УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 621/2155/23

провадження № 51-1319ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 17 червня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 січня 2025 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 17 червня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 71, ст. 72 КК до покарання, призначеного за цим вироком, місцевий суд частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 29 грудня 2022 року та призначив засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.

Також місцевий суд вирішив питання щодо початку строку відбування покарання, арешту майна, речових доказів та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_4 18 квітня 2023 року в денний час доби умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, перебуваючи на території Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі - Зміївська ТЕС ПАТ «Центренерго»), що розташована за адресою: Харківська обл., Чугуївський р-н, смт Слобожанське, вул. Балаклійське шосе, 2, шляхом вільного доступу таємно викрав різані мідні дроти масою 10 кг 820 г вартістю 2 899,76 грн.

Однак ОСОБА_4 не довів свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки під час виходу з території Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» з викраденим майном, його було зупинено на прохідній охоронцем.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 16 січня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 - без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок Зміївського районного суду Харківської області від 17 червня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 січня 2025 року, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

Суть доводів скаржника зводиться до того, що в діях його підзахисного відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК - прямий умисел, оскільки ОСОБА_4 , не приховуючи своїх дій, намагався винести, на думку засудженого, сміття, а саме невикористані в процесі виробництва уламки дротів.

Крім того, зауважує, що Зміївській ТЕС ПАТ «Центренерго» майнової шкоди не завдано; потерпілою стороною не доведено, що майно, яке намагався винести ОСОБА_4 , належить електростанції та перебуває на її балансі.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, предметом розгляду суду була апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 , у якій він, порушував питання щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.

Харківський апеляційний суд, спростовуючи доводи скарги у вказаній вище частині, зазначив, що згідно з показаннями ОСОБА_4 він, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, переніс мідні дроти до віддаленого кутка цеху, сховав їх у своєму рюкзаку та намагався винести за межі підприємства. Такий порядок дій засудженого, як слушно зауважив апеляційний суд, свідчить про таємний характер заволодіння майном, що відповідає ознакам крадіжки, передбаченої ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст.185 КК.

Крім того, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції й визнані безпідставними твердження сторони захисту про те, що потерпілою стороною не надано доказів того, що майно, яке намагався винести ОСОБА_4 , належить їй.

В обґрунтування таких висновків колегія суддів апеляційного суду зазначила, що мідні дроти належать підприємству і використовуються в його господарській діяльності, оскільки вони перебували на території охоронюваного об`єкта енергетичної системи України, доступ до якого мають виключно працівники підприємства або особи, уповноважені адміністрацією. Також суд не залишив поза увагою показання представника потерпілого, за змістом яких мідні дроти, як й інше майно станції, перебувають під суворим контролем, винесення будь-якого майна з території станції без дозволу заборонено, а також той факт, що мідні дроти були виявлені в рюкзаку ОСОБА_4 під час перевірки на прохідній підприємства.

Водночас, як зауважив апеляційний суд, сторона захисту не надала жодних доказів, які б спростували зазначені обставини і, відповідно, вказували про належність майна іншій особі.

Верховний Суд погоджується з таким рішенням апеляційного суду та додатково зазначає таке.

Так, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК, характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Із суб`єктивної сторони крадіжка передбачає тільки прямий умисел, тобто коли особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає завдати таку шкоду.

Характер, послідовність дій та поведінка ОСОБА_4 свідчать про те, що засуджений діяв із прямим умислом, оскільки, працюючи на Зміївській ТЕС ПАТ «Центренерго» він виявив мідні дроти. Засуджений, розуміючи, що не має на це майно жодного права, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, переніс дроти у віддалений куток приміщення цеху, де наприкінці зміни склав їх у рюкзак. Тобто ОСОБА_4 намагався винести непомітно мідні дроти, однак не зробив цього з причин, що не залежали від його волі.

З огляду на вказане касаційний суд підсумовує, що вирок місцевого суду і ухвала апеляційного суду є належно вмотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають приписам статей 370, 419 КПК, у них наведені мотиви, та положення закону, якими керувалися суди, постановляючи рішення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень. Ураховуючи наведене, відсутні підстави для задоволення касаційної скарги ОСОБА_5 .

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 17 червня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 січня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3