Справа № 748/2543/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/696/25
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою місцевого суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.161, ч.5 ст.407 КК України, до 30 вересня 2025 року, без визначення розміру застави. Місцевий суд вказав, що передбачені ст.177 КПК України ризики продовжують існувати, інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, тому строк тримання під вартою необхідно продовжити.

Не погоджуючись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу місцевого суду скасувати як незаконну та застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у виді домашнього арешту, особистого зобов`язання або визначити розмір застави. В обґрунтування скарги послався на недоведеність заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Апелянт вказав на відсутність обставин, які б свідчили про недостатність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків. Також послався на порушення місцевим судом положень ч.3 ст.183 КПК України, оскільки при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд був зобов`язаний визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, котрий просив ухвалу місцевого суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, на розгляді Чернігівського районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 13.02.2023 за №0000047, по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.161, ч.5 ст.407 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2025 року, відносно ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який у подальшому неодноразово продовжувався, у тому числі й судом.

Відповідно до ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_8 , місцевий суд, ураховуючи, що останній обвинувачується, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі; перебуваючи на волі й розуміючи тяжкість та невідворотність покарання за скоєне, може переховуватися від суду; може шляхом погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб вплинути на свідків; може іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, зокрема, створити штучні докази чи підбурити як цивільних осіб, так і осіб з числа військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 , які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих показань; може продовжити скоювати кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується; й зважаючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання останнім процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання апелянта на необґрунтованість ризиків, вказаних у клопотанні прокурора, та на відсутність доказів, які обґрунтовують подальше тримання ОСОБА_8 під вартою, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду та застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_8 , місцевий суд правильно зазначив, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, і на даний час вони виключають скасування цього запобіжного заходу та обрання більш м`якого запобіжного заходу, як про це просить апелянт.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, за змістом абз.8 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

На переконання колегії суддів, місцевий суд, зважаючи на дискреційні повноваження щодо визначення розміру застави; при продовженні строку тримання ОСОБА_8 під вартою, обґрунтовано не визначив розмір застави.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 серпня 2025 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4