ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/714/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/203/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.126-1, ч.1 ст.126 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 р. м. Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

потерпілої - ОСОБА_9

розглянувши матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року, -

В с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Супранівка Підволочиського району Тернопільської області, громадянина України, освіта середня, співмешкає, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого 05.10.2023 вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області за ст. 126-1 КК України на строк 1 рік позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 1 рік, проживає в АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, ч.1 ст.126 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання:

за ст.126-1 КК України у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт;

за ч.1 ст.126 КК України у виді 100 (сто) годин громадських робіт.

Відповідно до вимог ч. 1-3 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано покарання не відбуте засудженим за вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05.10.2023 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк один рік п`ятнадцять днів.

Початок строку відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання ОСОБА_8 в порядку виконання вироку.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 02 травня 2024 року, приблизно о 13.00 годині, знаходячись в с. Супранівка Підволочиської ТГ Тернопільського району Тернопільської області, по місцю свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, під час словесного конфлікту, з метою завдання фізичного болю, умисно, у присутності дитини сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2, наніс один удар кулаком правої руки в область грудної клітини потерпілої ОСОБА_9 , з якою він співмешкав, чим вчинив фізичне насильство відносно останньої, що призвело до завдання потерпілій фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень.

Крім того, він же 27 серпня 2024 року приблизно о 20.00 годині, знаходячись в с. Супранівка Підволочиської ТГ Тернопільського району Тернопільської області, по місцю свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, систематично, незважаючи на притягнення раніше до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, (за події, які сталися 13.02.2024, 20.02.2024, 09.05.2024, 10.05.2024, 26.07.2024) під час словесного конфлікту ображав свою співмешканку потерпілу ОСОБА_9 нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вчинив психологічне насильство відносно останньої, що призвело до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої, що виразилося у втраті самооцінки, втраті позитивних емоцій та негативних переживаннях.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, ч.1 ст.126 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання:

за ст.126-1 КК України у виді 2 років пробаційного нагляду;

за ч.1 ст.126 КК України у виді 100 годин громадських робіт.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 2 років пробаційного нагляду.

На підставі ч.2 ст.59-1 КК України покласти на засудженого наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Також відповідно до п.5 ч.1 ст.99-1 КК України застосувати до ОСОБА_8 обмежувальний захід у виді проходження програми для кривдників на строк 3 місяці.

Свої доводи мотивує тим, що судом не повністю враховано щире каяття обвинуваченого, визнання ним вини та думку потерпілої.

Зазначає, що під час іспитового строку обвинувачений не порушував покладених на нього обов`язків, тому покарання у виді пробаційного нагляду було б цілком достатнім для виправлення ОСОБА_8 та з умовою проходження програми для кривдників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, обвинуваченого та потерпілу, що просять задовольнити апеляцію, з мотивів викладених у ній, прокурора, який вважає вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, ч.1 ст.126 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Що ж стосується призначеної міри покарання ОСОБА_8 за ст.126-1, ч.1 ст.126 КК України, то суд першої інстанції її призначив правильно, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, так як вона відповідає вчиненому злочину та особі обвинуваченого, необхідна й достатня для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Так, суд врахував: ступінь тяжкості вчинених злочинів, які у відповідності до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину та кримінального проступку, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та обставини, що обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання судом першої інстанції віднесено щире каяття та повне визнання вини.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому суд визнав: вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, повторність та рецидив злочинів.

В даному випадку, встановивши наявність пом`якшуючих обставин, суд прийшов до переконання про можливість призначення покарання ОСОБА_8 у виді громадських робіт.

При цьому не заслуговують на увагу доводи захисника, що призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі є занадто суворим.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05.10.2023 року ОСОБА_8 засуджений за ст. 126-1 КК України на строк 1 рік позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 1 рік.

Згідно п.27 ППВСУ "Про практику призначення судами

кримінального покарання"№7 від 24.10.2003 року у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) ( 2341-14 ) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Разом з тим, судом було враховано, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення ним домашнього насильства і вчинив нові злочини із застосуванням насильства під час дії іспитового строку, а тому прийшов до вірного переконання за необхідне призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, суд врахував конкретні обставини справи та не встановив таких обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а отже не знайшов підстав для застосування ст.69, 75 КК України при призначенні покарання, і з таким рішенням суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів.

Водночас, колегія суддів враховує думку потерпілої ОСОБА_9 , котра підтримала апеляційну скаргу захисника обвинуваченого та просить не позбавляти обвинуваченого волі, однак за встановлених судом обставин, з яких виходив місцевий суд при призначенні покарання останньому, така думка не є вирішальною.

Отже, місцевий суд дійшов вірного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 неможливе без його ізоляції від суспільства, правильно призначив покарання у межах санкції статті обвинувачення та покарання у виді позбавлення волі на певний строк на підставі ст.71,72 КК України за сукупністю вироків, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі, оскільки з врахуванням даних про особу обвинуваченого та фактичних обставин кримінального провадження саме таке покарання є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції вірно визначено вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_8 із застосуванням ст.71,72 КК України, а отже не вбачає підстав для зміни в цій частині вироку суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді