Справа № 489/1912/21
кримінальне провадження
№1-кп/489/261/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 р. м. Миколаїв

Інгульський районній суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого

-04.02.2022 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Томська російської федерації, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

- 26.03.2015 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 23.08.2019 по відбуттю строку покарання,

- 16.11.2021 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10.12.2020, в нічний час доби (точна дата та час в ході досудового розслідування наразі не встановлено), ОСОБА_4 , знаходячись на території АГК «Олімп» за адресою: м. Миколаїв, вул. Ганни Дівіної, 1, керуючись злочинним наміром, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та переслідуючи мету незаконного збагачення, шляхом відкриття дверей, незаконно проник до автомобілю марки «Газель» р/н НОМЕР_1 , звідки таємно викрав акумулятор «MUTLU-74А» належний ОСОБА_7 , вартістю 2 100 грн.

Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_7 , матеріальну шкоду на суму 2100 грн.

Крім того, в період часу з 16:00 год., 13.01.2021 по 07:55 год., 14.01.2021, ОСОБА_4 , діючи повторно, знаходячись біля буд.29 по вул. Південній у м. Миколаєві, керуючись злочинним наміром, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та переслідуючи мету незаконного збагачення, шляхом відкриття дверей, незаконно проник до автомобілю марки "ВАЗ-2106" р/н НОМЕР_2 , звідки таємно викрав акумулятор «Westа 720-А» належний ОСОБА_8 , вартістю 1 900 грн.

Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 1 900 грн.

Крім того, приблизно 20.01.2021, в нічний час доби (точний час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 , діючи повторно, знаходячись біля буд.46/1 по вул. 1-а Лінія у м. Миколаєві, керуючись злочинним наміром, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та переслідуючи мету незаконного збагачення, шляхом відкриття дверей, незаконно проник до автомобілю марки «ВАЗ-2111» р/н НОМЕР_3 , звідки таємно викрав акумулятор «FORSAGE 64-A» належний ОСОБА_9 , вартістю 800 грн.

Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 800 грн.

Крім того, 27.02.2021, близько 05:35 год., ОСОБА_4 , діючи повторно, знаходячись біля буд.6 по вул. Чайковського у м. Миколаєві, керуючись злочинним наміром, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та переслідуючи мету незаконного збагачення, шляхом відкриття дверей, незаконно проник до автомобілю марки "ВАЗ-2106" р/н НОМЕР_4 , звідки таємно викрав акумулятор «FPR 60-А» належний ОСОБА_10 , вартістю 1 695 грн.

Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму 1 695 грн.

05.02.2021, близько 03:20 год., ОСОБА_4 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку № 1/6 по вул. Казарського у м. Миколаєві, керуючись злочинним наміром, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та переслідуючи мету незаконного збагачення, шляхом відкриття дверей, незаконно проникли до автомобілю «ВАЗ-2106», р/н НОМЕР_5 , звідки таємно викрали акумулятор «Westа-600А» вартістю 1 384 грн. 60 коп., авто-магнітолу «Pioneеr-4011СRB» вартістю 612 грн. 27 коп. та USВ флеш-карту «Verbatim» вартістю 82 грн. 50 коп., чим спричинив ОСОБА_11 , матеріальну шкоду на загальну суму 2 079,37 грн.

Після чого, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 2 079,37 грн.

Крім того, 05.02.2021, приблизно 05:20 год., ОСОБА_4 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку № 146-А по вул. Космонавтів у м. Миколаєві, керуючись злочинним наміром, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та переслідуючи мету незаконного збагачення, шляхом відкриття дверей, незаконно проникли до автомобілю «ВАЗ-2106, р/н НОМЕР_6 , звідки таємно викрали акумулятор жовтого кольору «FORSE-60» вартістю 598 грн. 65 коп., належний ОСОБА_12 .

Після чого, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_12 , матеріальну шкоду на суму 598,65 грн.

З урахуванням вищевикладеного суд визнає ОСОБА_4 та ОСОБА_5 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, а саме у незаконне проникненні до іншого володіння особи.

Кваліфікуючи дії обвинувачених за ч.1 ст. 162 КК України суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Судом встановлено, що на час вчинення інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» передбачала настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати (ч. 1 ст. 51) та повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (ч. 2 ст. 51). При цьому, викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що станом на 2020 складав 210,20 грн. та 2021 складав 227,00 грн., відповідно.

Однак, станом на даний час ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» діє в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024, та передбачає настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 51КУпАП) та дію (ч. 2 ст. 51 КУпАП), передбачену частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян - грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПКУ для відповідного року. Підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Тобто для кваліфікації правопорушення адміністративного чи кримінального (не розміру штрафу як покарання) неоподатковуваний мінімум становив у 2020 - 2102 грн. та у 2021 - 2270 грн., відповідно

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майном настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Також відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За такого, оскільки Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX пом`якшена кримінальна відповідальність через підвищення розміру вартості майна - предмета кримінального правопорушення до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання чинності таким законом.

