Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/4524/24

Номер провадження: 1-кп/511/144/25

16.07.2025 року Роздільнянського районного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_6 (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000648 від 17.06.2024 року стосовно неповнолітнього обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Полтава, освіта неповна середня, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28 ч.2 ст.194 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ :

10.12.2024 року до Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов з Роздільнянської окружної прокуратури обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000648 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.09.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст.194, ч.1 ст. 304 КК України, ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 194 КК України.

Ухвалою суду від 16.12.2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" на строк 60 (шістдесят) днів. Одночасно визначено розмір застави у межах у межах 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня 2024 року) в сумі 181 680, 00 гривень.

Ухвалою суду від 11.02.2025 року зменшено розмір застави до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня 2024 року) в сумі 121 120, 00 гривень

Прокурором 16.07.2025 в судовому засіданні подано клопотання про необхідність продовження неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів.

Дане клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, йому пред`явлено обґрунтоване обвинувачення та наявні ризики, передбачені п.п.1,3,5 ст. 177 КПК України, зокрема можливого переховування від суду, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує, можливого впливу на свідків, зокрема свідка ОСОБА_7 , можливого продовження злочинної діяльності з огляду на існування в Україні воєнного стану, не встановлення місця знаходження особи, яка замовила цей злочин, відсутності у обвинуваченого джерела доходів, посередньої характеристики, набуття суспільного резонансу злочину у соціальних мережах.

Позиції учасників судового засідання .

Прокурор Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 , захисник адвокат ОСОБА_6 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора, посилаючись на те, що зі спливом часу ризики перестали існувати, тому є всі підстави для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Норми законодавства, на підставі яких суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду від 02.03.3022 року «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» при розгляді клопотань органів досудового розслідування суд використовує всі наявні документи і матеріали справи, зокрема і судові рішення у формі, в якій вони внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Вирішуючи питання продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").

Суд зазначає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не є покаранням за злочин, а його мета дійсно забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої особи.

Незалежно від законодавчих змін та особливостей періоду, процедура застосування до особи запобіжних заходів завжди має відповідати правовим принципам, які є універсальними і підлягають до застосування у будь-якій демократичній країні, де панує верховенство права, а саме: презумпція невинуватості; презумпція свободи та імператив поваги до людської гідності.

Водночас слід звернути увагу, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції»).

Таким чином, слід вважати, що запобіжний захід має бути обрано/продовжено із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

Ст.183 ч.2 п.4 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Висновки та мотиви суду.

Суд, давши оцінку законності та обґрунтованості клопотання прокурора, заслухавши думку учасників процесу, прийшов до висновку про його задоволення з наступних підстав.

Так вирішуючи доцільність продовження обвинуваченому такого виду запобіжного заходу, має встановити в першу чергу існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу, а також суд повинен враховувати, що тримання під вартою має застосовуватися до неповнолітніх лише як виняткова міра з визначенням якомога коротших термінів такого тримання і з забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування або продовження (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»).

Реалізуючи положення ч. 5 ст. 199 КПК, слідчий суддя, а також суд повинні врахувати, що після закінчення певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних заходів, привести інші підстави для подальшого утримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року за справі «Прокопенко проти України», від 5 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»), тому суд у разі задоволення клопотання про продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко вказати в судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд вважає, що існує передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик переховуватись від суду з огляду на те, що ОСОБА_5 звинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Свідки допитані, тому ризик впливу на них перестав існувати.

Але неповнолітній ОСОБА_5 звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке було спрямовано проти державної власності в особі правоохоронного органу і яке в період запровадженого в Україні воєнного стану є суспільно небезпечним злочином, що дає суду підстави зробити висновок, що ОСОБА_5 , не дивлячись на свій вік та з огляду на те, що дію воєнного стану в Україні продовжено, може продовжити злочинну діяльність та вчинити такого ж виду кримінальне правопорушення.(п.5 ч.1 ст.177 КПК України).

Суд вважає, що дані ризики є триваючими і вони не відпали на час продовження запобіжного заходу обвинуваченому на час розгляду справи у суді.

Крім цього, суд вважає, що у зв`язку з військовою агресією збройних сил РФ та впровадження на території України воєнного стану, вказані ризики лише збільшились, так як повсякденний уклад цивільного способу життя порушено.

Відтак, аналізуючи дані обставини, суд приходить до висновку, що на даній стадії процесу, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, і зокрема під час слухання справи у суді не надасть можливості перешкоджати обвинуваченому інтересам правосуддя шляхом ухилення від явки до суду, вчинення впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту неможливо, так як необхідних умов для обрання такого виду запобіжного заходу на даній стадії процесу не встановлено.

Вирішення питання можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Врахувавши особу обвинуваченого, встановлені ризики, обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , суд прийшов до висновку, що наразі з метою запобігання встановленим ризикам буде недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України, залишити незмінними.

Доказів неможливості внесення застави у визначеному судом розмірі у зв`язку з важким матеріальним станом сім`ї обвинуваченого суду не надано.

На підставі викладеного і керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" на строк 60 (шістдесят) днів до 13 вересня 2025 року включно.

Розмір застави у межах 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня 2024 року) в сумі 121 120, 00 гривень та покладені ухалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.12.2024 року на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі внесення застави обов`язки залишити незмінними.

У разі внесення застави, строк дії обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України до 13 вересня 2025 року (включно).

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому та захиснику.

Копію ухвали направити до Державної установи "Одеський слідчий ізолятор" - для виконання, прокурору - для відома.

Ухвала підлягає оскарженню протягом п`яти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду, відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1