Справа № 463/5606/25
Провадження № 1-кп/463/440/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001017 від 08.12.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судженого (згідно ст.89 КК України), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.3 ст.357 КК України,

в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_3 у невстановленому місці та часі, але не пізніше 07.12.2023 року, в особистих інтересах незаконно заволодів офіційним документом - посвідченням водія серії НОМЕР_1 , виданого 19.08.2014 року Центром ДАІ 4601 на ім`я « ОСОБА_4 ».

В подальшому, 07.12.2023 року приблизно о 15 год. 05 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи на дорозі навпроти будинку № 10 по вул.Мечникова у м.Львові, в автомобілі марки «AUDI А6», відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» був зупинений працівниками поліцейського взводу 1 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції у Львівській області. Після зупинки вказаного транспортного засобу, на виконання законної вимоги працівника поліції щодо пред`явлення документу, який посвідчує право керування транспортним засобом, ОСОБА_3 пред`явив працівникам поліції посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 19.08.2014 року Центром ДАІ 4601 на ім`я « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », в підтвердження наявного у нього права керування транспортним засобом, яким ОСОБА_3 незаконно заволодів раніше та намагався видати дане посвідчення водія за своє.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.3 ст.357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом іншим важливим особистим документом.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 в порядку ст.302 КПК України, надійшов до суду 19.06.2025 року з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Частинами 2, 3 ст.381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Із змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була складена у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , вбачається, що останній беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.3 ст.357 КК України, тобто незаконне заволодіння будь-яким способом іншим важливим особистим документом, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та надав свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Відповідно до частин 2, 3 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Враховуючи викладене, положення підпункту 6 пункту 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2617-VIII, те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, відсутність сумнівів у добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.3 ст.357 КК України, а саме незаконне заволодіння будь-яким способом іншим важливим особистим документом.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.

ОСОБА_3 у поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.3 ст.3357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом іншим важливим особистим документом.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно зі ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не суджений (згідно ст.89 КК України), на диспансерному обліку з приводу психічного захворювання не знаходиться, при цьому, з грудня 2023 року перебуває під профілактичним спостереженням у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, а саме: його класифікацію за ст.12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення неправомірних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.3 ст.357 КК України у виді штрафу, оскільки суд переконаний у тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних проступків (злочинів, кримінальних правопорушень).

Питання доцільності застосування запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у розрізі того, що відповідно до ст.ст.22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішити відповідно до ч.2 ст.124 КПК України.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.3 ст.357 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,0 гривень (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

Скасувати арешт на майно (речові докази), накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 14.12.2023 року, оскільки відпала потреба у подальшому його застосуванню.

Речові докази по справі:

- посвідчення водія НОМЕР_1 , виданого 19.08.2014 року Центром ДАІ 4601 на ім`я « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 »; DVD-R диск із відеозаписами з місця події 07.12.2023 року - зберігати при матеріалах справи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта у розмірі 3029,12 гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1