В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/672/25

10 липня 2025 року Богородчанський районний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого-адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000042 від 22.04.2025 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження та проживання АДРЕСА_1 , громадянина України, маючого повну загальну середньою освітою, офіційно не працюючого, депутатом не обирався, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:

21.04.2025, близько 20:30 год. на польовій дорозі, яка знаходиться в урочищі «Припір» між селами Луквиця Дзвиняцької територіальної громади та Богрівка Солотвинської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на ґрунті виниклих неприязних відносин з приводу зауважень останнього, щодо неналежної поведінки ОСОБА_4 , виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_4 вирішив спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_5 один удар правою рукою в обличчя.

Своїми умисними діями, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правого ока та садна в правій виличній ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень..

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст. 125 КК України як в умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.

В рамках кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_5 , заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 на користь потерпілого 10 000 грн майнової шкоди, 400 000 гривень моральної шкоди та 15 000 гривень витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, визнав повністю та пояснив, що 21.04.2025р. близько 20-30 год. перебував в урочищі «Припір», за межами села Луквиця, у власній машині разом з дівчиною. В машині грала музика, в той час до обвинуваченого підійшов потерпілий ОСОБА_5 , який почав гримати в двері та ображати його нецензурною лайкою. Виявилося, що потерпілому не сподобалася, що у обвинуваченого грає музика російських виконавців. В судовому засіданні обвинувачений вказав, що в підключеному телеграм каналі, в машині, грала музика різних виконавців, а також російська музика, на що обвинувачений не звернув увагу. ОСОБА_4 вийшов з машини і вдарив потерпілого один раз рукою в обличчя. Вони почали штовхатися, в результаті чого впали в чагарник, а згодом їх розборонили люди, які підійшли до них. Після ОСОБА_4 сів у машину та поїхав. Щиро кається у вчиненому. В судовому засіданні попросив у потерпілого вибачення. Просив суворо не карати.

Щодо заявленого потерпілим цивільного позову ОСОБА_4 позов не визнав, просив у задоволенні цивільного позову відмовити повністю. Вважає, що стягнення 400 000 гривень моральної шкоди та 15 000 гривень витрати на правову допомогу, являються належним чином не вмотивованим. Моральна шкода не відповідає тяжкості та характеру вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_5 не надано жодного доказу про порушення його нормального способу життя, погіршення його самопочуття внаслідок травми та звернення до медичного закладу. Разом з тим, в судовому засіданні погодився компенсувати потерпілому 10 000 гривень за вчинення власних неправомірних дій.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він являється старостою села, і коли почув на відстані 350-400 метрів, як в невідомій машині гучно грає російська музика, він вирішив зробити зауваження ОСОБА_4 , який на його зауваження відповів, що «ані росія, ані путін йому нічого поганого не зробили», а потім вийшов з машини та вдарив потерпілого в обличчя. Після побиття потерпілого, ОСОБА_4 сів в машину та поїхав у невідомому напрямку, потерпілий викликав поліцію. Потерпілого обурила, позиція ОСОБА_4 , який слухає музику країни агресора. Просив покарати відповідно до чинного законодавства та задовольнити цивільний позов. Також в судовому засіданні надав відповідь на відзив, відповідно до якого вважає заперечення обвинуваченого необґрунтованими.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Оскільки обвинувачений та прокурор не оспорювали обставин, які стосуються пред`явленого обвинувачення та правильно розуміють зміст цих обставин, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, наслідки якої також роз`яснені учасникам судового провадження, суд ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, проти чого не заперечували учасники судового провадження.

Дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень, шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст. 125 КК України як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету, покарання і стримування від вчинення нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд враховує, що, згідно з ч. 2 ст. 12 КК України, скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до кримінального проступку.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що також згадується в обвинувальному акті.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 69-1 КК України, за наявності обстави що пом`якшують покарання, відсутність обставини що обтяжує покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального розміру найбільш суворо виду покарання. В даному випадку суд враховує відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючих покарання обставин та визнання обвинуваченим своєї вини в повному обсязі.

