КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/7188/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3696/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні № 0002351 - прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2025 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2025 року залишено без задоволення клопотання, внесене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002351 від 29.09.2021 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, прокурор Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити в повному обсязі клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про накладення арешту на земельні ділянки з наступними кадастровими номерами:

:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6000:02:151:6000:02:151:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:080:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:156:6001:02:149:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:084:6130
що зареєстровані за ТОВ «НЕФРИТ ІНВЕСТ 2017», код 41331549, заборонивши розпорядження та користування ними до скасування арешту у встановленому законом порядку.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, явно не відповідає вимогам кримінального процесуального закону України.

Апелянт вказує на те, що розглядаючи відповідне клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя не надала належної оцінки вказаним в клопотанні обставинам, що призвело до відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Також апелянт звертає увагу на те, що вказані земельні ділянки визнані речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002351 від 29.09.2021 року, оскільки були об`єктом кримінально протиправних дій, а також є майном, набутим кримінально протиправним шляхом, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження речових доказів прокурор звертався до слідчого судді з відповідним клопотанням про арешт земельних ділянок.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи представника власника майна, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що в провадженні Голосіївського УП ГУНП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0002351 від 29.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 365-2, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 362, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що надійшла заява від ОСОБА_8 про те, що після смерті її чоловіка ОСОБА_9 невідомі особи шахрайським шляхом заволоділи нерухомим майном (земельними ділянками), що належали на праві сумісної власності подружжю.

Вказані відомості 30.06.2017 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000368 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4. ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 362. ч. 5 ст. 27 ч. 3. ст. 365-2, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

29.09.2021 постановою прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва із матеріалів досудового розслідування №0000368 виділено матеріали досудового розслідування № 0002351 від 29.09.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 365-2, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 362, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

В рамках даного кримінального провадження встановлено, що під час спільного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , останнім було отримано у власність земельну ділянку загальною площею 3,0111 га та земельну ділянку площею 4, 5665 га, які розташовані в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області (кадастрові номери: :02:080:0120; :02:149:0705). Однак, після смерті чоловіка ОСОБА_8 виявила, що вищевказане майно неодноразово відчужувалось без згоди та без відому власників на користь третіх осіб за договорами «Про припинення зобов`язання переданням відступного» від 03.02.2012 року.

За вказаними договорами ОСОБА_9 передав вищезазначені земельні ділянки громадянину ОСОБА_10 в якості погашення боргу у сумі 9 мільйонів гривень.

Договори «Про припинення зобов`язання переданням відступного» №478 та №476 від 03.02.2012 року посвідченні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 .

Допитана ОСОБА_8 посвідчила, що за свого життя ОСОБА_9 угоди про позику із ОСОБА_10 не укладав. Договір «Про припинення зобов`язання переданням відступного» на думку заявниці є підробленим, підписи у ньому від імені ОСОБА_9 йому не належать, оскільки на момент їх укладання подружжя ОСОБА_12 перебувало за кордоном, про що є відповідні відмітки.

Крім того в рамках даного кримінального провадження встановлено, що 12.05.2017 року 2 вищезазначені земельні ділянки були передані в якості статутного капіталу ТОВ «ЛОФТ ІНВЕСТМЕНТ», , засновником та директором якої є ОСОБА_10 .

Того ж дня, 12 травня 2017 року, право власності на зазначені земельні ділянки за ТОВ «ОФТ ІНВЕСТМЕНТ» було припинено у зв`язку з переходом земельних ділянок у власність ТОВ «НЕФРИТ ІНВЕСТ 2017», .

В свою чергу ТОВ «НЕФРИТ ІНВЕСТ 2017» здійснило поділ 2 земельних ділянок (кадастрові номери: :02:080:0120; :02:149:0705) вже на 76 окремих ділянок та зареєструвало їх як окремі об`єкти цивільного обороту, про що до Державного реєстру речових прав 06.06.2017 року внесені відповідні дані, а саме земельні ділянки з наступними кадастровими номерами:

:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6129,:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6000:02:151:6000:02:151:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:080:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:149:6001:02:156:6001:02:149:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:080:6001:02:084:6130
Встановлено, що керівником ТОВ «НЕФРИТ ІНВЕСТ 2017» є ОСОБА_13 .

