УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/714/24

Провадження № 1-кп/568/18/25

16 квітня 2025 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радивилів кримінальне провадження №0000058 від 11.03.2024р. по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України, яке відноситься до тяжкого злочину, вину у скоєному не визнає, по справі визначений повний порядок дослідження доказів, 17.03.2025р. в судове засідання не з`явився без поважних причин, внаслідок чого судом був застосований привід. В зв`язку із зазначеним, метою застосування обвинуваченому запобіжного заходу є забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Потерпілий та його представник в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений та захисник не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження в рамках заявленого клопотання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність відповідних ризиків, передбачених ч.1 даної статті.

Частиною 1 ст. 179 КПК України та ч.6 ст. 194 КПК України передбачено, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

При вирішенні питання щодо доцільності застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання ОСОБА_6 суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, який інкримінуються обвинуваченому, покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також дані про особу обвинуваченого. Зазначені обставини свідчать про можливість обвинуваченого переховатися від суду та незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Так, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений ст.177 КПК України переховуватися від суду.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду береться до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Із урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Рішення про необхідність застосування запобіжного заходу для запобігання вказаному ризику ґрунтується на: тяжкості кримінального правопорушення і тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а це тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 5 до 8 років.

Запобіжний захід необхідний для забезпечення здійснення судового провадження, яке не закінчено на даний час.

На цьому етапі кримінального провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, остаточної правової кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення тощо.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-190, 314-1317 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на нього наступні обов`язки:

- прибувати за першою вимогою до суду в період проведення судового провадження;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками.

Термін дії ухвали визначити до 16.06.2025 року.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що в разі не виконання покладених обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1