Справа № 372/1567/25
Провадження № 1-кп-227/25
В И Р О К

іменем України

27 травня 2025 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Обухові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000254 від 30.01.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Серби Ємільчинського району Житомирської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2025 року, близько

17 години 54 хвилин, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 ,

після вживання алкогольних напоїв у ОСОБА_5

на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин зі своєї співмешканкою, ОСОБА_6 , виник злочинний умисел, спрямований

на заподіяння тілесних ушкоджень останній. В подальшому ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, пішов

до кухні квартири, яка знаходиться за вищевказаною адресою, та взяв до правої руки кухонний ніж, та реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, керуючись мотивом, що ґрунтувався на раптово виниклих особистих неприязних стосунках із ОСОБА_6 , з метою спричинення останній тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи

їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 повернувся до житлової кімнати квартири, в якій спільно проживав

з ОСОБА_6 , та тримаючи в правій руці кухонний ніж, стоячи навпроти останньої, наніс їй один удар ножем в ділянку грудної клітини праворуч,

чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді проникаючого

ножового поранення грудної клітки справа, травматичного правобічного гемопневмотораксу, які за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

В судовому засіданні обвинувачений винним себе в інкримінованому злочині визнав частково, та показав, що 30 січня 2025 року він разом зі своєї співмешканкою, ОСОБА_6 вживали алкогольні напої, про обставини вчинення злочину повідомити не може оскільки нічого не пам`ятає. Наміру завдавати потерпілій тілесні ушкодження в нього не було, оскільки він тривалий час проживає з потерпілою у цивільному шлюбі, працював забезпечував потерпілу коштами. Інколи вони сварились, але умислу нанести потерпілій тілесні ушкодження ножем він не мав. Шкодує, що так сталося, просить вибачення, та просить не призначати йому суворе покарання.

Допитана в судовому засіданні потерпіла суду показала, що перебуває в цивільному шлюбі з обвинуваченим близько 4 років. 30.01.2025 року вони разом перебували в квартирі АДРЕСА_4 , де разом з обвинуваченим вживали алкогольні напої. Коли вона перебувала в житловій кімнаті, обвинувачений на кухні взяв ножа, перечепився на випадково наніс їй удар ножем у грудну клітину. Умислу завдати їй тілесні ушкодження у нього не було бо він боїться крові. Удар ножем був нанесений один раз, випадково. Після цього обвинувачений розвернувся та пішов з квартири. Швидку вона викликала самостійно. Алкогольні напої вживали кожен самостійно, вона випила приблизно 0,5 л. горілки. Стосунки з обвинуваченим у неї були нормальні, він працював та забезпечував її коштами, вона перебувала в нього на утриманні, а тому просила не позбавляти волі, та призначити мінімальне покарання, оскільки претензій матеріального характеру до останнього не має оскільки йому пробачила. На даний час хоче з ним проживати, так як ніде не працює.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показала, що проживає разом з потерпілою та обвинуваченим в одній квартирі, оскільки вони орендують разом квартиру. Обвинувачений та потерпіла проживають разом в громадському шлюбі. Після нового року обвинувачений перестав працювати, та почав випивати з потерпілою, інколи вони сварились. 30.01.2025 року вона не була присутньою в квартирі, оскільки саме в цей день працювала. Їй подзвонила потерпіла та повідомила, що ОСОБА_5 наніс їй тілесне ушкодження ножем в грудну клітину. Потерпіла пояснювала, що коли вона вийшла покурити то останній вдарив її ножем, чому так сталось пояснити не може. На її думку він не міг умисно вдарити ножем, бо боїться крові. Обвинувачений не конфліктний, має спокійний характер, дуже позитивний. Потерпіла перебувала на його утриманні, він навпаки змушував її працювати.

Не дивлячись на часткове визнання своєї вини обвинуваченим, його вина у скоєнні злочину при обставинах викладених в даному вироці, підтверджується дослідженими судом доказами:

- витягом з ЄРДР 0000254 від 30.01.2025 року, з якого вбачається, що 30.01.2025 року, близько

17 години 54 хвилин, перебуваючи в житловій кімнаті квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,

після вживання алкогольних напоїв, у ОСОБА_5 ,

на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин зі своєї співмешканкою, ОСОБА_6 , виник злочинний умисел, спрямований

на заподіяння тілесних ушкоджень останній. Так, ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, пішов

до кухні квартири, яка знаходиться за вищевказаною адресою, та взяв до правої руки кухонний ніж. Відразу після цього, реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, керуючись мотивом, що ґрунтувався на раптово виниклих особистих неприязних стосунках із ОСОБА_6 , з метою спричинення останній тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи

їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 повернувся до житлової кімнати квартири, в якій спільно проживав

з ОСОБА_6 , та, тримаючи в правій руці кухонний ніж, стоячи навпроти останньої, наніс їй один удар ножем в ділянку грудної клітини праворуч,

чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді проникаючого

ножового поранення грудної клітки справа, травматичного правобічного гемопневмотораксу, які за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння. (т.1 а.с.43);

