Номер провадження: 11-кп/813/898/25
Справа № 523/9773/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2024, якою:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Апатити Мурманської обл. російської федерації, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та закрито к/п №0000219 від 18.02.2021

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції було перекваліфіковано дії ОСОБА_8 із ч. 2 ст. 286 КК України на ч. 1 ст. 286 КК України.

ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із примиренням із потерпілою ОСОБА_7 , а к/п №0000219 від 18.02.2021 закрито.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 3294, 09 грн та вирішено питання стосовно долі речових доказів.

В подальшому, ухвалою Суворовського райсуду м. Одеси від 23.09.2024 було виправлено допущену у вступній та резолютивній частині вищезазначеної ухвали описку та фактично зазначене по-батькові обвинуваченого « ОСОБА_11 » замінено словом « ОСОБА_12 ».

Відповідно до ухвали суду, органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в порушенні вимог п. 18.1 ПДР, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР) за наступних обставин.

18.02.2021 о 13:05 год. ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався із швидкістю приблизно 50 км/год, у денний час доби, при необмеженій видимості по асфальтованому, вологому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Миколаївська дорога, зі сторони вул. Лиманна, в напрямку вул. 7-ма Пересипська, у м. Одесі, на якій організований двосторонній, з двох смуг у кожному з напрямків, рух, що розділений двома смугами реверсивного напрямку рух, у другій смузі свого руху.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, діючи протиправно, недбало, не переконався в безпеці руху, не зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу та, маючи технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом зменшення швидкості руху аж до зупинки, для того щоб дати дорогу пішоходам, для яких могла бути створена перешкода чи небезпека, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно руху автомобіля на нерегульованому пішохідному переході.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, забито-рваної (скальпованої) рани правого крила та спинки носу, скальпованої рани передньої - бокової поверхні верхньої третини правого стегна, що утворилися в результаті дії тупих предметів, якими могли бути частини кузова легкового автомобіля в момент контакту з тілом пішохода, а також дорожнє покриття, і за своїм характером та локалізацією ушкоджень відповідають зіткненню рухомого автомобіля з людиною внаслідок даної ДТП.

Велика скальпована рана передньої бокової поверхні верхньої третини правого стегна спричинила розлад здоров`я більше ніж 21 день та за цим критерієм відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості (п.п. 2.2.2 та 4.6 Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995).

Всі ушкодження у ділянці голови складали єдиний комплекс закритої черепно-мозкової травми, спричинили розлад здоров`я понад 6 днів, але не більше ніж 21 день та за цим критерієм відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (п.п. 2.3.3 і 4.6 Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995).

Наслідками забито-рваної рани правого крила та спинки носу є рубці, які є значними за розміром, викликають деформацію спинки носа та самі по собі або під впливом нехірургічних засобів лікування не зникнуть та суттєво не змінять своїх властивостей, тобто є невиправними, які призвели до знівечення обличчя та за цим критерієм відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (п. 2.1.8 Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995).

Мотивуючи своє рішення про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 на ч. 1 ст. 286 КК України, суд 1-ої інстанції послався на показання потерпілої ОСОБА_7 , надані нею в судовому засіданні, відповідно до яких остання не погодилась із судово-медичним висновком стосовно невиправності рани в області носу та заперечила можливе знівечення обличчя у зв`язку із тим, що завдяки наданій їй обвинуваченим ОСОБА_8 матеріальній допомозі вона пройшла повний курс лікування, зробила ринопластику та наступні шліфування шкіряного покриву в місці колишньої рани, внаслідок чого у неї залишилось лише незначне почервоніння шкіри.

Окрім того, врахувавши те, що ОСОБА_8 вперше вчинив необережний нетяжкий злочин, відшкодував завдані ним збитки та примирився із потерпілою ОСОБА_7 , суд 1-ої інстанції дійшов висновку про необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закриття кримінального провадження у зв`язку із примиренням винуватої особи із потерпілим.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 , не оспорюючи правильність кваліфікації судом дій обвинуваченого ОСОБА_8 , зауважив на неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону з огляду на залишення судом 1-ої інстанції поза увагою того, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали закінчився строк притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, внаслідок чого, всупереч приписам ч. 3 ст. 285 КПК України та правового висновку, викладеного в постанові ОП ККС у складі ВС від 06.12.2021 у справі №521/8873/18, не вжив заходів стосовно роз`яснення обвинуваченому підстав для звільнення від кримінальної відповідальності та його права заперечувати проти закриття кримінального провадження на цій підставі.

Посилаючись на викладені обставини, заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності його притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно нього закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України; виключити із мотивувальної та резолютивної частини ухвали абзаци про стягнення з ОСОБА_8 процесуальних витрат в розмірі 3294, 09 грн., віднісши їх на рахунок держави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора ОСОБА_13 та просила її задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_7 , які заперечували проти її задоволення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали дає підстави дійти висновку про те, що вказане судове рішення вищевикладеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюються судом.

