Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/4078/24
У Х В А Л А

25.07.2025 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів в режимі відеконференції Клопотання адвоката ОСОБА_5 , про заміну запобіжного заходу тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000357 від 11.06.2024р. щодо ОСОБА_4 за ч.3 ст.332 КК України

В С Т А Н О В И В:

У своєму клопотанні захисник підозрюваного ОСОБА_4 просить змінити запобіжний захід, застосований до нього у виді тримання під вартою на більш м`який.

В обгрунтування вказаного клопотання захисник підозрюваного вказав, що доказів та ризиків його ухилення від слідства та перешкоджанню досудового слідства, впливу на свідків не має, а тому просив суд його клопотання задоволити. Щодо визначення розміру альтернативного запобіжного заходу - застави в розмірі 9 992 400, 00 грн., така сума безпідставно встановлена слідчим суддею, та є непомірно великою для ОСОБА_4 .

Зокрема, сторона захисту вважає, що при постановленні ухвали слідчим суддею не були належним чином виконанні вимоги ч.5 ст.182 КПК України, оскільки в ухвалі відсутнє обґрунтування виключності випадку, який виправдовує застосування до підозрюваного застави саме в розмірі 3300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 9 992 400 грн. При цьому слідчий суддя взагалі не дав оцінку майновому стану підозрюваного, оскільки в матеріалах клопотання відсутні будь-які докази достатнього майнового стану підозрюваного для сплати всієї суми застави, наявності цінного рухомого чи нерухомого майна в його власності, а відтак майновий стан ОСОБА_4 не співмірний із визначеною судом заставою в розмірі 9 992 400,00 грн. Також, не взято до уваги, що на утримання в підозрюваного знаходиться пенсіонер - бабуся ОСОБА_6 , а відатк, з врахуванням вищенаведеного, сторона захисту вважає, що наявні всі підстави для зміни обраного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав свого захисника та просив змінити запобіжний захід, застосований до нього. Підозрюваний повідомив про погіршення стану здоров`я та наявність у нього на утриманні похилого віку бабусі.

Прокурор просив відмовити у задоволенні вказаного клопотання, посилаючись на його необгрунтованість, а також те, що усі доводи сторони захисту були уже предметом розгляду судом апеляційної інстанції і подане клопотання є ідентичним тому, що було подано в апеляційній скарзі, а відатк заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та дослідивши подані письмові докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається із клопотання та доданих до нього матеріалів, у провадженні слідчого СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_7 перебуває кримінальне провадження за №0000357, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань ще 11.06.2024р. щодо ОСОБА_4 , в якому йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

До підозрюваного застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії визначено до 19.08.2025р. та визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України в розмірі трьох тисяч триста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 9 992 400 грн. (дев`ять мільйонів дев`ятсот дев`яносто дві тисячі чотириста гривень 00 копійок).

Зазначена ухвала слідчого судді за апеляційною скаргою сторони захисту були предметом розгляду Закарпатського апеляційного суду, який своєю Ухвалою залишив ухвалу слідчого судді Виноградівьского районного суду від 23.06.2024р., якою щодо ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

При вирішення питання про наявність підстав для зміни запобіжного заходу, слідчий суддя виходить із таких міркувань.

Відповідно до положень ч.1 ст.201 КПК захисник підозрюваного, до якого застосовано запобіжний захід, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу. Згідно із ч.4 цієї статті таке клопотання розглядається слідчим суддею згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При цьому, кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а ст.201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу слідчий суддя не перевіряє обґрунтованість підстав застосування запобіжного заходу, а заявниками не можуть ставитися під сумнів висновки, які були покладені в основу такого рішення слідчого судді. Зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну обставин підозри, зміну або зменшення встановлених ризиків та впливають на виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому слідчий суддя не переглядає рішення про застосування запобіжного заходу, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до підозрюваного відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу досудового розслідування.

