Справа № 167/1210/24 Провадження №11-кп/802/270/25 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000901 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 14 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Хворостів Володимир-Волинського району Волинської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, одружений, не працевлаштований, раніше судимий вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 03 липня 2024 року за ч.1 ст.126 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн., вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року за ч.1 ст.126 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт;

засуджений за ст.126-1 КК України до покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням вироку Рожищенського районного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року, ОСОБА_7 визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до положень ст.ст.70, 72 КК України, ОСОБА_7 зараховано у строк відбуття покарання повністю відбуте покарання у виді громадських робіт за вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року із розрахунку, що одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт.

На підставі статей 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з однорічним іспитовим строком та покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ст.91-1 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язок пройти програму для кривдників протягом 2 місяців.

ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він, будучи особою, яка раніше неодноразово вчиняла домашнє насильство відносно своєї дружини, а саме: 30 вересня 2023 року та 14 липня 2024 року, за що постановами Рожищенського районного суду Волинської області від 12 жовтня 2023 року, 18 липня 2024 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, належних висновків не зробив та продовжив вкотре вчиняти домашнє насильство.

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку за місцем свого постійного проживання на АДРЕСА_1 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, 10 серпня 2024 року приблизно о 13 год. вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_8 , а саме: вчинив умисні дії психологічного характеру, що полягли у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою, словесних образах, погрозах фізичною розправою, приниженні її честі та гідності, підпалу речей, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої, яке виявилося у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати енергійності, повноцінного сну та відпочинку, що є в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з домашнім насильством..

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що призначаючи обвинуваченому остаточне покарання місцевим судом не дотримано вимог ч.4 ст.70 КК України, зокрема суд звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, тим самим змінивши суть попереднього вироку, яким призначено реальну міру покарання, що є недопустимим. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити покарання у вигляді пробаційного нагляду строком 3 роки, на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням вироку Рожищенського районного суду від 12.08.2024, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 3 роки з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ч.2 ст.59-1 КК України, а також на підставі ст.91-1 КК України покласти обов`язок пройти програму для кривдників протягом 3 місяців.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, прокурора, яка подану апеляційну скаргу підтримувала, просила скасувати вирок суду та ухвалити новий, обвинуваченого та потерпілу, які заперечували апеляційну скаргу прокурора і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст.349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, яке ставляться йому у провину, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Разом з тим, вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_7 місцевим судом дотримані не в повній мірі.

Доводи прокурора про те, що місцевий суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з порушенням матеріального кримінального закону, є обґрунтованими.

Так, вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.126 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт, і на підставі ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_7 призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням вироку Рожищенського районного суду Волинської області від 03 липня 2024 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді громадських робіт на строк 100 годин.

Приписами ст.70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. Відповідно до частини 4 статті 70 КК, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 13 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі частини 4 статті 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання в новому вироку. У цьому разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч.4 ст.70 КК України.

Водночас призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України має ряд особливостей, одна з яких полягає в тому, що в разі, коли особа засуджується до покарання, яке належить відбувати реально, а за наступним вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.

Оскільки вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року набрав законної сили і на момент призначення остаточного покарання в цьому провадженні залишався незмінним, то ухвалене рішення про реальне відбування покарання за цим вироком зберігає свою законну силу.

Разом з тим, суд першої інстанції під час постановлення вироку стосовно ОСОБА_7 вказаних вимог не дотримав, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Фактично оскаржуваним вироком місцевий суд ревізував вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року та звільнив ОСОБА_7 від покарання у виді громадських робіт, застосувавши положення статті 75 КК України, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, місцевий суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність покарання, а тому вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню на підставі положень п.4 ч.1 ст.409 КПК України з ухваленням нового вироку, як це передбачено приписами п.3 ч.1 ст.407 КПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

А згідно правил ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 одружений, має на утриманні троє дітей, офіційно не працює, раніше судимий, на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, однак інколи зловживає спиртними напоями і у зв`язку з цим виникають конфлікти в сім`ї та з жителями громади.

Також апеляційним судом враховується наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , - щире каяття та обставина, яка обтяжує його покарання - рецидив кримінальних правопорушень.

Крім того, під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій потерпіла вказувала, що примирилася з ОСОБА_7 і він попросив у неї пробачення. В суді апеляційної інстанції пояснила, що ОСОБА_7 змінився у кращу сторону, примирилися з ним. Просила суворо не карати обвинуваченого і не призначати йому покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що тяжкість і характер вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, з врахуванням особи обвинуваченого, не дають підстав для призначення покарання із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України.

Визначаючи вид та розмір покарання, апеляційний суд враховує перераховані вище обставини, та вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за ст.126-1 КК України у вигляді пробаційного нагляду, остаточно призначивши обвинуваченому покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 12.08.2024 більш суворим за даним вироком.

Згідно з вимогами ч.2 ст.59-1 КК України апеляційний суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Таким чином, під час призначення обвинуваченому покарання у вигляді пробаційного нагляду покладення на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України, складає невід`ємну частину цього заходу примусу, забезпечуючи його мету, та є обов`язковим (безумовним). Застосування ж обов`язків, визначених у ч.3 ст.59-1 КК України, віднесено до дискреційних повноважень суду з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Ураховуючи зазначені вище дані та обставини в їх сукупності, межі апеляційних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що обвинуваченому слід призначити остаточне покарання у вигляді пробаційного нагляду, з покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України.

А відповідно до ст.91-1 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язок пройти програму для кривдників протягом 2 (двох) місяців.

Саме такий захід примусу із застосованими умовами його відбування відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 14 січня 2025 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ст.126-1 КК України покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

На підставі на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 12.08.2024 більш суворим за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.2 ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ст.91-1 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язок пройти програму для кривдників протягом 2 (двох) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня постановки на облік до уповноваженого органу з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді: