Номер провадження: 11-кп/813/1828/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

законних представників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Пересипського райсуду м. Одеси від 08.05.2025, якою в межах к/п №0000187 від 16.05.2024 відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 113, ч. 2 ст. 258 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 07.07.2025 із визначенням застави,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одесі, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч.4 ст.27, ч.2 ст. 28, ч. 3 ст. 113, ч. 2 ст. 258 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 07.07.2025 із визначенням застави;

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Одесі, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 113, ч.2 ст. 258 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 07.07.2025 із визначенням застави;

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою від 08.05.2025 було частково задоволено клопотання прокурора ОСОБА_16 та було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 07.07.2025, включно із утриманням в ДУ "Одеський слідчий ізолятор", відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 113, ч. 2 ст. 258 КК України із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції врахував тяжкість інкримінованих злочинів, їх суспільну небезпеку, відомості про особу обвинувачених та прийшов до висновку про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, суд врахував відомості про незадовільний стан здоров`я обвинувачених, їх вік та прийшов до висновку про можливість визначення альтернативного запобіжного заходу.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, прокурор ОСОБА_16 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою в частині визначення альтернативного запобіжного заходу з огляду на такі обставини:

-ризики та обставини, які були враховані судом при ухваленні попередніх ухвал, у яких не було визначено альтернативного запобіжного заходу не перестали існувати. Так, у вказаному кримінальному провадження існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачені підтримували зв`язок із представниками спеціальних служб рф, вчинили злочин в умовах воєнного стану, намагалися задовольнити матеріальні потреби злочинним шляхом.

- існування ризику знищення або приховування будь-яких речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення обумовлено тим, що обвинувачені ретельно приховували свою злочинну діяльність, інкриміновані злочині вчинені умисно, окрім того, у вчиненні злочинів приймали участь інші невстановлені особи;

- існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлено тим, що обвинувачені є частиною добре налагодженої злочинної мережі негласного апарату російських спецслужб та, перебуваючи на свободі можуть перешкоджати органу досудового розслідування встановлювати інших можливих співучасників;

- в умовах медичної частини слідчого ізолятора особи, які там утримуються забезпечені належним рівнем медичної допомоги;

- у мотивувальній частині ухвали зазначено лише про фізичний та психічний стан обвинуваченого ОСОБА_9 , водночас не обґрунтовано належним чином застосування альтернативного запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_17 ;

За таких обставин, прокурор ОСОБА_16 просить скасувати ухвалу від 08.05.2025 та постановити нову ухвалу, продовжити обвинуваченим строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, натомість представники сторони захисту заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що на розгляді в Пересипському районному суді м. Одеси знаходиться к/п №0000187 від 16.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 113, ч. 2 ст. 258 КК України.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з приписів п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, ч. 2 ст. 422-1 КПК України визначено, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Водночас, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, прийшовши до висновку про наявність підстав для продовження застосування відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував тяжкість та суспільну небезпеку інкримінованих злочинів та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В той же час, суд 1-ої інстанції врахував відомості про стан здоров`я обвинувачених, їх вік та прийшов до висновку про можливість визначення альтернативного запобіжного заходу.

Дійсно, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, колегія суддів вважає, що на теперішній час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинувачених від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд також вважає реальним існування ризику, передбаченого п. 3) ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки судовий розгляд не завершений, не допитані всі його учасники.

Водночас, апеляційний суд всупереч тверджень прокурора з приводу існування ризику, передбаченого п. 2) ч. 1 ст. 177 КПК України зауважує, що досудове розслідування завершене, тобто проведені всі необхідні слідчі дії, які були достатніми для сторони обвинувачення для оголошення обвинувачення та скерування матеріалів провадження до суду.

Окрім того, апеляційному суду прокурором не було надано будь-яких відомостей на підтвердження того, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , відносно яких наразі діє запобіжний захід у виді застави порушили покладені на них обов`язки або вчиняли дії, спрямовані на знищення або приховування будь-яких речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення або будь-які інші кримінально-протиправні дії.

Обвинувачені з`явилися до суду за першим викликом для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставиться питання про погіршення їх становища.

Колегія суддів безумовно враховує підвищений ступінь суспільної небезпеки інкримінованих злочинів, які за версією сторони обвинувачення вчинені під керівництвом спеціальних служб рф, в той час як на території України здійснюється відсіч збройної агресіїї рф, яка розв`язала повномасштабну війну в Україні, руйнує країну та вбиває її громадян.

В той же час, апеляційний суд зауважує, що виходячи з практики ЄСПЛ, ключовим є призначення застави саме для забезпечення явки, а не як форми покарання. Гарантія спрямована насамперед на забезпечення присутності підозрюваного/обвинуваченого під час судового розгляду, а не на відшкодування шкоди чи завданих збитків. Застава не може розглядатися як спосіб покарання - її мета суто процесуальна.

Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі «Осипенко проти України»).

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п.76). Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами п. 3 ст. 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п.п.23-24).

Апеляційний суд погоджується із аргументами прокурора з приводу того, що у мотивувальній частині ухвали зазначено лише про фізичний та психічний стан обвинуваченого ОСОБА_9 , водночас не обґрунтовано належним чином застосування альтернативного запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_17 , однак з огляду на вік обвинувачених, їх процесуальну поведінку приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала суду є законною.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів, які б вказували на те, що застосований відносно обвинувачених запобіжний захід не забезпечує достатнім чином виконання покладених на них обов`язків.

Окрім того, апеляційний суд звертає окрему увагу на те, що ухвалою суду 1-ої інстанції від 05.06.2025 було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_16 та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 і продовження строк обов`язків відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що на даній стадії судового розгляду апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 із визначенням застави, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 182, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 08.05.2025, якою в межах к/п №0000187 від 16.05.2024 відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 113, ч. 2 ст. 258 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 07.07.2025, із визначенням застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4