Водночас, 22.05.2024 ухвалою Господарського суду Львівської області відкрито провадження у справі №914/710/24 про банкрутство ТОВ «НЕФРИТ ІНВЕСТ 2017».

Крім, того 31.10.2024 та 01.02.2024 змінилися засновник (учасник), директор та адреса місцезнаходження ТОВ «НЕФРИТ ІНВЕСТ 2017». Керівник був ОСОБА_13 , стала - ОСОБА_14 . Видалений бенефіціарний власник, засновник ОСОБА_15 , доданий бенефіціарний власник, засновник - ОСОБА_14 .

Після проведення вищевказаних реєстраційних дій, 18.03.2024 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява MALSTON INTER LLP (Великобританія, Кінгсбурі РБ, Корнер Чемберс 590А, поштова адреса: м. Дніпро, вул. Королеви Єлизавети II, 7) про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «НЕФРИТ ІНВЕСТ 2017».

На підставі постанови Господарського суду Львівської області від 21.08.2024 у справі №914/710/24 знято всі обтяження/арешти, накладені щодо земельних ділянок.

25.03.2025 прокурор Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002351 від 29.09.2021 року, а саме вище зазначених земельних ділянок, зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що дії спрямовані на заволодіння земельними ділянками продовжуються, враховуючи, що у рамках кримінального провадження №0002351 земельні ділянки визнані речовими доказами, з метою недопущення чергового їх протиправного відчуження, а також з огляду на заявлений цивільний позов у кримінальному провадженні, є необхідність вжиття заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на земельні ділянки.

23.04.2025 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва залишено без задоволення клопотання, внесене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002351 від 29.09.2021 року.

Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи прокурора, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчий суддя суду першої інстанції послався на те, що кримінальний процесуальний закон, передбачає обов`язкові вимоги, яким має відповідати клопотання про арешт майна і перевірку відповідності клопотання вказаним вимогам покладено на слідчого суддю. Серед таких вимог згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, зокрема, є те, що в клопотанні про арешт майна має бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не можуть бути визнані достатніми для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Аналізуючи наведені вимоги закону, слідчий суддя переконаний, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст.98 КПК України може бути зроблений лише на підставі постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Проте на час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна, в матеріалах клопотання була відсутня постанова слідчого про визнання переліченого в клопотанні майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

За таких обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що існування правової підстави для арешту вказаного майна не підтверджується відповідними доказами і саме тому на вищезазначене майно, не може бути накладено арешт без наявності на це законних підстав.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, виходячи з наданих прокурором матеріалів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, у даному провадженні прокурор не навів достатніх підстав вважати, що майно, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно не вбачається.

При цьому як правомірно вказав слідчий суддя, що прокурор не навів у клопотанні та не надав жодного належного і допустимого доказу, що майно дійсно може бути речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002351 від 29.09.2021 року, оскільки наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не можуть бути визнані достатніми для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання.

Таким чином, до клопотання про арешт майна прокурором не долучені матеріали, які б поза розумним сумнівом, на даному етапі досудового розслідування, вказували на те, що наведені у клопотанні земельні ділянки відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що в клопотанні про арешт майна прокурор також зазначає, що з огляду на заявлений цивільний позов у кримінальному провадженні, є необхідність вжиття заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на земельні ділянки, проте останнім до матеріалів клопотання на його обґрунтування, не долучається зазначений ним цивільний позов.

З огляду на викладене, колегія суддів, не бере до уваги долучену прокурором під час апеляційного розгляду постанову про визнання майна речовим доказом, оскільки законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді, переглядається на момент її постановлення, при цьому вказана постанова не була надана слідчому судді під час розгляду клопотання про арешт майна на його обґрунтування, а тому зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4