Відсутність офіційної роботи та сталого власного заробітку у обвинуваченого виключає можливість призначення покарання у виді штрафу. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 частково визнав цивільний позов заявлений потерпілим, а також жодним чином не вчинив дій, щоб розпочати відшкодування спричиненої шкоди та не сплатив жодної суми на погашення цивільного позову. Для забезпечення виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, необхідно призначити вид покарання, який би передбачав створення можливості для виконання обов`язку засудженому працювати та приносити своєю працею користь суспільству.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи особу обвинуваченого, який власного сталого заробітку та офіційної роботи не має, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень має бути кримінальне покарання у виді громадських робіт.

Цивільний позов в частині відшкодування завданої кримінальним проступком майнової шкоди у розмірі 10 000 гривень, суд задовольняє повністю, виходячи з наступного.

Згідно пунктів 8 та 9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди. Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

В рамках даного кримінального провадження потерпілим було заявлено цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та відповідно до позовних вимог потерпілий просив стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду в сумі 10000 гривень, моральну шкоду в сумі 400 000 гривень та витрати та правову допомогу в сумі 15000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_4 не визнав цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди та суму витрат на праву допомогу. В ході розгляду справи по суті обвинувачений погодився відшкодувати потерпілому 10 000 гривень, спричиненими неправомірними діями.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» №3 від 31.03.1989 року, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова, шкода, завдана неправомірними, діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Так, з досліджених судом фактичних обставин кримінального провадження, в межах пред`явленого обвинувачення, встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілому було завдано шкоду на суму 10 000 гривень, розмір якої внаслідок спричинення легких тілесних ушкоджень, оцінено з урахуванням відомостей у висновку експерта №145 від 22.04.2025р.

Таким чином, з обвинуваченого на користь потерпілого слід стягнути матеріальну шкоду на вищевказану суму, оскільки саме такий розмір шкоди охоплюється обсягом пред`явленого обвинувачення та знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Цивільний позов в частині відшкодування завданої кримінальним проступком моральної шкоди у розмірі 400 000 гривень, суд задовольняє частково, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

В судовому засіданні встановлено та доведено, що внаслідок завдання легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 останній поніс певні моральні страждання, вимушений був звертатися до лікаря та по правову допомогу, з`являтися за викликами до слідчого та суду. Таким чином було порушено його звичний спосіб життя.

Вирішуючи цивільний позов в частині моральної шкоди суд враховує характер та спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, нанесення удару в обличчя. Будучи старостою села Луквиця потерпілий вимушений був додатково пояснювати односельцям причини виникнення гематоми на обличчі, терпіти пов`язані з цим незручності протягом усього часу загоєння завданих йому тілесних ушкоджень. Суд враховує також обурення потерпілого від наслідків зробленого обвинуваченому зауваження, пережиті ним негативні емоції та хвилювання.

Із урахуванням викладеного та характеру вчиненого проступку і його наслідків, суд вважає, співмірним заподіяній шкоді стягнення на користь потерпілого грошових коштів у сумі 10 000 гривень.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Розмір наданих послуг потерпілому за договором про надання правової допомоги клієнту від 28.05.2025р. становить 12 000 гривень та з урахуванням витрат на відрядження, відповідно до цивільного позову встановлений у сумі 15 000 грн.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги (…) враховується вартість, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Витрати пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого суд визначає у розмірі 7000 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, відповідності конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності та необхідності процесуальних дій.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. (Постанова Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі №300/3178/20)

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 122 КПК, потерпілому оплачуються проїзд, у разі переїзду до іншого населеного пункту. Тому з урахуванням наданих фіскальних чеків на придбання пального для явки до правоохоронних органів під час дізнання та до суду потерпілого та представника, відповідно до ст. 121 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого також компенсації витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження.

Враховуючи особливості розгляду справи, її значення для учасників, виходячи з критеріїв виправданості, розумності їх розміру, співмірності та складністю справи про вчинення кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про те, що розмір судових(процесуальних) витрат (витрат на правову допомогу - 7000 грн та витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження потерпілого та представника 3495,8 грн.), які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь потерпілого складає всього 10495,8 грн.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374, 375, 376 КПК України суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, моральної шкоди та витрати на правову допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 10 0000 гривень, моральну шкоду в сумі 10 000 гривень та процесуальні витрати в сумі 10 495,8 гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1