печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва -

ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 розглянувши судове провадження у відкритому судовому засіданні заяву адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчому в ОВС ГСУ НП України у кримінальному провадженні № 0000249 від 17.02.2023, -

В С Т А Н О В И В :

20.06.2025 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла заява адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_4 від участі у проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000249 від 17.02.2023. Заявлений відвід мотивований тим, що слідчим у кримінальному провадженні

№ 0000249 від 17.02.2023 були вчинені дії, які суперечать імперативним вимогам кримінального процесуального законодавства та які в свою чергу спровокували існування обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості та, які спричинили порушення права на захист та права на визначену правову процедуру ОСОБА_5 . 18.11.2024 старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_4 за дорученням прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 захиснику ОСОБА_3 та підозрюваній ОСОБА_5 , було повідомлено про завершення досудового розслідування кримінального провадження № 0000249 від 17.02.2023 та в порядку ст. 290 Кримінального процесуального кодексу України надано доступ до матеріалів досудового розслідування сторони обвинувачення. Згідно з дорученням прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 старшому слідчому в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_4 було доручено, зокрема, надати підозрюваним та їх захисникам доступ до матеріалів досудового розслідування, які є у розпорядженні сторони обвинувачення, у тому числі всі докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання, та отримати письмове підтвердження факту надання доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів. Також, надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином всі речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді. Надалі, старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_4 стороні захисту було повідомлено, що надання доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000249 від 17.02.2023 в порядку ст. 290 КПК України буде здійснювати слідчий слідчої групи ГСУ НП України ОСОБА_7 . Відповідно до Протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, в період з 26.11.2024 по 11.04.2025 слідчим слідчої групи ГСУ НП України ОСОБА_7 було надано доступ до 84 томів матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 0000249 від 17.02.2023. 07.02.2025 захисником ОСОБА_3 було надано слідчому слідчої групи ГСУ НП України ОСОБА_7 зовнішній жорсткий диск для здійснення запису копій електронних доказів сторони обвинувачення, однак станом на день звернення з заявою про відвід слідчим слідчої групи ГСУ НП України ОСОБА_7 цього зроблено не було. Таким чином, ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000249 від 17.02.2023 триває понад сім місяців. Захисник стверджує, що всі спроби продовжити ознайомлення з матеріалами досудового розслідування є марними, а старший слідчий ОСОБА_4 фактично переклав свій обов`язок надати стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування на іншого слідчого і залишив це питання без контролю, що в результаті призвело до затягування ознайомлення з матеріалами досудового розслідування кримінального провадження № 0000249 від 17.02.2023 та порушення процесуальних прав ОСОБА_5 , зокрема, але не виключно, права на доступ до правосуддя, права на захист, права вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 КПК України та права на визначену правову процедуру. Окремо, адвокат ОСОБА_3 звертає увагу суду, що фактично досудове розслідування кримінального провадження № 0000249 від 17.02.2023 триває вже понад два з половиною роки, що порушує загальні засади кримінального провадження, серед яких, зокрема, але не виключно, розумність строків. Дані, незаконні дії слідчого є такими, що викликають сумнів у тому, що слідчий є неупередженим, небезстороннім у цьому кримінальному провадженні. Заявник в судове засідання не з`явилася, про розгляд заяви повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримує, просить задовольнити з викладених підстав. Слідчий про дату та час розгляду заяви повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився та подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суддею з урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, визнано можливим розгляд заяви у відсутність не з`явившихся осіб. Вивчивши заяву, дослідивши матеріали заяви, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Формою процесуального реагування на прояви упередженого ставлення слідчого до особи, яка бере участь в кримінальному провадженні, є подання такою особою заяви про відвід слідчого в порядку ст.77 КПК України. Рекомендація Rec (2004) 6 Комітету Міністрів Державам - членам СЕ, прийнята Комітетом Міністрів 12.05.2004 на 114-й сесії «Про підвищення ефективності внутрішніх засобів правового захисту» декларує, що кожен, чиї права і свободи, викладені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, що діяли як офіційні особи. Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. (Рішення ЄСПЛ «Chahal v. UK», n. 145). На національному рівні, у ч. 2 ст. 80 КПК України законодавчо закріплено право осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, заявляти відвід слідчому з підстав передбачених ст.77 КПК України. Зміст п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України визначає одну з підстав для застосування відводу слідчого - існування обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості. Своєю чергою, термін «неупередженість» є структурним елементом такого базового принципу кримінального провадження, як законність (ст. 9 КПК України). Окрім того, поняття «неупередженості», викладене в Кримінальному процесуальному законодавстві України співвідноситься з поняттям «безсторонності», закріпленим в міжнародних правових документах, зокрема, у ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як зазначав ЄСПЛ у рішенні «Тимошенко проти України», структура Конвенції ґрунтується на презумпції добросовісності дій органів державної влади країн - учасниць. Дійсно, будь-яка державна політика чи окремий захід може мати «прихований мотив», а презумпція добросовісності є спростованою. Однак, заявник, який стверджує, що його права і свободи були обмежені з неналежних підстав, повинен переконливо довести, що справжня мета державних органів була не такою, як її було проголошено (або яка може обґрунтовано припускатись, виходячи з контексту). Простої підозри про те, що державні органи користувались своєю владою для іншої мети, ніж та, що передбачена Конвенцією, недостатньо, щоб довести порушення статті 18 Конвенції. Вичерпний перелік підстав, за наявності яких слідчий безумовно підлягає відводу, визначений частиною 1 ст. 77 КПК України. Між тим, згідно з ч. 3 ст. 77 КПК України, слідчий не може брати участь у кримінальному провадженні, якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження, а також за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. Поняття «інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви у його неупередженості» є оціночними, використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та зясовує їх сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України, керівник органу досудового розслідування уповноважений, зокрема, але не виключно, визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих. Згідно з положеннями ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, зокрема, але не виключно, доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом. Статтею 40 КПК України закріплено, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність. Діяльність слідчих також ґрунтується, зокрема, але не виключно, на Інструкції з організації діяльності слідчих підрозділів Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.07.2017 № 570 (далі - Інструкція). Відповідно до ч. 4 розділу 2 Інструкції, слідчий планує свою роботу так, щоб забезпечити своєчасність виконання необхідних слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій у всіх кримінальних провадженнях, в яких він проводить досудове розслідування. З цією метою він складає загальний календарний план-графік роботи в усіх кримінальних провадженнях, а також плани розслідування в кожному кримінальному провадженні. У постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 826/13000/18 зазначено, що правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності. Верховний Суд у цій постанові також вказав, що встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи. Така правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права. Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні - це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності. Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Ознайомлення з матеріалами досудового розслідування є процесуальною дією, про що свідчать ті обставини, що (1) воно характеризується активною поведінкою учасників, а отже, є саме дією, а не бездіяльністю, і (2) вона передбачена чинним процесуальним законодавством, тобто КПК України, а отже, є процесуальною. Відповідно до ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. В свою чергу процесуальний строк і його дотримання не є простою формальністю, а є об`єктивно необхідною умовою гарантії дотримання принципу законності у кримінальному провадженні, його межі, принципи обчислення та обставини, які впливають на його перебіг, не можуть бути абстрактними та містити нечіткі і некатегоричні формулювання, вони не можуть мати подвійного або суперечливого тлумачення, і повинні ґрунтуватися виключно на процесуальних нормах. Право кожної людини, проти якої висунуто кримінальне обвинувачення, на справедливий і відкритий його розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом закріплено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовии? захист і є змістом поняття доступу до правосуддя. Поняття «захисту у кримінальному судочинстві» являє собою систему передбачених і не заборонених законом дій суб`єктів захисту та відносин, що виникають при цьому, спрямованих на повне чи часткове спростування фактичного та юридичного боку підозри або обвинувачення, з`ясування обставин, які спростовують підозру або обвинувачення, виключають кримінальну відповідальність та покарання, забезпечують права, свободи та законні інтереси підзахисних. Аналізуючи норми Кримінального процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що «розуміння поняття «захисту» законодавцем здійснюється також у вузькому та у широку значенні. В першому разі це діяльність, яка спрямована на спростування підозри, обвинувачення. У другому - діяльність, яка спрямована на поновлення порушених прав, свобод та законних інтересів осіб, які залучаються до кримінального провадження». Необхідно також зважати на те, що обмеження доступу до матеріалів справи може призвести до суттєвих порушень права на захист, що є підставою для визнання доказів недопустимими. У рішенні від 18.01.2012 №1-рп/2012 (справа про ознайомлення обвинуваченого і захисника з матеріалами кримінальної справи) Конституційний Суд України зазначив, що право обвинуваченого (підозрюваного) на ознайомлення із матеріалами справи та право на отримання інформації про закінчення розслідування у кримінальній справі є складовими конституційного права на захист. Право на доступ до матеріалів досудового розслідування відповідно до положень п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є необхідною умовою забезпечення права підозрюваного на захист та передбачає право підозрюваного мати час та можливості, необхідні для підготовки свого захисту. Європейський суд з прав людини також неодноразово наголошував (справа «Вєренцов проти України»), що п.п. «b» п. 3 ст. 6 гарантує обвинуваченому «адекватний час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту», а, отже, ця гарантія означає, що підготовка захисту по суті головних обвинувачень може включати проведення з його боку всіх «необхідних заходів». Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без перешкод можливості викласти суду, який розглядає справу, всі необхідні аргументи захисту, і таким чином вплинути на результат провадження. Більш того, засоби, доступні кожному, хто обвинувачується у кримінальному правопорушенні, мають включати в себе можливість ознайомитися з результатами розслідування, що проводилося впродовж провадження, з метою підготовки свого захисту. Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, компетентна особа у будь-якому випадку не має права брати участь в здійсненні кримінального провадження, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в її неупередженості та об`єктивності. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 у справі «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку компетентні особи повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді та прокурори зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь - який учасник, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід. Згідно з абз. 3 підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2022 року № 3-р(II)/2022, «необґрунтоване кримінальне переслідування є посяганням на гарантоване статтею 28 Конституції України право кожного на повагу до його гідності (частина перша), тому держава зобов`язана забезпечити можливість реабілітації особи після закриття кримінального провадження, тобто відновлення її честі, доброго імені, репутації, які постраждали у зв`язку з висунутою їй підозрою чи обвинуваченням щодо вчинення кримінального правопорушення, а також гарантувати перевірку в судовому порядку законності й обґрунтованості кримінального переслідування та ухвалених під час його здійснення процесуальних рішень». Окреслюючи загальні завдання кримінального провадження, законодавець в статті 2 чинного КПК України вважає необґрунтований процесуальний примус до особи, яка бере участь в кримінальному провадженні, несумісним із поняттям «неупереджене розслідування». З огляду на зазначене, слідчий суддя, виконуючи функцію судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, дійшов висновку, що вказані у заяві про відвід обставини в сукупності викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості слідчого, відтак, доводи заявника є обґрунтованими та заява про відвід підлягає задоволенню, оскільки це буде відповідати інтересам учасників провадження та унеможливить виникнення сумнівів щодо упередженості слідчого під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000249 від 17.02.2023. Крім того, слідчий не спростував доводів заяви про відвід і не надав жодних пояснень по викладених у ній фактам, в тому числі щодо підстав зволікання у наданні матеріалів кримінального провадження № 0000249 від 17.02.2023 стороні захисту ОСОБА_5 .. Відтак, заявлений відвід підлягає задоволенню. Керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 9, 22, 77, 80, 81 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Заяву адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчому в ОВС ГСУ НП України у кримінальному провадженні № 0000249 від 17.02.2023 - задовольнити. Відвести слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_4 від участі у проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000249 від 17.02.2023.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1