ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/525/25 Справа № 699/1721/24 Категорія: ч.1 ст.369 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засіданняОСОБА_5

прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2025 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Русалівка Маньківського району Черкаської області, адреса зареєстрованого та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, розлученого, пенсіонера, особи з третьою групою інвалідності, учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання в виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши 1 (один) рік іспитового строку.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладені відповідні обов`язки.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не застосовувався.

Скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.10.2024 по справі № 694/2672/24 на грошові кошти в сумі 2110,00 гривень, номіналами: 2 купюри номіналом 500 гривень: серія ЄВ 8778264 та серія ЄБ 47233781, купюру номіналом 1000 гривень серія АЄ5697798, купюру номіналом 50 гривень серія ЕБ7912568, 3 купюри номіналом 20 гривень: серіяАР6821795, ЕЕ4861418 та серія № ЄБ 3466889.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаий винуватим і засуджений за те, що перебуваючи біля автомобіля «Chevrolet Lachetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на пропозицію надання неправомірної вигоди службовій особі за непритягнення до адміністративної відповідальності 11.10.2024 о 09 годині 39 хвилин, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно та цілеспрямовано, будучи достовірно обізнаним, про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , є особами, які здійснюють функції представника влади службовими особами, висловив пропозицію надати неправомірну вигоду співробітникам сектору реагування патрульної поліції Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вигляді 350 доларів США, о 09 годині 41 хвилині висловив пропозицію надати неправомірну вигоду в розмірі 50 000 гривень з метою уникнення для себе негативних наслідків у вигляді штрафу, за невчинення дій відносно нього з використанням наданого їм службового становища, а саме не складання відносно ОСОБА_7 , протоколу про адміністративне правопорушення, ухилення від притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Працівники поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відмовилися від прийняття пропозиції, висловленої ОСОБА_7 , та попередили останнього про кримінальну відповідальність, передбачену частиною 1 статті 369 КК України.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 11.10.2024 о 10 годині 24 хвилини, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно та цілеспрямовано підійшов до службового автомобіля «Renault Duster» реєстраційний номер НОМЕР_2 та тримаючи грошові купюри в руках в сумі 2110,00 гривень, кинув їх на переднє пасажирське сидіння з метою підтвердження своєї пропозиції про надання неправомірної вигоди у вигляді 2110,00 (дві тисячі сто десять) гривень за нескладання відносно останнього протоколу про адміністративне правопорушення та ухилення від притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на що знову отримав відмову.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в апеляційній скарзі прокурор порушує питання про зміну вироку в частині призначеного покарання та просить вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.369 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 на момент вчинення кримінального проступку досяг пенсійного віку, тобто на момент ухвалення вироку суду першої інстанції засудженому було 63 роки, а згідно з нормами ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується зокрема до осіб, що досягли пенсійного віку.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ці вимоги закону судом виконані не в повному обсязі.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчинені ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.369 КК України при обставинах наведених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України досліджені повно, всебічно і об`єктивно та не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано вірно, за ч. 1 ст. 369 КК України, як пропозиція та надання службовій особі неправомірної вигоди за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, що також не оспорюється в апеляційній скарзі. За таких обставин, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз в цій частині та відповідно до вимог ст.404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент вчинення кримінального проступку досяг пенсійного віку, тобто на момент ухвалення вироку судом першої інстанції останньому було 63 роки.

Згідно вимог ч.3 ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, які досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої та другої групи.

Частиною 3 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначається, крім іншого, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Водночас кримінальний закон не пов`язує призначення покарання з оформленням та отриманням певного виду пенсії, натомість пов`язує з досягненням особою пенсійного віку, який слід вважати 60 років.

Враховуючи, що на момент скоєння кримінального проступку ОСОБА_7 досяг пенсійного віку, тому до нього не може бути застосований такий вид покарання, як обмеження волі, в тому числі його звільнення з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Відповідно до вимог ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 колегія суддів дотримуючись Загальної частини та в межах Особливої частини Кримінального кодексу, з додержанням вимог ст.65, 66 КК України, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальний проступок, вину визнав повністю, на спеціальних обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, є пенсіонером, особою з третьою групою інвалідності. Відсутність пом`якшуюсих та обтяжуючих покарання обставин, тому вважає за необхідним призначити ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч.1 ст.369 КК України у виді штрафу, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Санкцією ч.1 ст.369 КК України крім інших видів покарань, передбачено покарання у виді штрафу в розмірі від однієї до чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, таким чином мінімальним штраф становить 17 000 гривень.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

При цьому колегія суддів враховує практику Верховного Суду, яка викладена в постанові Великої Палати від 07.12.2021 року.

Згідно даної постанови, Велика Палата дійшла висновку що призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження чи позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК не є ані "застосуванням більш суворого покарання" в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК, ані "неправильним звільненням від відбування покарання" в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК, "іншим погіршенням становища обвинуваченого" в розумінні ч. 2 ст. 404 і ч. 1 ст. 421 цього Кодексу, у зв`язку із чим задоволення відповідних апеляційних вимог сторони захисту з огляду на приписи ст. 420 КПК не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.

Зміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання з призначенням мінімального покарання у виді штрафу.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, ч.1 п.2 ст. 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.369 КК України з 2 (двох) років обмеження волі до штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В решті вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Головуючий-суддя

Судді