Справа № 157/1825/24 Провадження №11-кп/802/262/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000290 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 30 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, неодружений, не працевлаштований, раніше не судимий,

засуджений за ч.4 ст.153 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому за даним вироком постановлено рахувати з дня його затримання 15 вересня 2024 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Вироком вирішено питання речових доказів та арештованого майна.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винний та засуджений за те, що він 13 вересня 2024 року близько 15 год, перебуваючи поблизу свого житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , помітив знайому йому малолітню ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла по вказаній вище вулиці, та запропонував останній пройти до свого житлового будинку, на що остання погодилася. Перебуваючи в житловому будинку, ОСОБА_7 завів ОСОБА_12 до однієї з кімнат, де посадив дитину на ліжко та всупереч її волі стягнув із дитини кофту та штани, маючи при цьому прямий умисел на вчинення щодо малолітньої насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних з проникненням у її тіло. Одразу після цього, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, використовуючи безпорадний стан малолітньої потерпілої, який виражався в тому, що малолітня потерпіла не розуміла сутність та характер вчинюваних щодо неї дій та не могла чинити опір через свій малолітній вік, а також у відсутності специфічного життєвого досвіду, зокрема і в інтимних питаннях, рівня інтелектуального розвитку та індивідуальних особливостей, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, вчинив насильницькі дії сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_12 , не пов`язані з проникненням в її тіло, які полягали в торканні своєю рукою грудей потерпілої, погладжуванні за стегна та водночас поцілунку в щоку.

Вказаними діями ОСОБА_7 порушив права потерпілої малолітньої ОСОБА_12 на статеву недоторканість і нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток дитини, що гарантується ст. 52 Конституції України, згідно з якою будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідується законом, та ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого вважає вирок суду в частині призначеного покарання незаконним. Вказує на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, вчинені щодо особи, яка не досягла 14 років, незалежно від її добровільної згоду, таким чином у кримінальних провадженнях за фактами вчинення сексуального насильства стосовно дітей необхідно враховувати не лише тяжкість вчиненого, особу обвинуваченого та інші обставини справи, а й підвищену суспільну небезпечність подібних злочинів, вразливість дітей та заподіяння їм психологічної травми. Просить вирок суду скасувати та ухвалити, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.153 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Внести інформацію про обвинуваченого у скоєнні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи. У решті вирок залишити без змін.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним в частині призначеного покарання. Посилається на те, що обвинувачений вину свою визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, має постійне місце проживання, раніше ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягувався. Зазначає на те, що тяжких наслідків від кримінального правопорушення не наступило та матір неповнолітньої потерпілої подала заяву до суду в якій просила суворо не карати обвинуваченого. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України та ст.75 КК України.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити йому покарання.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які апеляційні скарги сторони захисту підтримували, при цьому заперечили доводи апеляційної скарги прокурора, та просили застосувати щодо ОСОБА_7 положення ст.ст.69, 75 КК України, прокурора та представника потерпілої, які апеляційну скаргу прокурора підтримували, заперечували апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, і просили скасувати вирок суду і ухвалити новий, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника до задоволення не підлягають, а апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за які його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст.349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Є безпідставними доводи прокурора про м`яке, а також доводи обвинуваченого та його захисника про суворе покарання обвинуваченому з огляду на таке.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно положень ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_7 , місцевим судом дотримані.

Як убачається з вироку суду, призначаючи ОСОБА_7 вид та розмір покарання, суд першої інстанції, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, належним чином урахував усі обставини кримінального провадження, у тому числі ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, його відношення до вчиненого, дані про особу винного, зокрема те, що обвинувачений свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання, раніше ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягувався, однак обвинувачується у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, вчинені щодо особи, яка не досягла 14 років, незалежно від її добровільної згоду. Судом враховано і позицію потерпілої сторони під час судового розгляду.

Апеляційний суд зазначає, що позиція потерпілої сторони у судових засіданнях щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України.

При цьому також враховано і наявність обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Також, судом враховано і відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд врахувавши сукупність зазначених обставин, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення вірно прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, і тому призначив обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.4 ст.153 КК України, яке необхідно відбувати реально, у зв`язку із чим апеляційний суд не знаходить підстав для збільшення чи пом`якшення покарання.

Призначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і на думку суду апеляційної інстанції повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного, і не є надто м`яким, а також надто суворим, як про це зазначено в апеляційних скаргах.

Таке покарання, на думку суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, чи могли бути безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційних скаргах в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , апеляційний суд не знаходить

Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, крім інших рішень, рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Згідно з ст.6-1 КПК України Єдиний реєстр осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи (далі - реєстр), - автоматизована електронна база даних, створена для забезпечення збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку, узагальнення даних про осіб, які вчинили злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, у тому числі осіб, судимість яких за такі злочини знята або погашена в установленому законом порядку.

Інформація про особу вноситься до реєстру на підставі обвинувального вироку суду, який набрав законної сили.

Згідно з ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.153 КК України, спрямоване проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, а тому відносно останнього є необхідним в силу вимог кримінального процесуального закону є прийняття рішення про внесення його даних до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

А тому суд апеляційної інстанції приходить до обґрунтованого переконання про обґрунтованість заявлених прокурором в цій частині апеляційних вимог, а тому слід внести відносно обвинуваченого ОСОБА_7 відомості до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, що в силу ст.420 КПК України не вимагає постановлення нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 30 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Внести відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який утримується під вартою, в той самий строк з дня отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: