Справа № 373/2744/24
Номер провадження 1-кп/373/115/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2025 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

сторін провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001051 від 18.05.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Переяслав-Хмельницький Київської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , яка є діючим адвокатом Ради адвокатів Київської області,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 17.05.2024 приблизно о 16:45 год, керуючи автомобілем марки «NISSAN» модель «NOTE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Новокиївське Шосе, неподалік в районі будинку 46 Б, у м. Переяславі Бориспільського району Київської області, в порушення вимог пункту 10.1. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), яким передбачено, що «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», проявила недбалість, не була уважною під час керування транспортним засобом, не стежила за дорожньою обстановкою та, відповідно, не реагувала на її зміну, чим створила загрозу безпеці дорожнього руху, а також порушуючи вимоги пункту 10.1. та горизонтальну розмітку 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України «горизонтальна розмітка (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках. Лінію 1.1 «перетинати забороняється», однак ОСОБА_4 виконала маневр повороту ліворуч з виїздом на зустрічну смугу руху, перетнувши при цьому вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки (лінія 1.1), яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків руху, та допустила зіткнення з мотоциклом марки «VIPER» модель «MX200F», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався у зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу марки «VIPER» модель «MX200F», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому обох кісток лівої гомілки в нижній третині зі зміщенням уламків, двох ран лівої гомілки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №60д від 24.06.2024 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи, грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 10.1. та п. 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді заподіяння водію мотоцикла ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.

В справі потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов.

ОСОБА_4 повністю визнала провину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_4 визнала частково.

Розгляд кримінального провадження здійснювався в загальному порядку, шляхом повного з`ясування всіх обставин справи та перевірки їх доказами.

З письмових доказів, наданих суду стороною обвинувачення, та досліджених в судовому засіданні вбачається наступне.

В підтвердження дати, часу і обставин виявлення кримінального правопорушення, а також його фіксації, надано витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0001051 від 18.05.2024 (а.с. 1, т.2).

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17.05.2024 вбачається, що огляд проводився за адресою: вул. Золотоніське шосе в напрямку вул. Я. Потапенка в м. Переяслав Бориспільського району, Київської області. На проїжджій частині нанесена дорожня розмітка 1.1. транспорті засоби мають пошкодження. Автомобіль Nissan Note НОМЕР_1 : передній бампер, передня ліва фара та переднє ліве крило; Мотоцикл Viper СВ 3286 АА: праве кермо та ліве дзеркало. До протоколу додані схема ДТП та фототаблиця (а.с. 2-8, том 2).

З висновку експерта № СЕ-19/111-24/30720-ІТ від 27.05.2024 за результатами проведення інженерно транспортної експертизи (технічний стан транспортного засобу), встановлено що автомобіль Nissan Note НОМЕР_1 , його гальмівна система та елементи підвіски знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли викликати погіршення або відмову в роботі перед подією, не виявлено (а.с.9-14, том 2).

З висновку експерта № СЕ-19/111-24/30723-ІТ від 27.05.2024 за результатами проведення інженерно транспортної експертизи (технічний стан транспортного засобу), встановлено що мотоцикл Viper НОМЕР_2 , його гальмівна система та елементи підвіски знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли викликати погіршення або відмову в роботі перед подією, не виявлено. Існують несправності живильного резервуару та важеля приводу системи ручного гальма переднього колеса, які є наслідком ДТП. (а.с.15-20 том 2).

З висновку експерта № СЕ-19/111-24/30729-ІТ від 03.06.2024 за результатами проведення інженерно транспортної експертизи (трасологічне дослідження), встановлено що в момент первинного контакту автомобіль Nissan Note реєстраційний номер НОМЕР_1 контактував своєю передньою лівою частиною із лівою боковою частиною мотоцикла Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_2 . Направляючі повздовжніх очей транспортних засобів в момент контакту були розташовані під кутом 130+/-5 градусів. Зіткнення транспортних засобів сталось на смузі руху в напрямку вул. Я. Потапенка (а.с.21-27, том2).

Виконавчий комітет Переяславської міської ради листом від 17.06.2024 №07-13/1843/2-24 надав слідчому файл відеозапису з камери зовнішнього спостереження, що розташована в районі буд.46 по вул. Новокиївське Шосе (а.с.28 том 2).

Слідчий СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 провів зняття показів технічних приладів, що мають функцію відеозапису, а саме вилучив надані копії відеозаписів з камери зовнішнього відеоспостереження, про що вказав у постанові від 17.06.2024 (а.с.29-30, том 2).

Протоколом зняття показань від 17.06.2024 було знято інформацію з камери зовнішнього спостереження, що розташована в районі буд.46 по вул. Новокиївське Шосе та фрагмент запису із моментом ДТП що сталось 17.06.2024, перенесено на диск. До протоколу додано диск із відеозаписом, про перегляд якого в судовому засіданні заявив клопотання прокурор. Протоколом огляду предмета від 17.06.2024 зафіксовані фрагменти вилученого відео з відповідними роз`ясненнями. Зокрема, встановлено що автомобіль світло-сірого кольору (автомобіль Nissan Note НОМЕР_1 ) 17.05.2024 о 16:45:00 починає маневр поворот ліворуч за напрямком свого руху, з виїздом на зустрічну смугу по якій прямолінійно (не маневруючи) рухається мотоцикл Viper НОМЕР_2 , при цьому мотоцикл знаходиться в полі зору водія. 17.05.2024 о 16:45:02 відбувається зіткнення. При цьому, мотоцикл намагаючись запобігти зіткнення, починає уходити праворуч за напрямком свого руху, а автомобіль світло-сірого кольору зупиняється, заходячись на зустрічній смузі руху (а.с. 31-38, том 2).

В судовому засіданні був переглянутий відеозапис, що доданий до протоколу зняття показань від 17.06.2024, на якому зафіксовано момент зіткнення транспортних засобів. Зміст відеозапису відповідає змісту протоколу огляду предмета від 17.06.2024, де на фотознімках із зазначенням часу та дати зафіксована та описана дана подія. Учасники процесу, після перегляду запису, в своїх доводах вказали про відповідність даного відеозапису дійсним подіям.

З висновку експерта від 11.07.2024 №КСЕ-19/111-24/36081 за результатами проведення комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи, вбачається що середня швидкість автомобіля Nissan Note НОМЕР_1 під час повороту ліворуч становила 13,75 км/год +/- 0,55 км/год. Швидкість мотоцикла Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_2 встановити не можливо. В даній дорожній ситуації водій автомобіля Nissan Note НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 та п. 16.13 ПДР України. Порушення ОСОБА_4 цих правил дорожнього руху, перебувають у прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Водій мотоцикла Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_2 , повинен був діяти відповідно до п. 12.3 ПДР України. Водій мотоцикла Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_2 мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем Nissan Note НОМЕР_1 (а.с. 39 51, том 2).

Висновком експерта №60д від 24.06.2024 встановлено характер і ступінь тілесних ушкоджень, які отримав ОСОБА_6 внаслідок ДТП. Експертом констатовано відкритий перелом у потерпілого обох кісток лівої гомілки в нижній третині із зміщенням уламків, дві рани лівої гомілки. Описані тілесні ушкодження віднесені експертом до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя (а.с.52 54, том 2).

Постановою слідчого СВ Бориспільського РУП від 13.07.2024 була змінена правова кваліфікація з ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України. Підставою для прийняття такого рішення став висновок експерта №60д від 24.06.2024, яким тілесні ушкодження отримані ОСОБА_6 віднесено до категорії «тяжких та небезпечних для життя» (а.с.55-56, том 2).

14.09.2024 проведено слідчий експеримент, результати якого зафіксовані в протоколі. Зафіксовано, що час за який мотоцикл Viper MX200F подолав відстань 50 метрів, на ділянці де сталось ДТП складає 3,41 секунди (результат 2 го експериментального заїзду) (а.с. 57-60, том 2).

Протоколом додаткового огляду місця події від 19.09.2024 зафіксовано вид та кут дорожньої розмітки на ділянці дороги де сталась транспортна пригода (розмітка 1.1). До протоколу додана схема та фототаблиця (а.с. 61-63, том 2).

З висновку експерта № СЕ-19/111-24/54613-ІТ від 23.09.2024 за результатами проведення інженерно транспортної експертизи (дослідження обставин та механізму ДТП), встановлено що водій автомобіля Nissan Note НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України та правил горизонтальної розмітки 1.1. Розділу 34 ПДР. Водій автомобіля Nissan Note НОМЕР_1 мав технічну можливість попередити зіткнення з мотоциклом Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_2 , на що у нього не було перешкод технічного характеру. Невідповідності в діях водія автомобіля Nissan Note НОМЕР_1 вимогам п. 10.1 ПДР та горизонтальної розмітки 1.1. перебувають в причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Водій мотоцикла Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_2 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР та п.п. б) п. 12.9 ПДР. Водій мотоцикла Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_2 мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем Nissan Note НОМЕР_1 шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху. В діях водія мотоцикла Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_2 вбачаються невідповідності п. 12.3 ПДР та п.п. б) п. 12.9 ПДР, з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із настанням ДТП (а.с. 67 73, том 2)

Постановою слідчого від 18.05.20024 визнано речовими доказами автомобіль Nissan Note НОМЕР_1 та мотоцикл Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду від 23.05.2024 (справа №359/5171/24) накладався арешт на мотоцикл Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль Nissan Note НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду від 21.06.2024 (справа №359/6557/24) скасовано арешт накладений на автомобіль Nissan Note НОМЕР_1 (а.с. 74, том 2).

Стороною захисту письмові докази та електронні не надавались.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 17.05.2024 приблизно о 16:45 він керуючимотоциклом Viper MX200 рухався по вул. Новокиївське Шосе в м. Переяславі Бориспільського району Київської області. Назустріч йому рухався чорний автомобіль (позашляховик), та коли він порівнявся із ним то побачив, що слідом за позашляховиком рухається автомобіль Nissan Note, який почав виконувати маневр повороту, виїжджаючи на його смугу руху. Маневр Nissan Note, щодо повороту через проїжджу частину він побачив, коли до автомобіля з яким відбулось зіткнення залишалось приблизно за 50 метрів. ОСОБА_6 вказує, що коли побачив що можливе зіткнення, то намагався його уникнути прийнявши праворуч до узбіччя, однак запобігти зіткненню не зміг. Потерпілий підтримав позовні вимоги. Просив позов задовольнити. Вказав, що продовжує нести витрати на лікування і по даний час, оскільки перелом складний. Щодо його ставлення до міри покарання, вважає що воно має бути суворим, оскільки обвинувачена не тільки не відшкодувала йому заподіяну шкоду, а й поводить себе зухвало по відношенню до нього.

В ході судового розгляду справи потерпілий отримав від обвинуваченої 132 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 18 000 гривень за понесені витрати на правничу допомогу.

Після цього, потерпілий змінив своє ставлення до міри покарання вказавши, що оскільки обвинувачена вибачилась та перерахувала йому кошти, не наполягає на тому щоб покарання було суворим та покладається з цього приводу на розсуд суду. Вимоги за цивільним позовом підтримує.

Доповнив, що висновками експерта встановлювалось порушення з його боку ПДР України. ОСОБА_6 не погоджується із висновками в цій частині, оскільки він не порушував Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні був допитаний свідок обвинувачення ОСОБА_9 , яка повідомила що вона є невісткою обвинуваченої і 17.05.2024 приблизно о 17 годині, вона разом із ОСОБА_4 їхала в автомобілі Nissan Note по вул. Новокиївське Шосе в м. Переяславі до продуктового магазину. Позаду на сидінні були діти свідка. Попереду них їхав чорний позашляховик який рушив прямо, а вони звертали ліворуч із головної дороги пересікаючи зустрічну смугу. Швидкість з якою рухалась їх автівка була приблизно 20 км/год. Коли ОСОБА_4 почала маневр повороту ліворуч, свідок за звичкою подивилась праворуч, оскільки вона також водій і не побачила перешкод. Мотоцикл ОСОБА_9 побачила вже в момент зіткнення. В момент коли трапилось ДТП, вони перебували вже на смузі зустрічного руху. В момент коли сталась пригода ОСОБА_4 не розмовляла по телефону та стежила за дорогою. Після того, як сталась пригода, вони зупинились. Потерпілий лежав на землі, але був притомний. З кимось розмовляв по телефону. Поліцію викликала ОСОБА_4 , хто викликав швидку медичну допомогу, свідок не пам`ятає.

Обвинувачена визнала свою провину в повному обсязі.

Пояснила суду, що 17.05.2024 приблизно о 17 годині, вона разом із ОСОБА_9 та її дітьми їхала в автомобілі Nissan Note АІ 3767 КР по вул. Новокиївське Шосе у напрямку вул. Підварської в м. Переяслав. Вона їхала повільно та обережно, оскільки знає що в цьому місці часто трапляються аварії. Попереду їх рухався позашляховик SSANG YOUNG, номерних знаків якого вона не запам`ятала. Здійснювала поворот ліворуч, з`їжджаючи з дороги та пересікаючи зустрічну смугу, при цьому вона була переконана, що це безпечно і перешкоди відсутні. Вона не бачила мотоцикліста, який рухався по зустрічні смузі, а побачила коли вже відбувся удар в передню частину її автівки. Вийшла з автівки та побачила на землі ОСОБА_6 , який був при свідомості. Хтось з людей, які збіглись на місце події, вже викликав швидку медичну допомогу, а ОСОБА_4 викликала поліцію. Незабаром приїхав тесть потерпілого, якого ОСОБА_4 знає давно (близько 10 років). Вона сказала йому, що готова зателефонувати знайомим лікарям та оплатити всі витрати на лікування. Після того, як потерпілого забрала карета ШМД, вона надала пояснення слідчому та поїхала додому. Того ж дня увечері ОСОБА_4 зателефонувала тестю потерпілого та його дружині та домовилась про побачення в лікарні, до якої забрали ОСОБА_6 . Наступного дня ОСОБА_4 приїхала до лікарні та розмовляла із потерпілим та його дружиною. Із собою, вона взяла 20 000 гривень для передачі їх ОСОБА_6 та розписку, для підтвердження передачі грошей. ОСОБА_4 була переконана, що тілесні ушкодження, які отримав ОСОБА_6 були невеликої або середньої тяжкості і гроші, які взяла із собою призначались для покриття первинних витрат на лікування ОСОБА_6 . Спочатку вони нормально спілкувались, однак потім потерпілому хтось зателефонував, його настрій змінився і попросив ОСОБА_4 піти, вказавши що всі подальші питання буде вирішувати через слідчого. Одразу ж на мобільний телефон ОСОБА_4 зателефонував тесть потерпілого та сказав, щоб вона не тиснула на ОСОБА_6 та залишила його в спокої. Після такого завершення спілкування ОСОБА_4 декілька разів телефонувала до ОСОБА_6 намагаючись запропонувати допомогу, востаннє 03.06.2024 та потерпілий в телефонній розмові повідомив, що повинен узгодити ці питання із своїм адвокатом. ОСОБА_4 в судовому засіданні вказала, що їй дуже шкода, що так трапилось, про що вона казала і каже ОСОБА_6 , однак і вона пережила внаслідок цього певний стрес, який поставив під загрозу пологи. При цьому ОСОБА_4 сказала, що вона готова відшкодувати шкоду і в судовому засіданні попросила у потерпілого номер картки задля можливості вже перерахувати йому кошти. В ході розгляду справи обвинувачена перерахувала потерпілому 150 000 гривень, 132 000 з яких в рахунок компенсації моральної шкоди, а 18 000 в рахунок витрат ОСОБА_6 понесених на правничу допомогу. Підтвердження перерахування коштів надані суду.

Висновки суду.

Відповідальність за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України настає, зокрема, за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Суб`єктом злочину є особа, яка досягла 16-річного віку та керує транспортним засобом.

Об`єктивна сторона злочину характеризується трьома ознаками: а) діянням; б) наслідками; в) причинним зв`язком між діянням і наслідками.

Оцінюючи діяння суд констатує наступне.

Диспозиція ст. 286 КК є бланкетною. Тому при вирішенні питання про притягнення до кримінальної відповідальності за цією статтею потрібно звертатися до нормативних актів, які регламентують порядок дорожнього руху та експлуатації механічного транспорту. Основним нормативним актом у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є ПДР, які затверджені Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. Крім того, важливе значення має Закон України «Про дорожній рух», який було прийнято 30 червня 1993 р. При визначенні характеру порушення правил безпеки руху необхідно встановлювати, яку статтю чи пункт Правил порушила особа, що керувала транспортним засобом. На це звертає увагу ПВСУ, у п. 3 постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті (постанова № 14 від 23 грудня 2005р).

В даній ситуації існує порушення водієм автомобіля Nissan Note АІ 3767 КР, п. 10.1, п. 16.13 та правил горизонтальної розмітки 1.1. Розділу 34 ПДР України.

Так, ОСОБА_4 виконуючи маневр повороту ліворуч, перетинаючи зустрічну смугу руху, повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) та п. 16.13 ПДР України (перед поворотом ліворуч і розворотом водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються рівнозначною дорогою в зустрічному напрямку прямо чи праворуч), за умов дотримання яких, ОСОБА_4 мала технічну можливість попередити зіткнення з мотоциклом Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_2 , на що у неї не було перешкод технічного характеру.

Також, водій автомобіля Nissan Note НОМЕР_1 , за заданих умов виконання повороту ліворуч повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України та правил горизонтальної розмітки 1.1. Розділу 34 ПДР (вузька суцільна лінія), яку перетинати заборонено з боку суцільної лінії розмітки, за виключенням якщо на дорозі є перешкода, що блокує рух у межах займаної розмітки, і мала технічну можливість попередити зіткнення з мотоциклом Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Наслідками діяння, в даному випадку є спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя, що перебуває у прямому причинному зв`язку із порушенням ОСОБА_4 п. 10.1, п. 16.13 та правил горизонтальної розмітки 1.1. Розділу 34 ПДР України.

Вказані обставини встановлені висновками експерта від 11.07.2024 №КСЕ-19/111-24/36081 та висновком експерта № СЕ-19/111-24/54613-ІТ від 23.09.2024 і визнані стороною захисту.

Суб`єктивна сторона даного злочину визначається психічним ставленням ОСОБА_4 у виді кримінально протиправної необережності у формі злочинної недбалості, як до порушення ПДР України так і до наслідків діяння у виді заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, оскільки обвинувачена не передбачила можливість заподіяння шкоди ОСОБА_6 , як наслідку своєї дії у виді порушення ПДР, хоча повинна була і могла її передбачити, якщо б діяла більш обачливо.

Суд вважає що винуватість ОСОБА_4 в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, підтверджена в судовому засіданні належними та допустимими доказами, сукупність яких суд вважає достатньою, для ухвалення обвинувального вироку та притягнення її до відповідальності.

Отже, кримінально протиправні дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Мотиви, якими керується суд, призначаючи вид та міру покарання.

Загальні засади призначення покарань визначено у статті 65 КК, де зазначено, що суд призначає покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, якою передбачено відповідальність за вчинений злочин у точній відповідності з положеннями Загальної частини КК. При призначенні покарання суд на підставі норм враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

За вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, передбачене покарання у виді караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

З характеризуючих ОСОБА_4 матеріалів, наданих суду, вбачається наступне.

ОСОБА_4 є діючим адвокатом, що підтверджено свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії КС №11027/10 від 13.02.2023 та посвідченням адвоката (а.с. 80, 81 том 2).

Транспортний засіб Nissan Note НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 , що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 82, том 2).

ОСОБА_4 отримувала посвідчення водія НОМЕР_4 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 перебувала в стані вагітності 27-28 місяць, що підтверджено довідкою лікаря жіночої консультації від 28.05.2024 (а.с. 84, том 2).

До лікарів нарколога та психіатра ОСОБА_4 не зверталась та на обліку у них не перебуває, що підтверджується відповідними медичними довідками (а.с.85, том 2).

ОСОБА_4 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 (а.с. 86, том 2).

За інформацією УІТ ГУНП України в Київській області, ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності вперше (а.с. 87; том 2).

З характеристики на ОСОБА_4 , виданої ДОП ВП№1 Бориспільського ВП ГУНП в Київській області, вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_4 характеризується добре. Із сусідами не конфліктує. Громадський порядок не порушує. До адміністративної та кримінальної відповідальності на протязі 2023-2024 років не притягувалась (а.с.88; том 2).

На момент дорожньо транспортної пригоди обвинувачена не перебувала в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено чеком приладу «Драгер» за результатами огляду ОСОБА_4 на стан сп`яніння від 17.05.2024, результат тесту: 0, 00 проміле (а.с. 90, том 2).

За змістом обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001051 від 18.05.2024, обставини які обтяжують чи пом`якшують покарання встановлені відносно ОСОБА_11 .

Прокурор в підготовчому судовому засіданні пояснив, що ця обставина є опискою.

За змістом статті 65 КК України, обставини що обтяжують чи пом`якшують покарання особи визначає суд.

Обставин, що обтяжують покарання, перелік яких є виключним, (ст. 67 КК України) в судовому засіданні не встановлено.

Обставинами, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності (п.4 ч. 1 ст. 66 КК України).

Суд визнає наявність такої пом`якшуючої провину обставини, як щире каяття, оскільки обвинувачена повністю визнала свою провину у вчиненому, висловила жаль з приводу заподіяння шкоди та неодноразово в судовому засіданні просила вибачення у потерпілого, також добровільно відшкодувала ОСОБА_6 132 000 гривень моральної шкоди та 18 000 гривень витрат, які поніс потерпілий в зв`язку із залученням адвоката (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України).

Також, пом`якшуючою покарання обставиною суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке відобразилось у активній участі в проведенні слідчих дій, про що зазначено державним обвинувачем, та прояву добросовісної поведінки під час судового розгляду, що проявилось у виконанні покладених на неї процесуальних обов`язків (п.1 ч. 1 ст. 66 КК України).

У даному випадку, суд вважає за можливе визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на термін 3 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У відповідності до статті 12 КК України, цей злочин відноситься до категорії тяжких.

В той же час, ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності вперше. Даний злочин вчинено з необережності. Обвинувачена визнала провину та розкаялась у вчиненому. Існують три обставини, які пом`якшують покарання та не існує жодної обставини, яка б його обтяжувала. Судом враховується також позиція державного обвинувача який зазначив про можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням та встановлення іспитового строку та позиція потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні для обвинуваченої і з даного питання поклався на розсуд суду.

Отже, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням і становити їй іспитовий строк з покладенням обов`язків передбачених статтею 76 КК.

Санкцією норми ч. 2 ст. 286 КК України перебачене факультативне покарання у позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер стосовно його застосування, і вирішення цього питання законодавець відніс до дискреційних повноважень суду, реалізація яких залежить від конкретних обставин кримінального провадження.

Верховний Суд у справах про злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту послідовно виходить із того, що під час призначення як основного, так і додаткового покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та конкретні обставини здійснених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, за наявності - вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх), обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, особу винного тощо саме в контексті того, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

В даній ситуації, з урахуванням того, що обвинувачена визнала провину та щиро розкаялась, на місці події викликала поліцію та проявила готовність допомогти в будь який спосіб потерпілому, того що під час дорожньо транспортної пригоди ОСОБА_4 перебувала в стані вагітності та не перебувала в стані алкогольного сп`яніння, з урахуванням механізму самої пригоди, як-то швидкості та характеру руху автомобіля яким керувала обвинувачена, а також наявності порушення ПДР з боку потерпілого, які також перебувають в прямому причинному зв`язку із настанням пригоди, не зважаючи на наслідки події у виді тяжких тілесних ушкоджень, які отримав ОСОБА_6 , суд вважає що існує можливість досягнення мети покарання без призначення додаткового покарання і не застосовує до ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами визначене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Захисником обвинуваченої заявлено про доцільність застосування до ОСОБА_4 положення ст. 69 КК України та призначення їй іншого, більш м`якого покарання не передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а саме штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

При цьому, адвокат ОСОБА_12 посилався на існування декількох обставин, що пом`якшують відповідальність та відсутності обставин, що його обтяжують, зазначаючи про наявність у обвинуваченої на утриманні малолітньої дитини, її позитивні характеристики і те, що злочин вчинено нею з необережності.

Вирішуючи питання можливості застосування до ОСОБА_4 положення статті 69 КК України, суд зазначає наступне.

Частина 1 ст. 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: по-перше вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання (відповідно до ст. 66 КК) та по-друге істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час та після вчинення злочину, а також іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Отже призначення більш м`якого покарання, ніж визначене санкцією кримінального закону, можливе лише у випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аспект істотного зниження ступеня суспільної небезпечності вчиненого злочину, при зверненні захисника до суду з питанням щодо можливості застосування положення статті 69 КК, залишився поза його увагою. Відповідного аргументованого обґрунтування цього питання в контексті того, яким чином обставини що пом`якшують покарання істотно знижують ступінь небезпечності злочину, суду наведено не було.

Таким чином, у суду відсутні достатні правові підстави для застосування в даному випадку положення статті 69 КК України та призначення обвинуваченій іншого, більш м`якого покарання, не передбаченого санкцією ч. 2 статті 286 КК України.

Вирішення цивільного позову.

Потерпілим заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченої моральної шкоди в розмірі 249 402, 96 грн., стягнення упущеної вигоди в розмірі 95 941, 43 грн., стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 29 000 грн.

Наявність моральної шкоди обгрунтована станом, в якому опинився ОСОБА_6 після ДТП. Потерпілий вказує на такі обставини як довготривале перебування в стаціонарі, фізичний біль та необхідність лікування, зокрема із застосуванням апарата Ілізарова. Зазначене спричинило зміни в звичайному способі життя потерпілого та викликало психологічну травму, яка мала наслідком невпевненість у собі.

Як на правову підставу своїх вимог, ОСОБА_6 посилається на Практику ВС та рішення ЄСПЛ з питань відшкодування моральної шкоди.

Грошовий еквівалент моральної шкоди позивач визначив в сумі 249 402, 96 грн.

Визначаючи такий розмір ОСОБА_6 зазначив, шо витрати на лікування склали 11 940 грн. 85 коп. ПАТ «НАСК «Оранта» повинна відшкодувати 5% від цієї суми на підставі ст. 26-1 Закону України «Про ОСЦПВП».

Потерпілий, визначаючи розмір моральної шкоди послався також на Постанову НБУ № 109 від 30.05.2022 та Розпорядження Нацкомфінпослуг від 09.04.2019 №538, якими встановлено розміри страхових відшкодувань за шкоду заподіяну майну потерпілого.

Таким чином, за базову суму моральної шкоди позивачем взято грошовий еквівалент 250 000 гривень 00 коп., від якої відраховано 5% від розмірну заподіяних матеріальних збитків (11 940, 85 грн * 0,05 = 597, 04 грн) та остаточну суму моральної шкоди позивачем визначено в розмірі 249 402, 96 грн., яку він просить стягнути з ОСОБА_4 на підставі ст. ст. 22, 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України.

Заявляючи вимоги про відшкодування упущеної вигоди, позивач зазначає що за період свого лікування, пов`язаного із ушкодженнями отриманими внаслідок ДТП, він не міг працювати. ОСОБА_6 працював молодшим комірником на підприємстві ТОВ «Логістік-Юніон». Втрата працездатності, внаслідок ДТП та неможливість працювати призвели до того, що він не отримав заробітну платню за жовтень листопад та грудень 2024 року, яку отримав би, за звичайних обставин. Ці неотримані кошти ОСОБА_6 вважає упущеною вигодою. Розмір упущеної вигоди вказано позивачем в сумі 95 941, 43 грн. Обґрунтовуючи цю суму позивачем надано довідку вих. №619/с/СНЗП видану ТОВ «Логістік-Юніон», щодо заробітної плати молодшого комірника ОСОБА_6 . Із змісту зазначеної довідки середньомісячний дохід ОСОБА_6 за місцем роботи становить 31 980, 48 грн.

За період непрацездатності сума неотриманої ОСОБА_6 заробітної плати складає 95 941, 43 грн (31 980, 48 * 3), яку він просить стягнути з відповідача, як упущену вигоду, посилаючись на правові висновки Верховного суду, зокрема у справах №666/580/16ц, 757/31196/18ц.

Судові витрати, заявлені в позові складаються з витрат на правничу допомогу. З них, ОСОБА_6 вказує, як ті що вже понесені ним у зв`язку із виконаною адвокатом ОСОБА_7 обсягом роботи при досудовій підготовці в сумі 18 000 гривень, та ті що позивач поніс під час розгляду справи в суді, в розмірі 11 000 гривень, які просить покласти на відповідача, посилаючись на норми ст. ст. 134 та 141 ЦПК України.

ОСОБА_4 заявлені в позові вимоги визнала частково. Вказує, що заявлена сума моральної шкоди не містить обґрунтування, в контексті доведення її розміру.

Також ОСОБА_4 вказує, що доводи позовної заяви в частині її небажання вибачитись та компенсувати завдані збитки не відповідають дійсності.

Вказує що вона неодноразово вибачалась та бажала одразу ж компенсувати заподіяну шкоду, однак сторони не дійшли згоди про розмір компенсації в позасудовому порядку.

Відповідач вказує на те, що з боку позивача також наявні порушення ПДР України (п.п. 12.3 та 12.9), які перебувають у причинному зв`язку із настанням ДТП, що у відповідності до ст. 1193 ЦК України, є підставою для зменшення розміру відшкодування.

В судовому засіданні моральну шкоду ОСОБА_4 визнала в розмірі 132 000 гривень, пояснивши це тим, що вона вивчала судову практику з цього питання і виходила із сум компенсацій моральної шкоди, які задовольнялись національними судами.

Суму, яку ОСОБА_4 визнала як компенсацію за заподіяння моральної шкоди - 132 000, 00 гривень, вона в добровільному порядку 09.04.2025 перерахувала ОСОБА_6 на його рахунок, в підтвердження чого надала суду квитанцію (код квитанції: 9375-1352-9507-9880; призначення платежу: відшкодування моральної шкоди в кримінальному провадженні №0001051 від 17.05.2024).

Позовну вимогу про відшкодування упущеної вигоди ОСОБА_4 не визнала.

Зазначила, що її цивільно-правова відповідальність, як водія, застрахована в ПАТ «НАСК ОРАНТА» відповідно до полісу №215384993.

Виплати пов`язані із тимчасовою непрацездатністю, в силу ЗУ «Про ОСЦПВП» підлягає відшкодуванню страховою компанією, однак позивач до ПАТ «НАСК ОРАНТА» з даного питання не звертався.

Також, вказала, що в силу ст. 25 ЗУ «Про ОСЦПВП» відшкодуванню неотриманого доходу для працюючих осіб, підлягає неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідна до норм законодавства України про працю та визначена у відповідності до постанови КМУ №100 від 08.02.1995.

Відповідач вказує на недотримання зазначеного порядку. Довідку з місця роботи ОСОБА_6 №619/С/СНЗП від 20.12.2024 просить визнати неналежним доказом, додатково вказуючи, що з її змісту неможливо встановити розміру доходу позивача з урахуванням різниці в нарахуваннях за січень-вересень 2024.

Просила відмовити у задоволенні вимоги про стягнення упущеної вигоди, по-перше за її недоведеністю, а по-друге в зв`язку із тим, що право потерпілого на дану компенсацію не порушене, оскільки він не звертався до страхової компанії.

В судовому засіданні ОСОБА_4 визнала заявлену позовну вимогу про відшкодування ОСОБА_6 витрат на правничу допомогу в розмірі 18 000 гривень. В іншій частині вважає, що об`єм наданих представником позивача послуг є неспівмірним заявленій до відшкодування сумі.

Судом в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача, залучено ПАТ «НАСК ОРАНТА».

Представник третьої особи в жодне судове засідання не прибув. Повідомлений про дату і час судових засідань у передбачений КПК України спосіб. Заяв та клопотань до суду від ПАТ «НАСК ОРАНТА» не надходило.

Сторонами в цивільному позові надані письмові докази.

Позивачем долучено копії висновків експертів з кримінального провадження №0001051 від 17.05.2024; виписку з історії хвороби стаціонарного хворого №4098, де зокрема зазначено, що він переніс операцію лівої гомілки, яка фіксована стержневим апаратом зовнішньої фіксації (апарат Елізарова); лікарську довідку від 27.05.2024 № 1720 з діагнозом «відкритий уламковий перелом лівої гомілки; аптечні чеки; довідку ТОВ «ЛОГІСТІК ЮНІОН» вих. № 619/С/СНЗП від 20.12.2024 надана ОСОБА_6 про те, що він працює у вказаному підприємстві на посаді «молодший комірник» та про розмір заробітної плати ОСОБА_6 за період з січня 2024 по листопад 2024 в сумі 287 824, 30 грн.; договір про надання правничої допомоги №12/12/24-286 від 12.12.2024 , додаткову угоду №1 до вказаного договору від 12.12.2024 в якій вказана вартість послуг адвоката, додаткову угоду №2 до договору №12/12/24-286 від 25.02.2025 із зазначенням вартості послуг; акти виконаних робіт від 16.12.2024, від 20.12.2025, від 23.12.2024, від 04.02.2025 від 25.02.2025 та від 26.02.2025; платіжні інструкції на суми 18000 гривень та 11000 гривень.

Щодо моральної шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до вимог статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути компенсована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Поняття джерела підвищеної небезпеки визначено у статті 1187 ЦК України, відповідно до якої під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Таким чином, автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки у розумінні частини першої статті 1187 ЦК України.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, тощо) володіє транспортним засобом.

Факт дорожньо-транспортної пригоди що сталась 17.05.2024 приблизно о 16:45 год, неподалік в районі будинку 46 Б по вул. Новокиївське Шосе в м. Переяславі Бориспільського району Київської області, за участі автомобіля марки «NISSAN» модель «NOTE», реєстраційний номер НОМЕР_1 яким керувала ОСОБА_4 , та який належить їй на праві власності та мотоцикла Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 стороною відповідача не заперечується.

Винуватість водія автомобіля марки «NISSAN» модель «NOTE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка проявилась у виді порушень нею п. 10.1, п. 16.13 та правил горизонтальної розмітки 1.1. Розділу 34 ПДР України, також не заперечується відповідачем.

Внаслідок ДТП ОСОБА_6 заподіяна шкода.

Про матеріальну шкоду в даному позові не заявлено.

Моральну шкоду позивачем оцінено в 249 402, 96 грн.

Відповідачем визнано заявлену вимогу в сумі 132 000 гривень та відшкодовано в зазначеному розмірі.

За приписами норм ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, саме володільці джерела підвищеної небезпеки відповідають за шкоду завдану ними. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи викладене, вина водія (відповідача) у спричиненні ДТП не має правового значення для вирішення справи, щодо обов`язку відшкодування шкоди.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та статті 23 ЦК України, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричинених потерпілому внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, із його володільця - відповідача.

В той же час, судом враховується і те, що водій мотоцикла Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_2 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Nissan Note НОМЕР_1 , якби діяв у відповідності із п.12.3 ПДР (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди).

В діях водія мотоцикла Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_2 , також вбачаються п.п. б) п. 12.9 ПДР (перевищення допустимої швидкості руху), які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із настанням ДТП.

Вказані обставини підтверджені висновками експерта від 11.07.2024 №КСЕ-19/111-24/36081 та № СЕ-19/111-24/54613-ІТ від 23.09.2024.

Ці обставини не визнані позивачем, однак жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували порушення водієм ОСОБА_6 правил п. 12.3 та п. 12.9 ПДР України, в судовому засіданні не надано.

За правилами цивільного судочинства сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 81 ЦПК України).

Заперечення позивача щодо невідповідності висновків експерта в контексті порушення ОСОБА_6 ПДР України були викладені усно та зводились до невизнання цих обставин, однак жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували ці твердження суду не надано. Клопотання про виклик та допит в судовому засідання експерта, або призначення повторної експертизи в судовому засіданні не заявлялось.

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, керуючись статтею 1193 ЦК України, з урахуванням наявності грубої необережності з боку потерпілого, а саме невідповідність у діях ОСОБА_6 вимогам п.12.3 ПДР, п.п. б) п. 12.9 ПДР, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із настанням ДТП, та із дотриманням принципів розумності та справедливості, розмір моральної шкоди судом зменшується до 160 000 гривень.

При цьому, з урахуванням відшкодованої ОСОБА_4 суми (132 000, 00 грн), стягненню в порядку відшкодування моральної шкоди з обвинуваченої на користь ОСОБА_6 підлягає 28 000 грн 00 коп.

Щодо упущеної вигоди.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому завдано тяжкі тілесні ушкодження.

Суд бере до уваги, що шкода потерпілому завдана внаслідок протиправних необережних дій відповідача ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-ІХ від 21.05.2024 у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи здійснюється страхова (регламентна) виплата у зв`язку з:

1) лікуванням потерпілої фізичної особи;

2) тимчасовою втратою працездатності потерпілою фізичною особою;

3) стійкою втратою чи зменшенням професійної або загальної працездатності потерпілої фізичної особи;

4) моральною шкодою, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

5) смертю потерпілої фізичної особи.

Відповідно до статті 22 Закону страхова (регламентна) виплата у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілою фізичною особою здійснюється страховиком, а у випадках, передбачених частиною першою і пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у розмірі суми втрачених (неотриманих) доходів за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я період втрати працездатності.

Втрачені (неотримані) доходи потерпілої фізичної особи оцінюються у розмірі, зокрема, для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотриманої середньої заробітної плати (середнього розміру доходу) за період втрати працездатності, зазначений у листку непрацездатності, яка визначається відповідно до Цивільного кодексу України в частині визначення заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом№ 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Потерпілий, як вимогу про відшкодування завданої відповідачем шкоди у позовній заяві сформулював як "відшкодування упущеної вигоди" у розмірі 95941 грн 43 коп.

Як складова збитків, упущена вигода є рахунковою величиною втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. (Постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 923/700/17).

У даній справі не надано доказів на підтвердження існування обов`язку відповідача відшкодувати збитки позивача у формі упущеної вигоди та реального розміру таких збитків.

Оскільки шкода, пов`язана з втратою працездатності позивача є такою, що підлягає відшкодуванню страховиком, а у випадках, передбачених частиною першою і пунктом 3 частини другої статті 43 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - МТСБУ, суд дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх інтересів - замість вимоги про стягнення виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, заявлено вимогу про відшкодування упущеної вигоди.

За таких обставин, належним відповідачем у частині позовних вимог щодо стягнення виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності є Страховик, що узгоджується із положенням ст. 1194 ЦК України, згідно із якою особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, а також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19.

Таким чином, обрання позивачем неефективного способу захисту є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат в цивільному позові.

Заявлені судові витрати в цивільному позові складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 18000 гривень.

Витрати на правову допомогу визнані відповідачем в судовому засіданні на заявлену суму та 09.04.2025 ОСОБА_4 перерахувала ОСОБА_6 на його рахунок, вказану суму в підтвердження чого надала суду квитанцію (код квитанції: 9375-1353-6368-9101; призначення платежу: відшкодування витрат на правничу допомогу в рамках цивільного позову в кримінальному провадженні №0001051 від 17.05.2024).

09.04.2025 позивачем надано суду клопотання про долучення доказів, зокрема додаткову угоду №2 від 25.02.2025 до Договору №12/12/24-286 від 12.1.2024 якою встановлено вартість послуг адвоката за подання заяви про збільшення позовних вимог в розмірі 3500 грн. та за складення клопотання про призначення експертизи в розмірі 4500 грн., а також акти виконаних робіт якими зафіксовано факти надання правничих послуг від 16.12.2024 про складення адвокатського запиту, 20.12.2024 про складення цивільного позову, 23.12.2024 про представництво інтересів в режимі відеоконференції, 04.02.2025 про представництво інтересів в режимі відеоконференції, 25.02.2025 про складення клопотання про призначення експертного дослідження та заяви про збільшення позовних вимог, 26.02.2025 про представництво інтересів в режимі відеоконференції.

Також позивачем долучені платіжні інструкції про здійснення платежів на суми 18000 гривень та 11000 гривень за перераховані вище послуги адвоката.

Оцінюючи заявлені вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи вказане питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

Відповідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 04 червня 2021року по справі №380/887/20).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У такий спосіб позивач у справі підтвердив належними доказами понесення витрат на правничу допомогу.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд також констатує, що у справах даної категорії наявна усталена судова практика.

Оцінюючи докази виконаних робіт в контексті їх обґрунтованості суд зазначає, що акт виконаних робіт від 04.02.2025 про представництво інтересів ОСОБА_6 в судовому засіданні в режимі відеоконференції є неналежним доказом надання таких послуг, оскільки адвокат ОСОБА_7 у вказану дату не брав участі в судовому засіданні.

Також складання заяви про збільшення розміру позовних вимог та складення клопотання про призначення судово-психологічної експертизи в цивільній справі не потребувало аналізу великої кількості документів, оскільки у справах даної категорії наявна усталена судова практика та крім того, дані клопотання були заявлені на стадії коли судовий розгляд вже був розпочатий по суті і тому були відхилені судом, а отже витрати на правничу допомогу в цій частині не можна визнати такими що були неминучими та фактично обґрунтованими.

Суд вважає, що складення адвокатського запиту задля отримання довідки про доходи потерпілого за місцем його роботи, охоплюється наданням послуги складення цивільного позову, оскільки даний доказ відноситься до обґрунтування доводів позову, є додатком до позовної заяви та її складовою в розумінні ст. 175 ЦПК України.

Отже, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку про те, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18000 грн 00 коп., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.

Вирішення судових витрат в кримінальному провадженні.

Судові витрати в кримінальному провадженні №0001051 від 17.05.2024 складаються із витрат на залучення експертів, зокрема:

інженерно транспортна експертиза (висновок № СЕ-19/111-24/30720-ІТ від 27.05.2024) вартістю 3029 грн. 12 коп.;

інженерно транспортна експертиза (висновок № СЕ-19/111-24/30723-ІТ від 27.05.2024) вартістю 3029 грн. 12 коп.;

інженерно транспортна експертиза (висновок № СЕ-19/111-24/30729-ІТ від 03.06.2024) вартістю 4543 грн. 68 коп. ;

комплексна фототехнічна та автотехнічна експертиза (висновок №КСЕ-19/111-24/36081 від 11.07.2024) вартістю 7572 грн. 80 коп.;

інженерно транспортної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-24/54613-ІТ від 23.09.2024) вартістю 3029 грн. 12 коп.

Загальна сума судових витрат складає 21203 гривень 84 копійок, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, відповідно до ст. 124 КПК.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду від 23.05.2024 (справа №359/5171/24) на мотоцикл Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_2 підлягає скасуванню в силу ст. 174 КПК України.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід до обвинуваченої не застосовувався, клопотань про це в ході судового розгляду заявлено не було.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 127-129, 373-376, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши їй іспитовий строк терміном в 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання та періодично з`являтися в цей орган для реєстрації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави, судові витрати в розмірі 21203 (двадцять одна тисяча двісті три) гривні 84 копійок.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_6 (РНКОПП НОМЕР_7 ) 28 000 (двадцять вісім тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду від 23.05.2024 (справа №359/5171/24) на мотоцикл Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_2 скасувати.

Речові докази:

автомобіль Nissan Note реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику;

мотоцикл Viper MX200F реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути власнику.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Переяславський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку вручається обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Головуючий суддя (підпис) ОСОБА_1