УХВАЛА

25 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 646/4741/13

провадження № 51-1 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 червня 2025 року стосовно нього,

встановив:

За ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Полтавський апеляційний суд ухвалою від 05 червня 2025 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та в його інтересах адвоката ОСОБА_5 залишив без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2025 року - без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про перегляд ухвали апеляційного суду стосовно нього. Крім того, у касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про передачу провадження на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду.

Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 2015 року № 3 - рп/2015 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Отже, Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

Статтею 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) передбачено судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку. Відповідно до частин 1, 2 цієї статті у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, та судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК України.

Питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за правилами розділу VIII КПК «Виконання судових рішень» і порядок їх вирішення врегульовано статтею 539 цього Кодексу, згідно з якою за наслідками розгляду відповідного клопотання (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Право на касаційне оскарження такого рішення цією статтею не передбачене.

Тож, рішення суду, яким вирішуються питання, пов`язані з виконанням вироку, не підлягають касаційному оскарженню, оскільки таке оскарження не передбачене у статті 539 КПК України.

Крім того, таке право не може бути виведене із загальних положень ст. 424 КПК України. Відповідно до цієї статті в касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що оскаржуване судове рішення стосується питання, пов`язаного із виконанням вироку, і постановлене відповідно до розділу VIII «Виконання судових рішень» КПК України. Отже, виходячи з положень п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України та статей 424, 539 КПК України, воно не може бути предметом перевірки в порядку касаційної процедури.

Така позиція узгоджується з правовими висновками, які містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року (№ 13-38кс18) та Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 березня 2019 року (№ 756/9514/15-к)та положенням частини 1 статті 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» щодо єдності судової практики. Відповідно до частини 6 статті 13 цього Закону, суди зобов`язані дотримуватися правозастосовної практики у справах про тотожній предмет оскарження, яким у цьому випадку є можливість касаційного оскарження рішень на стадії виконання вироку.

У вищевказаній постанові Верховним Судом надано висновок про те, що за змістом пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України, частини 2 статті 424, частини 6 статті 539 КПК України ухвали суду першої інстанції про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, оскарженню у касаційному порядку не підлягають.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, а тому у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Згідно із ч. 2 ст. 434-1 КПК України суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати. Тож, за відсутністю підстав для відкриття касаційного провадження таке питання не вирішується.

Враховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 червня 2025 року стосовно нього відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3