Тому, при розгляді питання про зміну запобіжного заходу слідчий суддя має виходити з того, чи доводить особа, яка подала відповідне клопотання, наявність обставин, які безпосередньо можуть вплинути на висновок про наявність обґрунтованої підозри або свідчать про зміну, зменшення чи збільшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, такі обставини мають бути новими, тобто які з`явилися після постановлення попередньої ухвали про застосування/продовження запобіжного заходу, або не були відомі суду.

Проаналізувавши вказане клопотання, додані до нього матеріали, заслухавши доводи сторін щодо наявності таких обставин, слідчий суддя приходить висновку про те, що підозрюваним та стороною захисту наведено такі обставини, які можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.

Так, виходячи зі змісту клопотання, Ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області - ОСОБА_8 від 23.06.2025р. у справі №299/4078/24 за клопотанням слідчого СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області - ОСОБА_7 погоджене прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури - ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задоволено, застосовано відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 332 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 діб, а саме до 19.08.2025р. включно та визначено заставу, достатню для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 для забезпечення виконання ним, покладених на нього обов`язків передбачених КПК України в розмірі однієї трьох тисяч триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто - 9 992 400 грн. 00 коп..

Відповідно до вимог ч.1 ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється до судове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення.

Суд виходить з того, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Розглядаючи дане клопотання суд виходить з того, що на даний час підлягає встановленню існування ризиків переховування ОСОБА_4 від слідства та суду, незаконно вливати на свідків та інших підозрюваних в даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, оскільки зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Так, пункт 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 "Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час" досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", вказує на те, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч.ї ст.194 КПК України, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; а також враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Стаття 29 Конституції України гарантує: «Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність».

Суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зміна запобіжного заходу охоплюється терміном "застосування запобіжного заходу". Такий висновок узгоджується з усталеною практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанови від 18.12.2018 у справі № 628/969/18 та від 28.03.2019 у справі № 286/1695/18).

За приписами частини 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити: и доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків передбачених ст.177 КПК України і на які вказує слідчий, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків зазначених у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на позицію законодавця та судову практику, завдання судді під час розгляду клопотання слідчого про застосування до особи того чи іншого запобіжного заходу полягає у недопущенні: обмеження конституційних прав та свобод особи за відсутності підстав, передбачених КПК України; необгрунтованого застосування до особи певного виду запобіжного заходу за умови, що належна процесуальна поведінка підозрюваного може бути забезпечена шляхом обрання менш суворого виду запобіжного заходу.

З метою забезпечення можливості виконання суддею вищевказаних вимог положеннями КПК України на слідчого (прокурора), який звертається із відповідним клопотанням, покладено обов`язок довести: обґрунтованість підозри особі у вчиненні кримінального правопорушення; наявність реальних ризиків для кримінального провадження, існування яких підтверджується належними, достатніми та допустимими доказами; неможливість досягнення мети у разі застосування більш м`якого виду запобіжною заходу, ніж того, про застосування якого ставиться питання у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від ЗО серпня 1990 року, п.32,Series А, № 182), (Erdagoz v.Turkey (Ердагоз проти Туреччини)).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифіковану Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР, надалі «Конвенція». За визначенням Європейського суду з прав людини обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(c) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин (справа K.-F. проти Німеччини, 27 листопада

Разом з тим, після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для обмеження свободи, а суди зобов`язані обґрунтувати рішення про продовження обмеження свободи підозрюваної особи іншими підставами, які мають бути чітко вказані, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються (справа «Ткачов проти України» від 13.12.2007 p., «Єлоєв проти України» від 06.11.2008р.).

Отже, наразі наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст.332 КК України, не є єдиною та беззаперечною підставою для застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо наявності реальних ризиків для кримінального провадження, існування яких підтверджується належними, достатніми та допустимими доказам, а відтак ризиком є подія або дія, яка може настати або вчинитися з високим ступенем ймовірності, вірогідність, яких має оцінюватись у сукупності з обґрунтованістю підозри та вагомістю доказів на її підтвердження, мірою покарання, яка загрожує у разі визнання особи винуватою у вчиненні інкримінованого діяння.

Суддею має бути проведено аналіз всіх ризиків, визначених частиною 1 статті 177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема практика ЄСПЛ, яка відповідно до частиною 5 статті 9 КПК України застосовується у кримінальному процесуальному законодавстві України (Рішення у справі «Смирнова проти Росії», скарги № 46133/99 та 48183/99, від 08.06.1995 у справі «Ягчі і Саргін проти Туреччини», від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії» тощо).

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою з 21.06.2025р. (дата затримання відповідно до вимог ч.4 ст.208 КПК України), що складає на час подання зазначеного клопотання про зміну запобіжного заходу - один місяць.

Загальне положення щодо розумних строків тримання під вартою викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, щодо можливості його звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до вимог ч.І ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

За приписами ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення «Ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти. При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії»).

Як встановлено у суді, ОСОБА_4 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак ризик переховування ОСОБА_4 від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Суд також бере до уваги, що з моменту події, яка мала місце ще 09.06.2024р. та лягла в основу підозри, яку було оголошена ОСОБА_4 , до моменту його затримання пройшло більше одного року, протягом цього періоду жодним чином ОСОБА_4 не переховувався від органу досудового розслідування, та перебував за місцем свого проживання, зокрема, сторона обвинувачення належних та достовірних доказів протилежного у суді не надала.

Суд також звертає увагу на відсутність доказів наявності спроб незаконно вплиу підозрюваним на свідків, що, відповідно нівелює і ризик незаконного впливу з боку підозрюваного на свідків v цьому кримінальному провадженні.

Також слід звернути увагу і на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які вказують на ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з боку ОСОБА_4 .

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011р. у справі «Харченко….. проти України»), де зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу».

Аналогічне за змістом положення міститься у п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів, які вказують на те, що застосування до підозрювано ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання ризикам, що зазначені у клопотанні сторони обвинувачення та встановлені судом при розгляді цього клопотання.

Між тим, матеріалами клопотання встановлено, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, зокрема, працює тренером у Виноградівського б/к «НОКАУТ», де має має позитивну характеристику та багаточисельні подяки, грамоти, дипломи спортивних клубів, що підтверджує міцність його соціальних зав`язків.

Окрім того за місцем постійного проживання, здійснює догляд згідно акту № 249 від 23.08.2024р. за ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка являється бабусею ОСОБА_4 .

Також з матеріалів клопотання вбачається, що у ОСОБА_4 згідно діагнозу лікаря- загальної практики-сімейної медицини Закарпатської медичної частини №9 виявлене захворювання: Гостра кропив`янка, що підтверджується довідкою Філії державної установи "Центр охорони здоров`я» державної кримінально-Виконавчої служби України» у Чернівецькій, Івано-Франківський, Закарпатській та Тернопільській областей (філія ЦОЗ ДКВС України У Чернівецькій, Івано- Франківській, Закарпатській та Тернопільській областях).

Між тим, тримання під вартою згідно з ч.1 ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Отже, вирішуючи зазначене клопотання, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , суспільну небезпеку інкримінованих кримінально протиправних дій, обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного.

Отже, підставою продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд вважає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, а саме ч.3 ст.332 КК України, тобто сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України наданням засобів та усуненням перешкод, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, оскільки наявність цих ризиків вказує те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. Таким чином, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у даному кримінальному правопорушенні, може сприяти переховуванню обвинуваченим від суду.

Разом з тим, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , є громадянин України, з вищою освітою, перебуває в цивільному шлюбі, раніше не судимий, на момент вчинення кримінального правопорушення займався суспільно-кориснею працею, де працював тренером у Виноградівському б/к «НОКАУТ», підозрюваний має позитивну характеристику Виноградівського б/к «НОКАУТ», багаточисельні подяки, грамоти, дипломи спортивних клубів, що підтверджує міцність його соціальних зав`язків, за місцем свого постійного проживання, підозрюваний здійснював догляд згідно акту №249 від 23.08.2024р. за ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка являється бабусею ОСОБА_4 .

Також з матеріалів клопотання вбачається, що у ОСОБА_4 згідно діагнозу лікаря- загальної практики-сімейної медицини Закарпатської медичної частини №9 виявлене захворювання: Гостра кропив`янка, що підтверджується довідкою Філії державної установи "Центр охорони здоров`я» державної кримінально-Виконавчої служби України» у Чернівецькій, Івано-Франківський, Закарпатській та Тернопільській областей.

Крім того, суд також враховує характер вчиненого кримінального правопорушення та його тривалість, обставини його припинення, а також дані, які характеризують його особу, зокрема, досудовий розгляд по справі ще не завершено.

Щодо клопотання захисника про зменшення розміру застави відповіднодо приписів ст.182 ч.5 п.2 КПК України суд зазначає, що за змістом частини 4 статті 182 КПК України розмір застави має визначатися з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, та повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд враховує, що з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини існування.

В рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Окрім того, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Істоміна проти України», вказано, що національні суди іноді неналежно мотивують застосування застави, не пов`язуючи її з процесуальними ризиками, наприклад уникненням слідства, перешкоджанням правосуддю або недотриманням встановлених процесуальних обов`язків. Замість цього застава сприймається як гарантія відшкодування збитків, що не відповідає її правовій природі, а, отже, встановлення непомірних розмірів застави породжує соціальну несправедливість і може викликати недовіру громадян до правосуддя.

Отже, слідчі судді мають більше послуговуватися стандартами ЄСПЛ, належно мотивувати ухвали з обґрунтуванням наявності процесуальних ризиків і оцінки спроможності особи сплатити заставу без надмірного тягаря, адже навіть такі міркування, як імовірна наявність майна за кордоном або аналогії з іншими кримінальними провадженнями, не можуть правомірно лягати в основу судового рішення.

З урахуванням майнового стану обвинуваченого, який до застосування до нього застави працював тренером у Виноградівському б/к «НОКАУТ», згідно акту №249 від 23.08.2024р. здійснює догляд за своєю пристарілою бабусею ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також, ту обставину, що під час перебування під вартою обвинувачений не отримує інших видів доходів, відсутність належного рівня доходів у членів сім`ї обвинуваченого, які можуть внести заставу, а також з урахуванням ставлення обвинуваченого до скоєного ним, суд доходить висновку про можливість зменшення застави, обраної відповідно до ухвали Виноградіського районного суду від 23.06.2025р. з трьох тисяч триста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 9 992 400 грн. (дев`ять мільйонів дев`ятсот дев`яносто дві тисячі чотириста гривень 00 копійок) до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень), що буде відповідати критеріям необхідності та пропорційності, оскільки п.5 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На думку суду застава в такому розмірі буде достатнім стримулючим засобом, щоб запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Керуючись ст.176-178,181-183,201,290,309,372,376 ч.2 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 про заміну запобіжного заходу тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000357 від 11.06.2024р. щодо підозрюваного ОСОБА_4 за ч.3 ст.332 КК України- задоволити частково.

Продовжити відносно підозрюваного за ч.3 ст.332 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Фанчиково Берегівського району та мешканця АДРЕСА_1 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000357 від 11.06.2024р., обраний ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду від 23.06.2025р. з 23.06.2025р. до 19.08.2025р. включно з правом внесення застави.

Зменшити розмір застави, визначений ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду від 23.06.2025р.

Визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень).

У випадку внесення вказаного розміру застави на відповідний рахунок підозрюваний ОСОБА_4 звільняється з-під варти в порядку визначеному ч.4 ст.202 КПК України.

У випадку звільнення з-під варти на підозрюваного ОСОБА_4 покладаються такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, де проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з свідками та потерпілими у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У випадку невнесення застави строк тримання під вартою закінчується 19.08.2025р.

Повний текст ухвали виготовлено 29.07.2025 року

Ухвала підлягає негайному виконанню і може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1