Таким чином, внесені Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX зміни до ст. 51 КУпАП призвели до декриміналізації діяння щодо викрадення майна, вартість якого станом на час його викрадення шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим дія вказаного Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння кримінальним правопорушенням меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Натомість згідно з пред`явленим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинуваченням вартість майна, яке вони таємно викрали, станом на дату вчинення інкримінованого діяння становить менше 2102 грн. у 2020 та 2270 грн. у 2021 році, внаслідок чого вчинені ними діяння у вигляді крадіжок на теперішній час не належать до кримінальних правопорушень і тому не передбачають настання кримінальної відповідальності.

Проте враховуючи позицію, викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24) від 07.10.2024 року оскільки обвинувачені обвинувачувались у таємному викрадені чужого майна (крадіжці), поєднаної з проникненням у інше сховище, у т.ч. вчиненому повторно, оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 НМ, до цього діяння має застосовуватися ст. 5 КК та оскільки діяння вчинене з проникненням у приміщення, дії засудженого підлягають кваліфікації за ч.1 ст. 162 КК.

Так, додатково слід зазначити, що частиною 3 ст. 337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3 тис. НМ або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 3 ст. 185 КК, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинувачених.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій обвинувачених за ч.1 ст.162 КК, суд виходить із фактичних обставин, установлених судом під час розгляду кримінального провадження.

Об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні до іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

На підставі вищенаведеного, враховуючи положення ч. 3 ст. 337 КПК, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії обвинувачених на ч. 1 ст. 162 КК України.

Обвинувачені в ході судового розгляду свою вину визнали у повному обсязі та за умов, зазначених в обвинувальному акті вчинили дії, які є підставою для притягнення їх до кримінальної відповідальності. У вчиненому каються.

Вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, окрім визнання вини самими обвинуваченими, підтверджується іншими доказами, дослідженими судом, зокрема заявами потерпілих із зазначенням фактичних обставин щодо викрадення акумуляторів з їх авто.

Отже, аналізуючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинувачених за вказаним обвинуваченням, доведена сукупністю досліджених вище доказів, яку суд вважає такою, що поза розумним сумнівом доводить вину обвинувачених у вчиненні вказаного кримінального правопорушення в обсязі, встановленому судом. Ці докази повністю узгоджуються між собою та показами обвинувачених, а також узгоджуються із обвинуваченням, яке суд визнав доведеним у цьому кримінальному провадженні.

Вивченням особистості обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше судимий, у лікаря-психіатра лікування не проходив, перебуває на обліку лікаря-нарколога, за місцем мешкання характеризується посередньо.

Вивченням особистості обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше судимий, у лікаря-психіатра лікування не проходив, перебуває на обліку лікаря-нарколога, за місцем мешкання характеризується посередньо.

Так, дії ОСОБА_13 та ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч.1 ст. 162 КК України, що є кримінальним проступком, за який передбачене покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

На підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Кримінальні проступки, у яких обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 згідно обвинувального акту було вчинено 10.12.2020, 13.01.2021, 20.01.2021, 27.02.2021, 05.02.2021 (2 епізоди).

Частиною 5 ст. 74 КК України передбачено, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Таким чином, з дня вчинення кримінального правопорушення закінчились строки притягнення їх до кримінальної відповідальності, обвинувачені проти закриття кримінального провадження з цих підстав не заперечували.

Ураховуючи те, що з дня вчинення обвинуваченими кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, минуло три роки, постанні підлягають звільненню від покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Також, відповідно до приписів ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, зокрема, ст. 74 КПК України, який викладено у постанові від 18.06.2020 у справі № 756/6876/19 (провадження № 51-5464км19) системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання (ч.ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» ( ст.ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення, як виду примусових заходів в цілому. Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення від покарання, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині та звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру.

На підставі вищевказаного, суд і дійшов висновку, що ухвалюючи вирок у даному кримінальному провадженні, визнає обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 винуватими у вчинених кримінальних проступках та, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільняє їх від покарання без визначення його виду і розміру.

Питання про речові докази, підлягають вирішенню на підставі ст. 100 КПК України.

Також на підставі ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне, у зв`язку із декриміналізацією діяння вчиненого обвинуваченими, витрати за проведення товарознавчих експертиз віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 532 КПК України, суд,

УХВАЛИВ

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.

ОСОБА_5 , звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Арешти, накладені ухвалами слідчого судді від 11.02.2021 скасувати.

Речові докази:

- акумулятор «FPR 60-А» - повернути власнику;

- акумулятор «Westa», авто-магнітолу «Pioneer», флеш-картку чорного кольору повернути власнику;

- подовжувач синього кольору, автомобіль Рено Кенгу д/н НОМЕР_7 повернути особі, в якої їх було вилучено.

- акумулятор «Forse 60» - повернути власнику;

- мобільний телефон Samsung GT-S5830Si повернути особі, в якої його було вилучено;

- окуляри, викрутку, кабель від телефону, мобільний телефон Huawei, ключі від автомобіля з електронним брелоком - повернути особі, у якої їх було вилучено.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Інгульський районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя