного, вивчивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що 13 лютого 2022 року приблизно о 16.40 год. (більш точний час не встановлено) раніше знайомі між собою ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 знаходились у приміщенні ТЦ Варус, що розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пр. Тараса Шевченка 7, де вони побачили раніше незнайомого їм потерпілого ОСОБА_9 . При цьому, вони побачили, що останній поклав до належного йому гаманця кілька купюр номіналом по 500 грн. В цей момент у них раптово виник спільний злочинний умисел, направлений на напад на ОСОБА_9 з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

13 лютого 2022 року приблизно о 18.15 год. (більш точний час не встановлено) потерпілий ОСОБА_9 зайшов за будівлю ТЦ Варус, що розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пр. Тараса Шевченка, 7 аби справити природні потреби, а ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 пройшли слідом за ним та переконались, що окрім потерпілого на вказаній ділянці місцевості нікого не було та ніхто не зможе завадити їх протиправним діям, тобто наявні обставини, сприятливі для вчинення злочину, після чого ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 перейшли реалізації їх спільного злочинного умислу.

13 лютого 2022 року, приблизно о 18.15 год. (більш точний час не встановлено), реалізуючи свій спільний злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, керуючись корисливим мотивом та корисливою метою, діючи за попередньою змовою групою осіб, згідно відведених їх ролей, спираючись на підтримку одне одного, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 підійшли ззаду до потерпілого ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_4 наніс останньому не менше двох ударів рукою по обличчю. Далі, ОСОБА_7 руками повалив потерпілого ОСОБА_9 на землю. Після цього, ОСОБА_4 наніс потерпілому ще не менше двох ударів руками по голові. При цьому, ОСОБА_8 знаходився на відстані приблизно одного метра він зазначених осіб та слідкував за тим, щоб їх спільним протиправним діям ніхто не завадив. Зазначеними спільними протиправними діями потерпілому було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців в лобно-скроневій області зліва, навколо лівого ока, крововиливи у зовнішньому куті правого ока, на верхній губі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки, також ушкодження у вигляді синця на тлі якого - садна, в області правого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки, а також ушкодження у вигляді перелому кісток носа з синцем та садно на спинці носу по центру, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, як такі, що викликали розлад здоров`я більш 6, але менш 21 дня. Таким чином, до потерпілого було застосоване насильство, небезпечне для здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_7 , скориставшись тим, що внаслідок застосування ним та ОСОБА_4 щодо потерпілого ОСОБА_9 насильства, небезпечного для його здоров`я останнього, останній не чинив опору їх діям, рукою зірвав зі спини потерпілого рюкзак Nike чорного кольору (майнової цінності не становить), в якому знаходилось належне потерпілому майно, а саме: коробка з-під мобільного телефону Apple iPhone 13 ІМЕІ НОМЕР_1 (майнової цінності не становить), зарядний пристрій Baseus Travel Charge Model TC-012PD20-x 20W Type-C (вартістю 247,35 грн.), гаманець, виготовлений зі шкірозамінювача коричневого кольору (майнової цінності не становить) із грошима у сумі 1500,00 грн., банківська картка ПАТ КБ Приватбанк № НОМЕР_2 , (майнової цінності не становить), банківська картка АТ Райффайзен банк Аваль № НОМЕР_3 (майнової цінності не становить), картка для проїзду громадським транспортом у м. Варшаві (майнової цінності не становить). Вказаний рюкзак із всім переліченим майном ОСОБА_7 одразу ж передав ОСОБА_8 . В цей же час, ОСОБА_4 рукою зняв з лівої руки потерпілого ОСОБА_9 належний останньому годинник MYDM2ZP/A Apple Watch SE 40mm Silver Aluminum White Sport Band GPS Model A2351 (вартістю 6966,67 грн.).

Заволодівши майном потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 разом залишили місце вчинення злочину, отримавши реальну можливість розпоряджатись викраденим майном, тим самим довели свій злочинний умисел до кінця. Викрадене майно у подальшому ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 розподілили між собою та розпорядилися ним кожен на власний розсуд.

Протиправними діями ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 заподіяно майнової шкоди на загальну суму 8714,02 гривень.

