Справа № 304/1910/25 Провадження № 1-кп/304/259/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду, за відсутності учасників судового провадження, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 від 13 серпня 2025 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Зарічово Перечинського району Закарпатської області, який має повну загальну середню освіту, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 05.05.2025 за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2025 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком на 150 годин, на шлях виправлення не став і знову вчинив кримінальне правопорушення (проступок), а саме умисно, без поважних на те причин, з метою ухилення від покарання, не пов`язаного із позбавленням волі у виді громадських робіт на строк 150 годин, ухилявся від покарання.

Так, 16 липня 2025 року засудженого ОСОБА_4 поставлено на облік в Ужгородському районному секторі № 2 філії державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області, як особу, засуджену до покарання у виді громадських робіт та ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, попереджено про кримінальну відповідальність за порушення порядку та умов відбування покарання, а також за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Також ОСОБА_4 було видане направлення до Перечинської міської ради № 1448/39/8/1-25 від 16.07.2025 року для відбування призначеного покарання, за отримання якого він особисто підписався. Згідно даного направлення засуджений зобов`язався приступити до відбування громадських робіт з 21.07.2025 року.

22.07.2025 року підрозділом пробації з метою з`ясування чи приступив засуджений ОСОБА_4 до відпрацювання громадських робіт на адресу Перечинської міської ради був направлений відповідний запит.

28.07.2025 року на адресу підрозділу пробації надійшло повідомлення Перечинської міської ради за вих.№ 007-02/846 від 24.07.2025 року, в якому вказано, що ОСОБА_4 , до міської ради не з`явився та не приступив до відбування покарання у виді громадських робіт.

Того ж дня, 28.07.2025 року засудженому ОСОБА_4 було надіслано виклик до сектору пробації на 08.08.2025 року.

11.08.2025 року ОСОБА_4 , з`явився до сектору пробації та надав пояснення, в якому він повідомив, що відмовляється відпрацьовувати громадські роботи, а також відмовився від отримання нового направлення на відпрацювання громадських робіт.

У зв`язку з відмовою від виконання призначеного вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 05.05.2025 року покарання у виді 150 годин громадських робіт та вказаного рішення суду засудженому було винесено письмове попередження про притягнення до кримінальної відповідальності та повідомлено, що матеріали відносно нього будуть направлені до відділення поліції №1 Ужгородського РУП для порушення відносно нього кримінального провадження у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України.

Однак, ОСОБА_4 , маючи змогу працювати та відбувати призначене Перечинським районним судом Закарпатської області покарання, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи про свій обов`язок безоплатно виконувати призначені вироком суду громадські роботи, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, ухилився від виконання вищевказаного покарання у виді громадських робіт, що виразилося в невиконанні встановлених обов`язків, порушенні умов відбування покарання, невиході більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, чим допустив грубе порушення порядку та умов відбування призначеного судом покарання.

Тим самим ОСОБА_4 не відбув призначене судом покарання у виді 150 години громадських робіт, чим вчинив ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.389 КК України, що кваліфікується як ухилення засудженим від відбування покарання у виді громадських робіт.

Згідно із заявою ОСОБА_4 від 21.08.2025 року, яка була підписана в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , підозрюваний ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, викладені в обвинувальному акті, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно положень ч.2 ст.302 КПК України, а також погодився на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

На підставі вказаної заяви, прокурор надіслав до суду обвинувальний акт з клопотанням про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду у судовому засіданні (а.с.1).

При цьому судом встановлено, що потерпілі у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Згідно з ч.2 ст.302 КПК України до обвинувального акту з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані: 1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні; 2) письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні; 3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

На підставі ч.2 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, зважаючи на наявність його заяви, в якій він зазначає про беззаперечне визнання своєї винуватості, згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, а також висловлену ним згоду з розглядом обвинувального акту у спрощеному порядку, враховуючи відсутність у суду сумнівів у добровільності такої позиції обвинуваченого ОСОБА_4 , та яка не є наслідком будь-якого примусу, адже заява складена в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , та з урахуванням клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному ст.ст.381-382 КПК України.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає можливим розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, та за відсутності учасників судового провадження і ухвалити вирок.

До обвинувального акту додані матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї винуватості. При цьому, суд дослідив матеріали кримінального провадження, а саме: витяг з ЄРДР за № 0000095 від 13 серпня 2025 (а.с.1-4); повідомлення про початок досудового розслідування від 12.08.2025 року (а.с.5); постанову про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 13.08.2025 року (а.с.6-7); подання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт з копіями матеріалів (а.с.8-24); доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) дій від 14.08.2025 року (а.с.25-26); протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 19.08.2025 року (а.с.27-29); протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 19.08.2025 року (а.с.30-32); протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 15.08.2025 року (а.с.33-36); характеризуючі матеріали відносно ОСОБА_4 (а.с.37-59); пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного (а.с.60-63); повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 20.08.2025 року за ч.2 ст.389 КК України (а.с.64-67); постанову про залучення захисника (а.с.68-69); доручення про надання безплатної вторинної правової допомоги по кримінальному провадженню адвокатом ОСОБА_5 від 20.08.2025 року за № 001-070002104 (а.с.70); протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 20.08.2025 року (а.с.71-73); доручення прокурора (а.с.74); повідомлення про завершення досудового розслідування від 20.08.2025 року (а.с.75); повідомлення підозрюваному (а.с.76); розписку підозрюваного ОСОБА_4 від 23.07.2025 року про отримання копій матеріалів досудового розслідування (а.с.78).

Вивчивши обвинувальний акт, додані до нього заяви обвинуваченого ОСОБА_4 , матеріали досудового розслідування, суд вважає, що в ході досудового розслідування зібрано достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) за тих обставин, як вони викладені в обвинувальному акті, та ці обставини жодною стороною не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, у тому числі щодо беззаперечного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини.

Проаналізувавши викладене, дослідивши обвинувальний акт та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000095 від 13 серпня 2025 року, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку та кваліфікує його дії за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (проступку), особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що відповідно до положень статті 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Відповідно до ст.65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання за скоєне, суд також керується ч.2 ст.50 КК України, згідно приписів якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості, а також індивідуалізації покарання, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує обставини вчиненого ним кримінального проступку, його наслідки, які не є тяжкими, спосіб вчинення такого і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення кримінального проступку, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення кримінального правопорушення (проступку) проти життя та здоров`я особи, судимість за який на теперішній час не знята та не погашена у встановленому законом порядку та належних висновків ОСОБА_4 для себе не зробив та знову вчинив кримінальне правопорушення (проступок) проти правосуддя.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального проступку визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, в ході досудового розслідування активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що суд відносить до обставин, які пом`якшують його покарання. При цьому, обставин, що відповідно до статті 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Крім того, суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 на теперішній час ніде не працює, не навчається, регулярного доходу та постійного джерела прибутку не має, стійкі соціальні зв`язки у ОСОБА_4 відсутні: він не одружений, малолітніх дітей та/або непрацездатних осіб на його утриманні не має, на диспансерному обліку у лікарів нарколога, психіатра ОСОБА_4 не перебуває, особою з інвалідністю не являється, хронічних захворювань не має. Разом з тим, ОСОБА_4 має постійне місце реєстрації та чітко визначене місце фактичного проживання, за яким характеризується посередньо: до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 не притягувався, до виконкому Перечинської міської ради скарг та заяв на його поведінку не надходило, що вбачається з характеристики міського голови Перечинської міської ради Закарпатської області, яка є в матеріалах справи (а.с.53).

Крім цього, як роз`яснено в пункті 25 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року покарання призначається за сукупністю вироків (ст.71 КК), коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, що має бути призначене обвинуваченому, суд, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України враховує, що ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, його особу, а саме те, що він раніше судимий, на лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві "Перечинська лікарня" не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, як обставину, що пом`якшує покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального проступку, а також відсутність обставин, що обтяжує покарання.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, суд приходить до висновку, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального судочинства не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.389 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Положення вказаної норми є імперативними, обов`язковими для застосування.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків, що відповідає правовому висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному у постанові від 01 червня 2020 року (справа № 766/39/17, провадження № 51-8867кмо18).

Відповідно до вимог ч.1 ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення - одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України було вчинено обвинуваченим ОСОБА_4 після постановлення вироку Перечинського районного суду Закарпатської області від 05.05.2025 року, але до повного відбуття покарання, тому суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 остаточного покарання за правилами ст.71 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань.

Тому, остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити за правилами ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків.

Згідно з положеннями п.п.4,5 ч.1 ст.72 КК України, одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт, та одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду, а тому, відповідно, 150 годин громадських робіт відповідають 18 дням пробаційного нагляду. Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.05.2025 року по справі № 638/7426/24 провадження № 51-5317 км 24.

Відтак, відповідно до положень ч.1 ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_4 покарання необхідно частково приєднати невідбуте ним покарання за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2025 року у виді 150 годин громадських робіт, яке за правилами ч.1 ст.72 КК України необхідно перевести у 10 днів пробаційного нагляду та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 року 10 днів пробаційного нагляду, а також покласти на обинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.ч.2,3 ст.59-1 КК України.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не застосовувались.

Речові докази у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 в ході досудового розслідування не обирався.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 368, 381, 382, ч.2 ст.373, ст.374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

На підставі положень ч.1 ст.71 КК України, п.п.4,5, ч.1 ст.72 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2025 року та остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді 1 (одного) року 10 (десяти) днів пробаційного нагляду.

На підставі п.п.1,2,3, ч.2, п.4 ч.3 ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк відбування покарання у виді пробаційного нагляду та покладених на ОСОБА_4 обов`язків обчислювати з дня його постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381, 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня винесення вироку. У разі, якщо вирок було постановлено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя

Перечинського районного суду

Закарпатської області ОСОБА_11