ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2577/25 Справа № 202/976/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року Кривий Ріг

13.08.2025р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 07.07.2025р., якою задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410, ч. 4 ст. 408 КК України ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, до 04.09.2025р., без визначення застави.

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

у с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410, ч. 4 ст. 408 КК України ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, до 04.09.2025р., без визначення застави.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено захисником ОСОБА_6 , який в апеляційній скарзі вважає, що оскаржувана ухвала сулу першої інстанції є необґрунтованою та незаконною, суд першої інстанції безпідставно не визначив щодо обвинуваченого розмір застави, як альтернативний запобіжний захід;

- прохає змінити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід із можливістю внесення застави у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Про дату час та місце судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повідомлений належним чином, клопотання про особисту участь в судовому засіданні не заявив.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, які надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження щодо обвинуваченого строку запобіжного заходу у виді триманні під вартою судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410, ч. 4 ст. 408 КК України.

Суд першої інстанції дослідив доводи сторони обвинувачення про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, дійшов висновку про їх існування та достатність підстав для продовження щодо обвинуваченого строку тримання під вартою.

Судом апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, належним дослідив у судовому засіданні сукупність обставин, які стали підставою для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, фактичні обставини, за якими щодо обвинуваченого складено обвинувальний акт, відомості про особу обвинуваченого, та погоджується із рішенням суду першої інстанції, та вважає його законним та обґрунтованим.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що зміст апеляційної скарги захисника спрямований на незастосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою альтернативного запобіжного заходу у виді можливості внесення застави, та вважав, що вказана обставина є порушенням прав обвинуваченого у розумінні практики ЄСПЛ та приписів ЄКПЛ.

Суд апеляційної інстанції щодо вказаних доводів наголошує, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Наведена вище вимога закону передбачена змінами до КПК України, внесеними ЗУ «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо обрання запобіжного заходу до військовослужбовців, які вчинили військові злочини під час дії воєнного стану» № 2531-IX від 16.08.2022р.

Доводи сторони захисту щодо відсутності прямої заборони у наведених вище кримінальних правопорушеннях застосовувати заставу, не мають під собою підґрунтя, оскільки законодавче обґрунтування таких змін безпосередньо викладено у пояснювальній записці до вказаного закону, яку слід розглядати як роз`яснення до таких законодавчих змін та визначення повноважень суду у справах даної категорії.

Так, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст.ст. 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану. Нормативне регулювання у сфері здійснення кримінального провадження щодо особи і позбавлення її у зв`язку з цим свободи повинне базуватися на засадах, передбачених ст.ст. 1, 3, ч. 1, 2 ст. 8, ч. 1, 2 ст. 29, ч. 1 ст. 64 Основного Закону України. Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є суттєвим обмеженням права на свободу. Проте, у тій самій статті Конституції України йдеться про можливість такого обмеження за неухильного дотримання порядку і процедури такого обмеження. Тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, процесуальний механізм застосування якого постійно перебуває у центрі уваги як фахівців, так і суспільства в цілому. Під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тяжкість злочину має розглядатися з двох позицій: тяжкість злочину як формальна підстава обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та тяжкість злочину як обставина, врахування якої свідчить про більшу доцільність застосування взяття під варту порівняно з іншими запобіжними заходами. Законодавець вважає, що не може до військовослужбовця, який вчинив військовий злочин під час дії правового режиму воєнного стану, застосовуватися будь-який інший запобіжний захід, крім як тримання під вартою. Військовий злочин, вчинений військовослужбовцем під час дії правового режиму воєнного стану, свідчить про максимальний ступінь суспільно-небезпечного діяння, а відтак до такого військовослужбовця може бути застосовано виключно запобіжний захід тримання під вартою. Отже, до військовослужбовців, які вчинили найбільш суспільно-небезпечні військові діяння під час дії правового режиму воєнного стану, повинен бути застосований запобіжний захід тримання під вартою.

Метою наведених законодавчих змін є унеможливлення застосування будь-яких інших запобіжних заходів, крім як тримання під вартою, до військовослужбовців, які вчинили окремо визначені військові злочини під час дії воєнного стану.

Враховуючи наведене вище, суд першої та апеляційної інстанції, у межах свої повноважень, виконує законодавчу норму, яка не передбачає застосування до обвинуваченого, який вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміна рішення суду першої інстанції та застосування альтернативного запобіжного у виді застави не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги захисника є неспроможними та не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 07.07.2025р., якою задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410, ч. 4 ст. 408 КК України ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, до 04.09.2025р., без визначення застави - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 07.07.2025р., якою задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410, ч. 4 ст. 408 КК України ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, до 04.09.2025р., без визначення застави - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, та набирає законної сили після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді