КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 травня 2025 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 19.05.2023, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Київ, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.121 КК України, та призначено їй покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік з покладенням на неї обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 (надалі ОСОБА_9 ), 12 липня 2016 року приблизно о 10.00 год., перебувала у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В цей момент в неї виник конфлікт з раніше знайомою ОСОБА_10 . Під час даного конфлікту обвинувачена ОСОБА_9 умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень двома руками штовхнула потерпілу ОСОБА_10 у нижню частину живота, тим самим, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1682/Е від 26.10.2016 року, спричинила ОСОБА_10 тілесне ушкодження, а саме: закриту травму живота у вигляді гематоми в надлобковій ділянці, яка призвела до переривання вагітності в терміні 8-9 тижнів, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм переривання вагітності).

Захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить визнати ОСОБА_6 невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та виправдати її у зв`язку з не доведенням винуватості. Також просить повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник посилається на неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема зазначає, що суд не дослідив всебічно та ретельно всі обставини кримінального провадження. Звертає увагу, що потерпіла не була допитана в суді першої інстанції, тому суд був позбавлений можливості безпосередньо дослідити показання потерпілої, здобуті на стадії досудового розслідування. Також вказує, що жоден допитаний свідок не вказав про те, що був очевидцем конфлікту між обвинуваченою та потерпілою та був присутнім під час нанесення тілесних ушкоджень. Стверджує, що на момент надання медичної допомоги, потерпіла ОСОБА_10 не мала на тілі тілесних ушкоджень, а свій стан здоров`я, який виникав у неї не вперше, пов`язувала не з травмою, а із нервовим перенавантаженням та захворюванням. Зазначає, що слідчий експеримент був проведений без участі обвинуваченої та відбувся у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно черговий допит потерпілої. Звертає увагу, що висновок експерта № 1682/Е від 03.10.2016-26.10.2016 не може бути належним доказом, оскільки до проведення експертизи не був залучений спеціаліст в галузі акушерства і гінекології, обстеження ОСОБА_10 не проводилося, а висновок експерта не може ґрунтуватися тільки на дослідженні медичної документації. Вказує, що виникнення у потерпілої тілесних ушкоджень за обставин, викладених в обвинувальному акті, не є доведеним з огляду на відсутність проведеного освідування потерпілої та закріплений анамнез у картці виїзду ШМД № 902 від 12.07.2017.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

За результатами судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме у спричиненні тяжкого тілесного ушкодження.

Свій вирок суд обґрунтував дослідженими в судому засіданні доказами, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що 12.07.2016 йому зателефонувала його співмешканка ОСОБА_10 та попросила допомоги. Коли він приїхав до місця їх проживання,будинку АДРЕСА_1 , то побачив там свою колишню дружину ОСОБА_9 , її матір та сина. ОСОБА_10 повідомила йому, що ОСОБА_9 замкнула її в туалеті, вдарила її у живіт, внаслідок чого у неї був зрив вагітності, після чого він викликав швидку;

- показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що вона працює акушером-гінекологом в Лікарні інтенсивного лікування Боярської міської ради. У липні 2016 року приймала ОСОБА_10 з діагнозом «неповний викидень». Надала їй медичну допомогу та поклала на стаціонарне лікування;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.07.2016 р., у якій ОСОБА_10 повідомила, що 12.07.2016 за адресою: АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_13 завдала їй тілесних ушкоджень (Т.1, а.с. 114);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 29.12.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_10 , в ході якого потерпіла показала як обвинувачена штовхнула її двома руками в живіт, від чого потерпіла впала на бортик ванни, намагаючись вхопитися рукою за шафу(Т.1, а.с. 153-158);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.02.2017 за участю потерпілої ОСОБА_10 , виходячи із змісту якого потерпіла впізнала на фото № 4 ОСОБА_13 , як особу, що 12.07.2016 за адресою: АДРЕСА_1 штовхнула її у живіт, завдавши тілесне ушкодження(Т.1, а.с. 171-173);

- протоколом огляду місця події від 29.07.2016, виходячи із змісту якого потерпіла ОСОБА_10 передала органу досудового розслідування плакат із образливими написами відносно неї, який вона виявила у будинку за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1, а.с 138);

- протоколом огляду місця події від 29.07.2016 р., виходячи із змісту якого свідок ОСОБА_11 надав DVD-R диск із записом подій, що відбулися з 9.30 12.07.2016 за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.128-130);

- відеозаписом подій, що відбулися з 9.30 12.07.2016 за адресою: АДРЕСА_1 , що містяться DVD-R диску, Виходячи із змісту даного відеозапису, обвинувачена ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_14 неодноразово заходили до будинку та перебували там певний час(Т.1, а.с. 131);

- карткою виїзду швидкої медичної допомоги № 902А від 12.07.2016, відповідно до змісту якої в цей день до потерпілої ОСОБА_10 виїжджала швидка медична допомога, під час надання якої у потерпілої був зафіксований біль внизу живота переймоподібного характеру (Т.1, а.с. 141);

