Номер провадження: 11-сс/813/1044/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2025 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піщана Балтського району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, майстра лісу Лісничівського лісництва Балтського лісового відділення філії «Південний лісовий офіс» ДСГП «Ліси України», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000006 від 03.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.4 ст.246 КК України,-

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскарженою ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та відносно ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 13.07.2025 року, з визначенням розміру застави у розмірі 133 (сто тридцять три) розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 402 724 (чотириста дві тисячі сімсот двадцять чотири) гривень.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), якими обґрунтовується підозра та які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що підозра відносно ОСОБА_7 необґрунтована, ризики, на які посилається слідчий у клопотанні недоведені; оскаржувана ухвала не містить в собі обґрунтувань щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого або альтернативного запобіжного заходу.

Крім того наполягає, що відсутні обставини, які обумовлюють неможливість закінчення досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Позиції учасників апеляційного провадження

Судовий розгляд проведено за відсутності прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч.1 ст.370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 199 КПК України передбачено що, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При цьому, ч. 3 ст. 184 КПК України передбачено, що до клопотання додаються: 1) копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу; 3) підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

З огляду на те, що питання обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 246 КК України, яка на теперішній час не змінювалась, знайшла своє підтвердження під час застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.03.2025 та було предметом перегляду в апеляційному порядку, з приводу чого Одеським апеляційним судом вже висловлювалась думка щодо обґрунтованості такої підозри в ухвалі від 08.04.2025 (справа № 947/10506/25, провадження № 11-сс/813/737/25), апеляційний суд не знаходить підстав для розгляду та надання їй оцінки.

При цьому, апеляційний суд, наголошує на тому, що відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів, буде надана судом 1-ої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Не погоджуючись із доводами захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, які були б підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд погоджується з доводами клопотання слідчого та висновками слідчого судді стосовно існування ризиків що підозрюваний ОСОБА_7 може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, незаконного впливу на свідків, експертів у кримінальному провадженні, які обумовлені обґрунтованістю підозри у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі та усвідомлюючи передбачене законодавством за вчинення інкримінованого йому кримінальне правопорушення покарання, може переховуватися від органів досудового слідства та суду.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходив з того, що:

- по-перше, показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні;

- по-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ризик незаконного впливу підозрюваного на свідків та інших підозрюваних є лише припущенням, то апеляційний суд звертає увагу на те, що досудове розслідування знаходиться на початковій стадії, ОСОБА_7 відомі особи інших свідків у даному провадженні, що свідчить про обґрунтованість доводів слідчого в частині наявності ризику незаконного впливу на них з метою підбурення їх до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні, надання неправдивих показань чи відмови від дачі показань на користь підозрюваного.

Тому, викладене дає підстави вважати, що в цілях уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані підозрюваним дії, останні можуть вживати взаємних заходів щодо впливу один на одного, задля вироблення однієї лінії поведінки, коригування власних показів, тощо.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, ризиків незаконного впливу на свідків, а також особи підозрюваного, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.

В зв`язку з наведеним апеляційний вважає застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виправданим, а доводи сторони захисту в цій частині необґрунтованими, оскільки підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_7 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на даному етапі є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з цим, колегією суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді не в повній мірі відповідає вимогам процесуального закону в частині визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу, з огляду на таке.

Оскарженою ухвалою слідчий суддя визначив підозрюваному заставу у розмірі 133 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 402 724 (чотириста дві тисячі сімсот двадцять чотири) гривні.

Колегія суддів вважає, що таке рішення слідчого судді не відповідає критеріям необхідності та пропорційності, а ухвала не містить належного мотивування в цій частині.

Апеляційний суд вважає, що оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, обставини кримінального правопорушення, розмір спричиненої матеріальної шкоди, беручи до уваги ймовірне збагачення за рахунок можливого вчинення злочину, а також майновий стан підозрюваного, у зв`язку з чим встановлені обставини слугують такими виключними випадками, які на підставі вищевикладених вимог ч. 5 ст. 182 КПК України дозволяють при визначені застави вийти за межі її розміру, передбаченому законом для осіб, підозрюваних у вчинені тяжких злочинів.

Позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 року, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

У вказаному рішенні ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого підозрюваного/обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини в професійному середовищі, яке сформувало обставини для такої діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчий суддя, порушивши вимоги діючого КПК України, не надав оцінки всім обставинам справи та не розглянув можливість застосування застави в меншому розмірі, апеляційний суд вважає їх частково обґрунтованими, адже, продовживши застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного, слідчий суддя, встановивши наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не в повній мірі врахував дані про особу ОСОБА_7 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання та рівень його доходів.

При цьому, ухвала слідчого судді, в обґрунтування розміру застави, фактично містить лише посилання на тяжкість та характер інкримінованого ОСОБА_7 злочину, а також розмір спричинених збитків.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; даних про особу підозрюваного; встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Апеляційний суд звертає вагу, що вина підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, ще не доведена і може бути встановлена виключно за результатами розгляду справи судом по суті пред`явленого обвинувачення, у разі звернення прокурора до суду з відповідним обвинувальним актом.

Колегія суддів наголошує, що сума ймовірно завданої шкоди не може бути єдиним чинником призначення виключного розміру застави, в тому числі і з огляду на те, що розмір можливо завданої злочином шкоди підлягає перевірці та встановленню в ході досудового розслідування, яке ще триває.

Так, розмір застави повинен бути достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб не здійснити втечу. При цьому, не допускається встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави і перетворюється на безальтернативне ув`язнення.

Із урахуванням наведених вище обставин ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

Як встановлено вище, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 246 КК України, яке є тяжким кримінальним правопорушенням, а тому враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо нього, за загальним правилом, має визначатися у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, відповідно до абз. 2 ч. 5 вказаної статті, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні, зокрема, тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Зважаючи на тяжкість та характер злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , обставини кримінального правопорушення, дані про його особу, беручи до уваги ймовірне збагачення за рахунок можливого вчинення злочину, тому апеляційний суд вважає, що застава у сумі до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде достатнім стримуючим фактором для запобігання.

При цьому, на переконання апеляційного суду, щодо підозрюваного ОСОБА_7 можливо зменшити розмір альтернативного заходу у виді застави у розмірі 110 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб для запобігання встановленим ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2025 року, відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000006 від 03.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.4 ст.246 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого - задовольнити частково.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 13.07.2025 року включно, в межах строку досудового розслідування, з утриманням в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 110 (сто десять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 333080 (триста тридцять три тисячі вісімдесят) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок №UA1086720, код отримувача (ЄДРПОУ) - 42268321, банк отримувача ДКСУ м.Київ, код банку отримувача (МФО): 820172, з призначенням платежу: застава за підозрюваного ОСОБА_7 , згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 03.06.2025 року по справі № 947/10506/25 (судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

У разі внесення вказаної застави покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , на строк до 13.07.2025 року включно наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та/або суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, неявки підозрюваного за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді без поважних причин, чи порушення підозрюваною обов`язків, застава звертається в дохід держави і вирішується питання про застосування застави в більшому розмірі, або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Строк дії ухвали становить до 13.07.2025 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4