КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,строком на 60 діб, тобто до 05 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченій у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,строком на 60 діб, тобто до 05 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке, у разі визнання її вини, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

Також, суд врахував ті обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки в умовах воєнного стану, а тому немає підстав для зміни обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.

В апеляційних скаргах, які є аналогічними за змістом обвинувачена ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 просять ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року скасувати і обрати обвинуваченій ОСОБА_5 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачена та захисник посилаються на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 та стороною обвинувачення вказані ризики не доведені, оскільки в матеріалах відсутні будь-які дані, що обґрунтовують перелічені в клопотанні прокурора ризики.

На думку апелянтів, обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою не відповідає особі обвинуваченої, її позитивним характеристикам, які є в матеріалах кримінального провадження, а також тому що ОСОБА_5 раніше не судима.

Так, у клопотанні прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 зазначений ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, який мотивований тим, що ОСОБА_5 вчинила особливо тяжкий злочин.

Разом з цим, сторона захисту вважає, що стороною обвинувачення не враховано той факт, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, постійне місце роботи і сталі соціальні зв`язки.

Окрім того, зазначений прокурором ризик про знищення, спотворення або приховування будь-яких з речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення слідчим не доведені, оскільки у ОСОБА_5 були вилучені мобільний телефон, носії інформації по яким на даний час проводяться певні слідчі дії і, можливо, призначені відповідні технічні експертизи.

Під час проведення стороною обвинувачення обшуку за місцем постійного проживання ОСОБА_5 не було виявлено та відшукано жодних заборонених речей, або речей, обіг яких заборонений законодавством України.

Окрім того, ризик незаконного впливу на свідків для уникнення кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні є недоведеним, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів про вищевказаний ризик.

Зазначений ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення також стороною обвинувачення не доведений і не обґрунтований.

Фактично обґрунтування ризиків зводяться до того, що ОСОБА_5 підозрюється органом досудового розслідування у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років або довічне позбавлення волі.

На думку апелянтів, наявність лише обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину не може вважатися достатньою підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 .

Також слідчим не наведено жодного доказу щодо неможливості застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, які б не могли забезпечити її належну процесуальну поведінку.

Так, ОСОБА_5 має стійкі соціальні зв`язки із своєю родиною, матір`ю і бабусею, які хворіють і цілком залежать від обвинуваченої в матеріальному плані, має постійне місце роботи.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити її належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, апелянти вважають, що судом не враховано того факту, що ОСОБА_5 досить тривалий час - 8 місяців перебуває під вартою.

Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту та зобов`язань, покладених судом на обвинувачену, або визначення розміру застави, необхідного для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної, на думку апелянтів, буде достатнім для забезпечення виконання покладених на ОСОБА_5 процесуальній обов`язків.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги захисника обвинувачених на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснено без участі сторін кримінального провадження, оскільки клопотання про участь сторін не заявлялось.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої та захисника до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 , суд врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Доводи захисника про те, що прокурором не подано жодного доказу, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому вона обвинувачується, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є безпідставними.

Так, прокурор у клопотанні, посилаючись на існування ризику переховування від суду зазначив, що обвинувачена ОСОБА_5 має стійкі зв`язки на території Російської Федерації, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, а тому усвідомлюючи тяжкість покарання, ОСОБА_5 , не маючи заборон для виїзду за кордон, може виїхати на територію Російської Федерації, за межі території України з метою переховуватися від суду.

Що стосується ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, прокурор у своєму клопотанні зазначив, що на даний час не встановлені усі можливі спільники обвинуваченої у вчиненні даного кримінального правопорушення, яким остання може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності або обставини, які стали відомі їй в ході проведення досудового розслідування. Існує висока ймовірність її сприяння представникам РФ в проведенні підривної діяльності на шкоду державній безпеці України та перешкоджанню іншим чином.

Також прокурор вказує, що злочинна діяльність ОСОБА_5 була спрямована на вчинення злочину проти національної безпеки України, а тому перебуваючи на волі, може продовжити вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Під час досудового розслідування, в тому числі, шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності обвинувачена, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та розпочати їх вчинення.

Отже, прокурором наведені обставини, які на думку сторони обвинувачення, унеможливлюють застосування до обвинуваченої ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Всі інші ризики, на які посилаються апелянти в апеляційних скаргах, не враховуються, оскільки прокурор в поданому клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , не посилався на них, а тому відповідно і не можуть бути предметом розгляду.

Що стосується доводів захисника про відсутність доказів можливих спроб ОСОБА_5 переховування від суду, оскільки вона не здійснювала будь-яких спроб переховуватися, виїхати за кордон є неспроможними, оскільки з клопотання прокурора убачається, що обвинувачена має стійкі зв`язки на території Російської Федерації.

Доводи апеляцій обвинуваченої та захисника про те, що судом не враховано те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання в Україні, є раніше не судимою, має родину, працевлаштована, що свідчить про міцність її соціальних зв`язків, не можуть бути взятими до уваги, оскільки такі обставини не нівелюють ризику переховування обвинуваченої від суду.

Посилання захисника та обвинуваченої на те, що стороною обвинувачення не надано жодного обґрунтування того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти наведеним в клопотанні ризикам є безпідставними, оскільки у своєму клопотанні прокурор посилаючись на положення ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437 - 442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Окрім того, прокурор зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановлені: ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109- 114-1, 258-258-5, 260, 261, 437 - 442 Кримінального кодексу України.

Суд, розглянувши клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою, врахував доводи прокурора та вважав за необхідне не визначати розмір застави при постановленні ухвали про продовження для ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вона обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

На думку колегії суддів, судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченої, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховано дані про особу обвинуваченої в сукупності, та зроблено вмотивований висновок про те, що на даний час немає достатніх підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою.

Посилання апелянта щодо можливості скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є безпідставними, оскільки суд першої інстанції з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченої та навів мотиви, з яких прийняв таке судове рішення.

Наявні в розпорядженні апеляційного суду матеріали не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці обвинуваченої ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Прийняте судове рішення суду першої інстанції не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 .

Керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, строком на 60 діб, тобто до 05 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 761/37951/24

Провадження № 11-кп/824/3352/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Доповідач ОСОБА_1