Таким чином, 13 лютого 2022 року, приблизно о 18.15 год. (більш точний час не встановлено), ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , перебуваючи біля будівлі ТЦ Варус, що розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пр. Тараса Шевченка, 7, діючи за попередньою змовою групою осіб, вчинили напад на ОСОБА_9 з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Встановлено, що після 22.02.2022, коли ОСОБА_10 слідчим за погодженням із прокурором повідомлено про підозру у вчиненні злочину, ОСОБА_4 виїхав за межі України, а саме до Федеративної Республіки Німеччина. У зв`язку із викладеним 24.02.2022 досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено та ОСОБА_4 оголошено у розшук.

09.12.2022 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч.2 ст.187 КК України.

04.01.2023 постановою старшого слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 оголошено у міжнародний розшук.

19.01.2023 ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В подальшому ОСОБА_4 оголошено у міжнародний розшук каналами Інтерполу.

31.07.2024 ОСОБА_4 затримано на території Федеративної Республіки Німеччина та розпочато процедуру екстрадиції останнього в Україну для притягнення до кримінальної відповідальності.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Із аналізу практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішень у справах «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», «Мерабішвілі проти Грузії» можна виділити такі критерії стандарту доказування «обґрунтована підозра»: існування фактів та інформації, які дали змогу переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення; факти, якими обґрунтовується підозра можна «розумно» вважати такими, що підпадають під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність; обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися конкретними доказами в кримінальному провадженні; стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Статтею 132 КПК встановлені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження - вони не допускаються, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий,прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Як встановлено під час розгляду клопотання, 09.12.2022 року про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення із правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 187 КК України було повідомлено ОСОБА_4 .

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.

Отже, описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими прокурором матеріалами кримінального провадження дає слідчому судді підстави дійти висновку про можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, що виправдовує застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_4 , який вже вдавався до спроб переховування, а саме після повідомлення йому про підозру залишив межі України та перебував у міжнародному розшуку, обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, загроза реального відбуття якого з високою ймовірністю може спонукати підозрюваного до подальшого вжиття спроб переховування від органу досудового розслідування та в подальшому від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. При цьому, підозрюваний усвідомлює, що у разі визнання судом його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та призначення покарання в межах санкції ч.2 ст.187 КК України ймовірність його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України виключається. Тому, підозрюваний, враховуючи відсутність у нього міцних соціальних зв`язків на території України (відсутність постійного місця проживання, нерухомості чи будь - якого цінного рухомого майна, роботи, навчання, утриманців), у будь-який час з метою ухилення від кримінальної відповідальності може виїхати за межі міста/області/країни (у незаконний спосіб). Таким чином, жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що підозрюваним не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя в спосіб неявки до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду, не встановлено.

Зі змісту матеріалів кримінального провадження підозрюваному ОСОБА_4 будуть відомі місце проживання потерпілого, свідків обвинувачення та іншого підозрюваного. Усвідомлюючи загрозу реального відбуття покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 187 КК України, підозрюваний, перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зможе, раптово залишивши місце проживання чи перебуваючи за місцем проживання та використовуючи сучасні засоби комунікації та/чи допомогу інших осіб, безперешкодно чинити спроби незаконного впливу на потерпілого та свідків, іншого підозрюваного з метою спонукання їх до ухилення від подальшої явки до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду, відмови від надання показань, надання неправдивих показань чи зміни показань у суді тощо.

Обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_4 тяжкого кримінального правопорушення, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, роботи чи іншого законного джерела доходу, все це в сукупності безумовно вказує на стійку антисоціальну спрямованість поведінки підозрюваного, а також на те, що вчинення злочинів може бути для нього одним з шляхів для «легкого» заробітку коштів.

Слідчий суддя бере до уваги, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні незаконні дії, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Доходячи до висновку про наявність ризику, слідчий суддя звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно якого, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

З досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням злочину, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Наявність же будь-яких обставин, що є суперечливими, або свідчать про наявність даних, які підлягають перевірці, є завданням органу досудового розслідування під час розслідування справи з метою підтвердження або спростування підозри, яка стала підставою для затримання, що повинно підтвердити або спростувати підозру.

Відповідно до практики Європейського суду із захисту прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 необхідно обрати найсуворіший запобіжний захід, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.

Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Отже з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Окрім цього, відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Викладене у сукупності дає підстави для задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя-

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати у рамках кримінального провадження № 0000123 від 13.02.2022 року до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, з неповною середньою освітою, раніше не судимого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів без визначення розміру застави з 21.05.2025 року до 19.07.2025 року включно з утриманням в ДУ Чортківська установа виконання покарань (№26).

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1