- висновком експерта № 1682/E від 03.10.2016-26.10.2016, відповідно до якого на момент звернення у ОСОБА_10 мала місце закрита травма живота у вигляді гематоми в надлобковій ділянці, яка призвела до переривання вагітності в терміні 8-9 тижнів, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм переривання вагітності). Між даною травмою та виникненням самовільного викидня є прямий причинно-наслідковий зв`язок (Т.1, а.с. 147-151);

- протоколом огляду від 03.02.2017 диску з відеозаписами з камер зовнішнього спостереження, що встановлені на будинку, та відеозаписом, що міститься на зазначеному диску. Виходячи із змісту відеозапису, обвинувачена ОСОБА_9 , а також свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зайшли у двір будинку та намагалися потрапити до будинку, однак їм це не вдалося. Після чого обвинувачена постукала у вікно, та вони із свідком ОСОБА_14 о 09:50:53 зайшли до будинку. Свідок ОСОБА_15 залишився на вулиці. О 09:51:46 обвинувачена вийшла з будинку тримаючись за ліву руку та потираючи її. З нею вийшла також і свідок ОСОБА_14 (Т.1, а.с. 159-170);

При цьому ОСОБА_6 свою вину у висунутому обвинуваченні не визнала та показала, що з потерпілою ОСОБА_10 вона познайомилася 17 січня 2016 року. На цей момент вона із сином проживала в будинку по АДРЕСА_1 , а її колишній чоловік мешкав окремо. В цей день її колишній чоловік привів потерпілу ОСОБА_10 в будинок по АДРЕСА_3 і сказав, що вона тут буде жити, внаслідок чого виник конфлікт. ОСОБА_10 неодноразово приїжджала до будинку та ночувала в ньому, а тому обвинувачена боялася жити в одному будинку із нею, оскільки потерпіла проявляла агресію по відношенню до неї.3 лютого 2016 року вони із сином виїхали з будинку до іншого місця проживання. З тих пір обвинувачена іноді приїжджала до будинку, оскільки має частку власності на нього. Потерпіла в цей час поміняла замки та викинула речі обвинуваченої на вулицю.12 липня 2016 року вони із сином та матір`ю приїхали до будинку (в обвинуваченої вже було на руках рішення суду про визнання за нею права власності на 45% будинку). Її син переліз через паркан та відкрив хвіртку зсередини. Вони зайшли у двір, а потім у будинок. Між нею та потерпілою виникла сварка, однак ніхто нікого не чіпав. Обвинувачена не підходила до потерпілої, поливала квіти, дивилася за будинком. Приблизно об 11.00 вони поїхали з будинку, потерпіла швидку не викликала, на вулицю не виходила.

Свідки ОСОБА_14 , яка є матір`ю обвинуваченої, і ОСОБА_15 , який є сином обвинуваченої, підтвердили показання ОСОБА_6 , показали, що сварка між нею та потерпілою дійсно була, однак заперечили факт застосування обвинуваченою до ОСОБА_10 будь-якого насильства та виклик швидкої медичної допомоги з цього приводу.

Суд визнав недостовірними показання обвинуваченої з тих підстав, що вони спростовуються дослідженим в судовому засіданні відеозаписом з місця події, з якого вбачається, що обвинувачена ОСОБА_6 та її матір ОСОБА_14 заходили до будинку, у якому перебувала потерпіла ОСОБА_10 , а коли вийшли, то обвинувачена потирала ліву руку, що може свідчити про біль у руці.

Такі висновки суду є надуманими та непереконливими, адже сам по собі факт потирання ОСОБА_6 руки жодним чином не може доводити факт спричинення нею умисного тяжкого тілесного ушкодження за критерієм переривання вагітності.

В ході апеляційного розгляду за клопотанням захисника ОСОБА_7 було частково досліджено письмові докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема картку виїзду швидкої медичної допомоги від 12.07.2016 (т.1 а.с. 141); висновок експерта № 1682/Е (т.1 а.с. 147-151); протокол проведення слідчого експерименту від 29.12.2016 (т.1. а.с. 154-158); протокол огляду місця події та відеозапис до нього від 29.07.2016 (т.1 а.с. 128-131); технічний паспорт житлового будинку (т.2 а.с. 67-72).

Відповідно до даних, що містяться в картці виїзду швидкої медичної допомоги від 12.07.2016 приводом до виклику ОСОБА_10 медичної допомоги стали головокружіння та болі в серці. Прибуття на місце 13 год 08 хв. Попередній діагноз: вегето-судинна дистонія по змішаному типу, альгодисменорея. Скарги на загальну слабкість, головний біль, головокружіння, біль за грудиною, біль внизу живота переймоподібного характеру, 2-й день менструації. Зі слів хворої даний стан не вперше, свій стан пов`язує із нервовим перенавантаженням.

Наведені відомості повністю спростовують показання свідка ОСОБА_11 про причини виклику швидкої медичної допомоги та жодним чином не доводять перебування ОСОБА_10 на час виклику швидкої допомоги у стані вагітності, факт спричинення їй будь-яких тілесних ушкоджень та факт переривання вагітності.

Звертає на себе увагу той факт, що відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_6 спричинила ОСОБА_10 тілесне ушкодження 12.07.2016 приблизно о 10.00 год., а швидка медична допомога була викликана для ОСОБА_10 лише о 12.58 год.

При цьому заяву про нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_10 було подано останньою до Солом`янського УП ГУНП в м. Києві лише 20.07.20016 року, тобто через вісім днів після подій.

З урахуванням вказаних відомостей, які містяться в картці виїзду швидкої медичної допомоги від 12.07.2016, колегія суддів критично оцінює достовірність висновку експерта № 1682/E від 03.10.2016-26.10.2016, яким на підставі картки виїзду швидкої медичної допомоги встановлено, що на момент звернення за медичною допомогою 12.07.2016 о 13.08 у ОСОБА_10 мала місце закрита травма живота у вигляді гематоми в надлобковій ділянці, яка призвела до переривання вагітності в терміні 8-9 тижнів.

Звертають на себе увагу і інші суперечності, які містяться у медичній документації, на підставі якої експерт дійшов такого висновку.

Так, відповідно до медичної довідки від 13.07.2016 із жіночої консультації Києво-Святошинської ЦРЛ на ім`я ОСОБА_10 у неї було виявлено над лобком гематому розмірами 60Х70 мм. Зі слів: 12.07.2016 був нанесений удар рукою в живіт в надлобкову ділянку. День останньої менструації 18.05.2016.Діагноз: самовільний викидень в терміні 8-9 тижнів.

Із медичної картки стаціонарного хворого № 911/7208 без назви лікувального закладу на ім`я ОСОБА_10 , вбачається, що вона перебувала на лікування з 20.07.2016 по 25.07.2016. Поступила із скаргами на значні кров`янисті виділення зі статевих шляхів. Встановлений заключний клінічний діагноз: неповний викидень на 5 тижні вагітності. Будь-яких відомостей щодо наявності у неї тілесного ушкодження в області лобка та його взаємозв`язок з перериванням вагітності картка не містить.

Відповідно до медичної картки амбулаторного хворого без номеру та назви лікувального закладу на ім`я ОСОБА_10 , вона 03.10.2016 оглянута гінекологом. Скарги на періодичні болі внизу живота. Діагноз: правобічний аднексит.

Отже медична документація, на підставі якої проводилась судово-медична експертиза, містить суперечливі відомості щодо перебування ОСОБА_10 станом на 12.07.2016 у стані вагітності, а також щодо наявності у неї тілесного ушкодження в області лобка, переривання вагітності, та причинно-наслідкового зв`язку між тілесним ушкодженням і перериванням вагітності.

Аналіз усіх наявних доказів викликає у колегії суддів розумний сумнів у доведеності як факту заподіянні ОСОБА_6 будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , так і факту вчинення щодо неї будь-яких насильницьких дій.

Крім того, недоведеним є не лише факт переривання вагітності у ОСОБА_10 внаслідок дій ОСОБА_6 , але і сам факт вагітності ОСОБА_10 станом на 12 липня 2016 року.

Усунути наявні у справі розбіжності і суперечності не видалось можливим, оскільки потерпіла ОСОБА_10 до суду першої інстанції та до апеляційного суду не з`явилась, показання не дала, чим позбавила суд можливості перевірити усі обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відсутність потерпілої унеможливила також призначення повторної судово-медичної експертизи через наявність сумнівів у обґрунтованості наданого стороною обвинувачення висновку експерта, оскільки у такому випадку суд позбавлений можливості отримати будь-які додаткові відомості щодо стану здоров`я потерпілої, перебігу хвороби та наданої медичної допомоги.

З урахуванням викладеного колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та вважає, що такі висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки в ході апеляційного розгляду не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_6 у висунутому їй обвинуваченні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпано можливості їх отримання.

Апеляційний суд не вправі вживати заходів до отримання від сторони обвинувачення інших доказів для доведення винуватості, оскільки відповідно до ст.22 КПК України повинен зберігати об`єктивність і неупередженість, створювати необхідні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Стороні обвинувачення було надано можливість самостійно обстоювати свою правову позицію, подавати до апеляційного суду докази з дотриманням специфіки апеляційного судочинства.

На стадії апеляційного перегляду прокурором нових доказів надано не було, що дає апеляційному суду підстави вважати, що стороною обвинувачення вичерпано можливості їх отримання.

Відповідно до ст.417 КПК України апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 19.05.2023 щодо ОСОБА_6 необхідно скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості та вичерпанням можливості їх отримати.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 19.05.2023 щодо ОСОБА_6 скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3.ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3