ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/200/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000678 від 14 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, зі слів обвинуваченого неофіційно працевлаштованого, раніше судимого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.07.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 (два) роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України і призначено йому покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Зараховано ОСОБА_7 в строк призначеного судом покарання строк його попереднього ув`язнення з 04.05.2023 року по 06.05.2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

Зараховано ОСОБА_7 в строк призначеного судом покарання строк перебування останнього під домашніми арештом із забороною залишати житло цілодобово з 06.05.2023 року по 22.10.2023 року, з розрахунку 1,5 дні домашнього арешту із забороною залишати жило цілодобово за один день обмеження волі.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.07.2023 р., яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, - виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно вироку суду, 04.05.2023 року близько 20 год. 53 хв. у ОСОБА_7 , який перебував у приміщенні ТЦ «Новус», що за адресою: вул. Перля, 3, в м. Тернопіль, виник злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 04.05.2023 року близько 20 год. 53 хв., знаходячись у приміщенні ТЦ «Новус», що за адресою: вул. Перля, 3, в м. Тернопіль, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, таємно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, власноручно взяв із торгового стелажа одну пляшку віскі «Aber», 40%, об`ємом 0,7 л., вартістю 1123,33 грн, яку заховав під куртку, в яку був одітий.

В подальшому, з метою доведення злочину до кінця, не маючи наміру розрахуватися на касі за пляшку віскі «Aber», ОСОБА_7 направився до виходу із приміщення ТЦ «Новус», однак був помічений працівником охорони ОСОБА_9 .

На вимогу ОСОБА_9 зупинитись ОСОБА_7 не відреагував та, усвідомлюючи, що був викритий охоронцем, здійснює відкрите викрадення майна, з метою доведення злочину до кінця вибіг із приміщення магазину на вулицю, де в подальшому був затриманий працівником магазину.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, проте його не було закінчено, з причин, які не залежали від його волі.

За таких обставин, вказаними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, тобто закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану, вчинений повторно.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, ставить питання про пом`якшення покарання, призначеного вироком суду першої інстанції.

Вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також судом не правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що ОСОБА_7 за період досудового розслідування та судового розгляду нових кримінальних правопорушень не вчиняв, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Звертає увагу на наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, усунення заподіяної шкоди, беззаперечне визнання вини у вчиненому злочині.

Також захисник вважає, що судом не було достатньою мірою прийнято до уваги і те, що ОСОБА_7 обвинувачується в одноепізодному кримінальному правопорушенні, яке було вчинено одноособово та те, що особа обвинуваченого не становить суспільної небезпеки. Вказує, що обвинувачений став на шлях виправлення.

Просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року відносно ОСОБА_7 змінити у частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, в іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, в іншій частині вирок залишити без змін; прокурора, який рішення місцевого суду вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни та відмовити в задоволенні апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом, а також правильності кваліфікації її дій апеляційний суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині апелянт не оскаржує.

Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення, обставинам, що пом`якшують покарання та особі обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно зі статтею 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Виходячи із змісту вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року відносно ОСОБА_7 та аналізу матеріалів кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд, обираючи покарання, за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, дотримався положень Загальної частини Кримінального кодексу України та вимог ст.65 КК України.

Зокрема, судом першої інстанції, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст.65 КК України враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який у відповідності до положень частини п`ятої статті 12 КК України класифікується як тяжкий злочини; особу винного, який раніше судимий, його вік, сімейний стан обвинуваченого, стан здоров`я, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Окрім того, врахувавши особу винного, який на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, а також з огляду на обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, усунення заподіяної шкоди, беззаперечне визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому, суд першої інстанції визнав наведені обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого та, належно мотивувавши своє рішення, дійшов правильного висновку про можливість застосування положень ч.1 ст.69 КК України і призначення іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, виходячи з того, що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Прийнявши до уваги вказані обставини, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Доводи апелянта, що суд призначив ОСОБА_7 покарання явно несправедливе та не врахував пом`якшуючих обставин, а саме щире каяття, усунення заподіяної шкоди та беззаперечне визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому, є помилковими, оскільки, призначаючи покарання, місцевий суд, належним чином умотивувавши своє рішення, застосував ст. 69 КК України та перейшов до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.186 КК України за це кримінальне правопорушення, врахувавши при цьому всі обставини, на які посилається апелянт.

Таким чином, відомості про особу обвинуваченого, які захисник просить визнати такими, що пом`якшують покарання, були враховані судом першої інстанції при постановленні вироку, а тому підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим, колегія суддів не вбачає.

Переконливих доводів про необхідність призначення ОСОБА_7 менш суворого покарання, ніж призначено судом першої інстанції, в апеляційній скарзі стороною захисту не наведено, у зв`язку з чим вважати покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів підстав не вбачає.

На думку колегії суддів, у даному конкретному випадку призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги сукупність наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що визначене обвинуваченому покарання у виді обмеження волі строком на два роки, є співмірними вчиненому ним протиправному діянню, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 , із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки за санкцією статті кримінального закону, якою передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 7 (семи) до 10 (десяти) років, повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного і є достатнім та необхідним для йоговиправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Це рішення належним чином умотивоване і відповідає вимогам кримінального закону, а тому підстав для зміни вироку через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного і застосування до обвинуваченого покарання у виді обмеження волі на строк один рік, про що захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 ставить питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Вирок суду є обґрунтованим і законним. Будь-яких передбачених ст.ст.408, 409 КПК України підстав до його зміни, про що ставить питання апелянт, не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді