ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1258/25 Справа № 203/3712/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 02 червня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що обраний його підзахисному запобіжний захід є надмірно суворим та не відповідає дійсним обставинам провадження.

Вказує, що слідчим суддею при винесенні ухвали було враховано тяжкість вчиненого злочину як фактор виправданості ризиків, проте згідно із практикою ЄСПЛ сама по собі тяжкість інкримінованого злочину не може бути єдиним обґрунтуванням ризику переховування, а оцінюється в сукупності із відповідними фактами, серед яких треба враховувати і особу підозрюваного, його характеризуючі дані.

Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є недоведеними, зокрема відсутні дані про намагання ОСОБА_8 здійснювати вплив на свідків в даному кримінальному провадженні.

Зазначає, що висновки суду в частині не визначення розміру застави не є вмотивованими.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволене клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України, та застосовано до останнього запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті строком на 60 діб. Строк тримання під вартою ухвалою визначено до 28 липня 2025 року.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчинені умисних тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування з метою уникнення відповідальності. Слідчим суддею визнано доведеною наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, і цим ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Також враховано і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів та факт їх вчинення в період воєнного стану, введеного на території України.

Зазначає, що висновки суду не вмотивовані в частині не визначення розміру застави.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 належним чином виконав вказані вимоги кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується дослідженими судом доказами, в тому числі: висновком службового розслідування, проведеного за фактом самовільного залишення місця служби від 19.12.2024 року, протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколом пред`явлення особи для впізнання, фото-таблицею доданою до протоколу, протоколом огляду грошових купюр від 25.05.2025 року, протоколом огляду предмета від 25.05.2025 року, висновками експертів, та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

З наведених обставин слідчий суддя дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_8 в обсязі, достатньому для застосування відносно нього запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується. Стороною захисту обгрунтованість підозри в апеляційному порядку не оспорюється.

Колегія суддів зважає на те, що тяжкість можливого покарання хоча сама по собі і не може бути підставою для тримання особи під вартою, втім підлягає врахуванню у сукупності з іншими встановленими ризиками та свідчить про їх особливу вагомість.

Є правильними також висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_8 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного продовження злочинної діяльності з огляду на обґрунтованість підозри у скоєні кримінального правопорушення, а також беручи до уваги, що ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, у зв`язку з чим, з метою отримання коштів, останній може вдатися до відповідних протиправних дій.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При цьому, зазначений ризик об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Підозрюваний ОСОБА_8 перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків у даному провадженні, оскільки вони надають викривальні покази відносно нього, через що ризик незаконного впливу на свідків з метою схиляння їх до надання показань на користь підозрюваного існує і є вагомим.

Ризик продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення є вагомим з огляду на встановлені обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного, який офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, через що з метою отримання прибутку може продовжувати вчиняти протиправні дії. Крім того, ОСОБА_8 самовільно залишив військову частину в лютому 2025 року, і з огляду на це, враховуючи тривалий час ухилення від проходження військової служби, за наявної можливості прибути до військової частини для подальшого її проходження останній не прибув, що свідчить про особливу вагомість ризику переховування цього підозрюваного від слідства та суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, бажання продовжити військову службу в лавах ЗСУ, колегія суддів вважає такими, що не зменшують достатньою мірою встановлені у кримінальному провадженні ризики.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи обставини кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, що полягає у самовільному залишенні військової частини, слідчий суддя прийняв грунтовне рішення про утримання від визначення розміру альтернативної застави у кримінальному провадженні щодо злочину проти встановленого порядку несення військової служби, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, з чим погоджується колегія суддів.

Отже, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваного відповідає вимогам ст. 176, 177, 178, 183 КПК України, тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, та вважає за необхідне у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 02 червня 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4