Провадження № 1-кс/947/5792/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000686 від 18.10.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором в рамках кримінального провадження № 0000686 від 18.10.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на легковий автомобіль «DODGE DART», чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 та ключі до нього з метою збереження речових доказів в рамках кримінального провадження.

У судовому засіданні:

- прокурор Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 оголосив подане клопотання, підтримав його вимоги в повному обсязі та просив задовольнити. Зазначив, що транспортний засіб використовувався підозрюваним ОСОБА_7 для вчинення злочину, у якому на теперішній час він підозрюється;

- представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що вилучений автомобіль не належить підозрюваному, а тому підлягає негайному поверненню власнику. Просив відмовити у задоволенні клопотання;

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як вбачається з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000686 від 18.10.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , достовірно знаючи про військову агресію Збройних Сил Російської Федерації та впровадження на території України військового стану, відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_11 від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Збройних Сил Російської Федерації проти України, на всій території України запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжено, напочатку березня 2025 року у невстановленому місці, діючи з корисливих мотивів, вступили в злочинну змову. З метою особистого збагачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , висловили за допомогою месенджера телеграм ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , незаконну вимогу про передачу їм грошових коштів в сумі 20000 доларів США, яка супроводжувалась погрозами заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, які потерпілий сприймав як реальні.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, 27.03.2025 близько 14:00 години більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прибули до ресторану «Апшерон», що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд. 20/3 на зустріч з потерпілим ОСОБА_12 .

Знаходячись в приміщенні ресторану «Апшерон», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд. 20/3, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_12 , що необхідно в цей час передати 4000 доларів США. З метою залякування потерпілого ОСОБА_12 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задля отримання грошових коштів та доведення до нього реальності своїх погроз, у разі невиконання їхньої незаконної вимоги, продовжували погрожувати заподіянням тяжких тілесних ушкоджень. Вказані вимого потерпілий ОСОБА_12 сприймав, як реальні, у зв`язку з чим прийняв рішення негайно передати грошові кошти на загальну суму 1500 доларів США, які знаходились на зберіганні у його знайомого ОСОБА_13 та зв`язався з ним за допомогою мобільного зв`язку і повідомив, що до нього підійде особа, яка повідомить заздалегідь визначене кодове слово, після отримання якого знайомий на ОСОБА_13 має передати йому грошові кошти.

В свою чергу, ОСОБА_8 , за допомогою мобільного зв`язку, зв`язався зі своїм знайомим ОСОБА_14 , якого попросив під`їхати на ринок «Книжка» в м. Одесі, де його буде очікувати чоловік, який передасть йому грошові кошти, після повідомлення відповідного кодового слова, на що ОСОБА_15 , не знаючи про злочинні наміри ОСОБА_8 погодився, оскільки ОСОБА_8 мав перед ним боргові зобов`язання.

В подальшому, ОСОБА_16 приблизно о 15:30 год. 27.03.2025 прибув на визначене місце на ринку «Книжка» в м. Одесі, де після повідомлення відповідного кодового слова отримав від знайомого ОСОБА_12 ОСОБА_13 , 1500 доларів США, які поклав у свою кишеню та направився до ОСОБА_8 , щоб віддати йому отримані грошові кошти, але був зупинений працівниками правоохоронних органів.

27.03.2025 року, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, до постановлення ухвали слідчим суддею, з метою рятування майна речового доказу, було проведено невідкладний обшук легкового автомобіля «DODGE DART», чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , який перебував в користуванні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час якого було вилучено зазначений автомобіль та ключі від нього.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси було надано дозвіл на проведення невідкладного обшуку легкового автомобіля «DODGE DART», чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 .

Слідчим своєчасно було подано клопотання про арешт вищевказаного майна. За результатом розгляду клопотання слідчим суддею було винесено ухвалу про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, визначивши строк для їх усунення в 72 години. Так, наразі сторона обвинувачення повторно звертається до суду із клопотанням про арешт майна з виправленими недоліками для розгляду.

Відповідно до чого, слідчий суддя вважає поважними причини пропуску строку звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна за умови доцільності накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження.

Дійсно, як на цьому обґрунтовано зауважував у судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 автомобіль «DODGE DART», чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , який просить арештувати сторона обвинувачення, належить третій особі ОСОБА_4 , який не має відношення до кримінального провадження.

Проте, транспортним засобом «DODGE DART», чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 користувався підозрюваний ОСОБА_10 .

Прокурор зазначає про те, що вказаний транспортний засіб імовірно був засобом для вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, відповідно до чого відповідає критеріям речових доказів.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України,у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Спеціальна конфіскація відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Випадки застосування спеціальної конфіскації, відповідно до ч. 1 ст. 962

КК України: спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Слідчий суддя, прийшов до висновку, що вилучений транспортний засіб «DODGE DART», чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 може бути використаний для забезпечення спеціальної конфіскації майна, оскільки імовірно використовувався, як засіб вчинення кримінального правопорушення.

Отже, слідчим суддею, на підставі долучених до клопотання матеріалів, встановлено, що вилучений під час обшуку транспортний засіб «DODGE DART», чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України та може бути використаний для забезпечення спеціальної конфіскації майна в рамках кримінального провадження, оскільки імовірно використовувався, як засіб для вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації майна.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовим доказом в рамках кримінального провадження та може бути використане для забезпечення спеціальної конфіскації майна.

Отже, оскільки вилучене майно визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження та може бути використане для забезпечення спеціальної конфіскації, слідчий суддя вважає, що існує ризик його відчуження та знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності осіб пов`язане із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечення збереження речових доказів та реалізації можливої спеціальної конфіскації в рамках кримінального провадження, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності осіб, адже досягнення мети збереження речових доказів та забезпечення збереження майна, яке може бути використане для спеціальної конфіскації та конфіскації майна, як виду покарання, неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів та спростовано можливість його використання для забезпечення спеціальної конфіскації майна, власник майна, в порядку ст. 174 КПК України, має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає, внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000686 від 18.10.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на легковий автомобіль «DODGE DART», чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 та ключі до нього.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СВ відділу поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1