За приписами ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

На підставі аналізу матеріалів провадження та оскаржуваного судового рішення вбачається, що в судовому засіданні суду 1-ої інстанції від 19.09.2024 стороною захисту було подано заяву про примирення між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_7 разом із нотаріально посвідченим договором про примирення, укладеним 28.03.2023 між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (т.2, а.с. 37-39), яку було озвучено в судовому засіданні та було підтримано потерпілою ОСОБА_7 (т. 2, а.с. 40-44).

З урахуванням викладених обставин, оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілою ОСОБА_7 , а к/п №0000219 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Водночас, заслуговують на увагу твердження сторони обвинувачення з приводу того, що в даному кримінальному провадженні на момент судового розгляду існувало дві підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, а саме у зв`язку з примиренням винного з потерпілим (ст. 46 КК України) та у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК України).

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Так, колегія суддів констатує, що з моменту вчинення 18.02.2021 обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, який, відповідно до вимог ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, з урахуванням вищевикладених вимог ст. 49 КК України, спливли ще 18.02.2024.

Водночас, є обґрунтованими посилання сторони обвинувачення на існуванні у суду обов`язку роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України.

Положеннями ч.ч. 2 та 3 ст. 285 КПК України встановлено, що особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові ККС у складі ВС від 06.12.2021 у справі №521/8873/18 (провадження №51-413кмо21), згідно якої за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч.ч. 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України суди 1-ої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Нероз`яснення судом 1-ої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК України зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягнуло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

В судовому засіданні апеляційного суду сторона захисту зауважила на тому, що судом 1-ої інстанції було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_8 можливість його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням на момент судового розгляду строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України, проте зазначені обставини не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Натомість, вирішення судом 1-ої інстанції питання стосовно перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 із ч. 2 на ч. 1 ст. 286 КК України здійснювалось в нарадчій кімнаті під час постановлення оскаржуваного судового рішення, так само як і ухвалення рішення стосовно звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілою ОСОБА_7 (т. 2, а.с. 40-46).

Зазначені обставини створюють обґрунтовані сумніви стосовно факту роз`яснення судом 1-ої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 того, що на момент судового розгляду закінчились строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України, у зв`язку із чим він має право бути звільненим від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, саме з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Разом із тим, в судовому засіданні суду апеляційного суду обвинуваченому ОСОБА_8 , в присутності його захисника ОСОБА_9 , було роз`яснено те, що на момент судового розгляду та апеляційного перегляду кримінального провадження закінчились передбачені вимогами п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а також було роз`яснено його право, передбачене ст. 286 КПК України, на подання клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності з цієї підстави, тобто у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Окрім того, обвинуваченому ОСОБА_8 також було роз`яснено, що застосування стосовно нього приписів ст. 49 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності буде мати більш сприятливі для останнього наслідки, пов`язані зі звільненням останнього від необхідності сплати процесуальних витрат, понесених у зв`язку із проведенням експертних досліджень, з огляду на правовий висновок, викладений в постанові Об`єднаної палати ККС у складі ВС від 12.09.2022 у справі №203/241/17 (провадження №51-4251 кмо 21).

Проте, після роз`яснення такого права, обвинувачений ОСОБА_8 , в присутності його захисника ОСОБА_9 зауважив на тому, що не бажає скористатись своїм правом на подання клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, натомість, повідомив, що погоджується із оскаржуваним рішенням суду 1-ої інстанції про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою ОСОБА_7 , з урахуванням повного відшкодування потерпілій майнової та моральної шкоди.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду підтвердила зазначені обставини та висловила свою згоду із оскаржуваним рішенням суду 1-ої інстанції про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності саме з підстави, передбаченої ст. 46 КК України, зокрема, у зв`язку із примиренням обвинуваченого із потерпілою.

Окрім того, під час апеляційного розгляду сторона захисту зауважила на тому, що обвинуваченим ОСОБА_8 були сплачені понесені в даному кримінальному провадженні процесуальні витрати в розмірі 3294, 09 грн., розмір яких було визначено оскаржуваним судовим рішенням.

Відтак, суд апеляційної інстанції констатує, що на теперішній час оскаржуване судове рішення фактично є виконаним.

З урахуванням викладених обставин, а також з огляду на те, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 , не висловив бажання скористатись своїм правом на подання клопотання про звільнення від кримінально відповідальності на підставі ст. 49 КК України та наполягав на залишенні без змін ухвали суду 1-ої інстанції про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, проти чого не заперечувала також потерпіла ОСОБА_7 , колегія суддів не заходить передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення та скасування ухвали суду 1-ої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для скасування обґрунтованого та вмотивованого рішення суду 1-ої інстанції немає, внаслідок чого необхідно відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора з підстав, викладених судом апеляційної інстанції вище.

Керуючись ст.ст. 24, 285-288, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2024, якою було перекваліфіковано дії ОСОБА_8 із ч. 2 ст. 286 КК України на ч. 1 ст. 286 КК України та звільнено його від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілою та к/п №0000219 від 18.02.2021 закрито, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4