- Рапортами до Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 30.01.2025 року про надходження повідомлення про нанесення проникаючого ножового поранення в грудну клітину потерпілій ОСОБА_6 (а.с.44-45);

- Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 30.01.2025 року в якому потерпіла ОСОБА_6 пояснила про обставини вчинення злочину, а саме нанесення їй тілесного ушкодження обвинуваченим після конфлікту який між ними виник. (а.с. 46-47);

- довідкою Комунального некомерційного підприємства Обухівської міської ради "Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування" №165 від 31.01.2025 року, відповідно до якої вбачається, що гр. ОСОБА_6 перебувала в стані алкогольного сп`яніння та знаходилась на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП ОМР «Обухівська БЛІЛ» з 30.01.2025 року. Діагноз: Проникаюче ножове поранення грудної клітини. Постравматичний гемо-пневмоторакс. (а.с. 48);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.02.2025 та відтвореним в судовому засіданні відеозаписом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 , під час якого, потерпіла показала механізм нанесення їй тілесного ушкодження, та розповіла про обставини вчинення злочину (а.с. 49-55);.

- протоколом огляду місця події від 30.01.2025, а саме огляду квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого було зафіксована обстановка та обставини події та доданою ілюстративною таблицею до нього (а.с.56-69);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 04.02.2025 та відтвореним в судовому засіданні відеозаписом слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , та захисника ОСОБА_4 під час якого, обвинувачений показав механізм нанесення тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_6 (а.с. 70-78);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 19.02.2025 року та описом речей і документів, які були вилучені а саме медична картка стаціонарного хворого №1028(25) на ім`я ОСОБА_6 (а.с. 79-81);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 04.03.2025 року та описом речей і документів, які були вилучені а саме картка виклику та виїзду екстреної медичної допомоги від 30.01.2025 року за адресою: АДРЕСА_2 , та аудіозапис вищевказаного виклику (а.с. 82-84);

- карткою виклику швидкої медичної допомоги від 30.01.2025 року №757 (а.с. 86-87);.

- відтвореним в судовому засіданні диском з аудіозаписом звернення ОСОБА_6 для виклику бригади екстреної медичної допомоги (а.с. 88);.

- протоколом огляду від 05.03.2024 року оптичного носія інформації для лазерних систем зчитування DVD-R диску, на якому зафіксовано виклик ОСОБА_6 карети швидкої медичної допомоги, з повідомленням про нанесення їй ножового поранення грудної клітини ОСОБА_5 (а.с. 89-90);.

- висновком судово-психіатричного експерта №62 від 26.02.2025 року, в якому вказується, що ОСОБА_8 на час скоєння інкримінованих йому дій страждав на емоційно-лабільний астенічний розлад органічного походження (F 06.6 за МКХ-10). На час скоєння інкримінованих йому дій в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував. За своїм психічним станом ОСОБА_5 у період вчинення інкримінованих йому дій міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_5 на даний час страждає на емоційно-лабільний астенічний розлад органічного походження (F 06.6 за МКХ-10). За своїм психічним станом на даний час може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. (а.с.91-92);

- висновком судово-медичного експерта №46 від 26.02.2025 року, в якому вказується, що у ОСОБА_6 , згідно даних наданої медичної документації, виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітки справа, травматичного правобічного гемопневмотораксу. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії предмета з колючо-ріжучими властивостями, за часом утворення могли утворитись в термін вказаний в фабулі наданої постанови від 24.02.2025, та за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння. Потерпілій було заподіяно не менше одного прикладання сили (а.с.93-95);

- висновком судово-медичного експерта №48 від 26.02.2025 року, в якому вказується, що виявлені у ОСОБА_6 , тілесні ушкодження не могли утворитися за обставин вказаних під час проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_5 . Виявлені у ОСОБА_6 , тілесні ушкодження могли утворитися за обставин вказаних під час проведення слідчого експерименту за участі останньої (а.с.96-98);

- протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння №22 від 30.01.2025 року відповідно до якого ОСОБА_5 перебував в стані алкогольного сп`яніння, результат якого 2,531 % промілле.

Дані докази, відповідно до ст.85, 86 КПК України, суд вважає належними та допустимими, оскільки вони прямо та опосередковано підтверджують обставини, що підлягають доказуванню та мають значення у даному провадженні, а також отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінально-процесуального законодавства. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, підтверджують вину обвинуваченого та спростовують його пояснення про те, що він не мав умислу на заподіяння потерпілій умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового слідства за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння кваліфіковано правильно, оскільки орган, котрий проводив досудове розслідування, за наявних для цього об`єктивних підстав вжив всіх необхідних заходів для з`ясування та встановлення істини у кримінальній справі, здобувши усіх можливих доказів та давши правильну оцінку доказам і прийшов до правильного висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до диспозиції ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження це умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя.

Об`єктивну сторону злочину утворюють: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2)наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням і наслідками.

Тілесні ушкодження це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів. Суспільно небезпечні дії при заподіянні тілесних ушкоджень виражаються у фізичному, хімічному, біологічному, психічному чи іншому впливі на потерпілого.

Суд вважає, що ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння наносячи удар в життєво важливі органи потерпілої ОСОБА_6 , яка цього не очікувала і не спроможна була захищатися, оскільки теж перебувала в стані алкогольного сп`яніння, діяв з прямим умислом. При цьому суд враховує кількість, характер і локалізацію тілесного ушкодження, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події.

Характер, хронологія і послідовність дій обвинуваченого, а також об`єктивна спроможність дорослої осудної людини оцінювати життєву ситуацію, на думку суду, дає підстави вважати, що ОСОБА_5 дійсно вчинив злочин умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, тобто діяв з прямим умислом. Про наявність саме такого умислу свідчить і той факт, що обвинувачений після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 медичної допомоги потерпілій не надав, та залишив квартиру.

Суд приймає рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового провадження, а тому його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 з метою умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, тобто заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння потерпілій ОСОБА_6 ..

Таким чином, суд вважає доведеною поза межами розумного сумніву вину ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121КК України.

Доводи обвинуваченого про відсутність в його діях умислу на спричинення тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння ОСОБА_6 не заслуговують на увагу, так як його вина підтверджується письмовими доказами зібраними та дослідженими в судому засіданні і ставити їх під сумнів, суд не знаходить підстав.

Суд критично відноситься та не приймає до уваги покази потерпілої які вона змінила в судовому засіданні про те що обвинувачений перечепився та випадково наніс їй тілене ушкодження оскільки ці покази спростовуються її заявою про вчинення злочину, протоколом проведення слідчого експерименту за її участю, аудіо записом виклику швидкої допомоги. Також суд не бере до уваги і покази обвинуваченого, який під час слідчого експерименту показував та пояснював механізм їх нанесення потерпілій та які згідно з висновком експертизи не могли утворитись за обставин на які він посилався та сам обвинувачений постійно плутався у своїх показах та змінював їх, то визнав провину, то заперечував.

Таким чином, часткове визнання вини обвинуваченим за ст.121 ч.1 КК України суд розцінює як обраний ним спосіб захисту.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Отже, суд зазначає, що єдиною підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_5 усіх юридичних ознак кримінального правопорушення, визначеного в диспозиції ч. 1 ст. 121 КК України.

В даному випадку кримінальна відповідальність обвинуваченого настає за протиправні діяння, які були ним вчинені умисно з урахуванням положень ст. 24 КК України.

Отже, підставою кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_5 є вчинення ним суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто при наявності об`єктивних (об`єкт, діяння, наслідки, причинний зв`язок) і суб`єктивних (суб`єкт, вина) ознак, які характеризують дане суспільно небезпечне діяння як кримінальне правопорушення.

Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, піддатися осуду з боку держави і бути покараним у повній відповідності з законом.

Такий обов`язок виник з моменту вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 1 ст. 121 КК України і створює тим самим кримінальні правовідносини між обвинуваченим і державою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип гуманізму у кримінальному праві - це не лише гуманне ставлення до особи, яка вчинила злочин, але і в першу чергу до потерпілого і до встановлених суспільством непорушних правил суспільних відносин.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує відповідно до ст.ст.65-67 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості цього злочину, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Відповідно до ст.66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Щодо щирого розкаяння у вчиненні злочину, то суд звертає увагу, що щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину суто з позицій психологічної внутрішньої переорієнтації суб`єкта, справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру, про що мають свідчити і об`єктивні дані про зміни в ціннісних пріоритетах та способі життя. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім (Аналогічна думка викладена в Постанові ВС від 14 листопада 2022 року № 640/3693/15-к). Однак з матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_5 протягом усього судового розгляду то визнавав, то не визнавав свою провину, тобто обвинувачений не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, а тому, підстави для визнання судом обставиною, яка пом`якшує покарання - щирого каяття відсутні.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Також суд враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд виходить з того, що обвинуваченим вчинено умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи.

При цьому, відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди керуються принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

З огляду на те, що ОСОБА_5 умисно із застосуванням ножа наніс тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тоді як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Правові підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом на підставі ст. 69 КК України відсутні. Враховуючи тяжкість злочину, особу винного та обставини цієї справи суд вважає, що правові підстави для застосування ст. 75 КК України також відсутні.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, суд у відповідності до ст. 124 КПК України, стягує з обвинуваченого.

Запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, слід залишити до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_5 залишити тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до вступу вироку в закону силу.

Зарахувати ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 30 січня 2025 року по дату набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання обчислювати з дати набрання вироком законної сили.

Речові докази у справі: наволочку з подушки з речовиною бурого кольору, бинт марлевий з речовиною бурого кольору, халат жіночій, рожевого кольору з речовиною бурого кольору, футболку жіночу чорного кольору з розрізом та речовиною бурого кольору, дві чарки, кухонний ніж з речовиною бурого кольору, кофту білого кольору, знищити. Мобільний телефон марки «Самсунг», бежевого кольору ІMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою всередині на номер НОМЕР_3 , повернути власнику. DVD-R диск, копію картки виклику екстреної медичної допомоги, копію карти виїзду екстреної медичної допомоги, що знаходиться при матеріалах кримінального провадження, залишити при справі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави - 3183,60 грн. на відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1