Справа № 740/707/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/558/25
Категорія - ч. 2 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000015 від 22.01.2025 року за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 квітня 2025 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Артемівськ Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 серпня 2024 року за ч.1 ст.309 КК України до 01 року пробаційного нагляду,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 квітня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України і призначено йому покарання у виді 01 (одного) року позбавлення волі.

За сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 серпня 2024 року у виді 02 (двох) місяців пробаційного нагляду, що відповідно до ст.72 КК України становить 01 (один) місяць позбавлення волі, і призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 01 (одного) року 01 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 01 (один) рік 06 (шість) місяців, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Початок іспитового строку ОСОБА_8 ухвалено обраховувати з дня ухвалення вироку з 28 квітня 2025 року.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави 1591 (одну тисячу п`ятсот дев`яносто одну) грн 80 коп витрат на залучення експерта.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, просить вирок стосовно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог КПК України та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого діяння та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання визначеного за новим вироком, з урахуванням положень пп «а» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.08.2024 року і призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць. Звертає увагу, що місцевий суд правильно прийшов до висновку, що новий злочин ОСОБА_8 вчинено після постановлення вироку Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області від 13.08.2024 року, а тому остаточне покарання має бути призначено із застосуванням положень ст. 71КК України, але при цьому безпідставно вказав на можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку. Крім того, суд у порушення вимог ст. 21, ч. 1 ст. 24 КПК України перебрав на себе повноваження суду апеляційної інстанції та фактично здійснив перегляд вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.08.2024 року та змінив його, визнавши за можливе звільнити ОСОБА_8 від реального відбування покарання не лише за новий злочин, але й за попереднім кримінальним проступком.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 , який засуджений вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 серпня 2024 року за ч.1 ст.309 КК України до 01 року пробаційного нагляду, протягом року вчинив кримінальне правопорушення за слідуючих обставин.

ОСОБА_8 22 січня 2025 року близько 12 год 50 хв, перебуваючи поблизу буд.4 по вул.Прилуцькій в м.Ніжині Чернігівської області, у лісосмузі знайшов прозорий полімерний пакетик, в якому знаходилася кристалоподібна речовина білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено-PVP, та будучи особою, яка періодично вживає психотропні засоби, впізнав речовину, яка знаходилася у пакеті, як психотропну речовину. При цьому ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, підібрав вказаний пакет, тобто незаконно придбав психотропну речовину шляхом привласнення знайденого, помістив пакетик до кишені своєї сумки чорного кольору, тим самим почав незаконного зберігати психотропну речовину з особистих мотивів, із метою її власного вживання без мети збуту, до вилучення працівниками поліції.

22 січня 2025 року під час проведення огляду місця події в 13 год 28 хв поблизу буд.4 по вул.Прилуцькій в м.Ніжині Чернігівської області у ОСОБА_8 з добровільної його згоди виявлено та вилучено працівникам Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області полімерний пакетик, в якому знаходилася кристалоподібна речовина білого кольору, що відповідно до висновку експерта містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено-PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальною масою 0,3006 г, яку останній незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» PVP віднесено до Списку 2 Таблиці І «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено».

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, позицію обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є у тому числі застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з пунктами 2, 4 ч.1 ст.420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання чи неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Частиною 1 ст. 421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано, окрім іншого, у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання лише у разі, якщо на цих підставах апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Доводи прокурора про неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого діяння та особі ОСОБА_8 внаслідок м`якості колегія суддів вважає слушними з наступних підстав.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_8 розміру покарання, місцевий суд узяв до уваги, що останній свою вину визнав, щиро розкаявся, оскільки у судовому засіданні надав показання на підтвердження обставин обвинувачення, критично оцінив свою протиправну поведінку із готовністю нести відповідальність, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення; молодий вік обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Однак, оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування того, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України.

Так, суд не дав належної оцінки тому, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень за умови призначення покарання без його реального відбування.

Більше того, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що новий злочин ОСОБА_8 вчинено після постановлення вироку Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області від 13.08.2024 року, а тому остаточне покарання має бути призначено із застосуванням положень ст. 71КК України.

Згідно з ч. 1ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зазначена вимога має імперативний характер і унеможливлює (за умови встановлення судом таких обставин) будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.

Також на необхідність точного визначення виду та розміру невідбутої частини основного та/або додаткового покарання за попереднім вироком при призначенні засудженому покарання за правилами ст. 71 КК України вказують і вимоги частини 4 цієї статті, згідно з якою остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Крім того, застосовуючи до обвинуваченого положення ст.75 КК України, місцевий суд залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_8 , будучи засудженим вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 серпня 2024 року за ч.1 ст.309 КК України до 01 року пробаційного нагляду, покарання повністю не відбув, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та через незначний строк вчинив нове кримінальне правопорушення.

При цьому, призначивши ОСОБА_8 за сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України, остаточне покарання й одночасно звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції фактично звільнив обвинуваченого і від відбування реального покарання - пробаційного нагляду, втрутившись у вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 серпня 2024 року, котрий набрав законної сили, чим порушив вимоги ч.4 ст.71 КК України та положення постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», що є недопустимим.

Відтак, ураховуючи позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 15.09.2022 (справа №378/695/21), колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання зі звільненням від його відбування, на підставі ст.75 КК України, слід визнати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

А тому, призначаючи ОСОБА_8 покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, його відношення до скоєного, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які його обтяжують, вважає за необхідне призначити покарання саме у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Беручи до уваги, що ОСОБА_8 раніше судимий 13 серпня 2024 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч.1 ст.309КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік, покарання за яким ним невідбуте, остаточне покарання обвинуваченому слід призначити за правилами ст.71 КК України, з урахуванням положень ст.72 КК України, у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.

Остаточне покарання ОСОБА_8 необхідно призначити саме у виді реального позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання, на переконання колегії суддів, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому покарання - скасуванню, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 420, 615 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного йому покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання за цим вироком, з урахуванням положень пп «а» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.08.2024 року і призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1(один) рік 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_8 на виконання вироку.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4