Провадження № 1-кс/522/6212/24
УХВАЛА

27 листопада 2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_4 про скасування постанови дізнавача СД ВнП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 22.10.2024 року про закриття кримінального провадження №0000959 від 20.04.2019 року,

за участю сторін кримінального провадження:

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою про скасування постанови дізнавача СД ВнП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 22.10.2024 року про закриття кримінального провадження №0000959 від 20.04.2019 року.

Зазначена скарга обґрунтована тим, що СД ВнП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000959 від 20.04.2019 року за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Постановою дізнавача СД ВнП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 22.10.2024 року кримінальне провадження №0000959 від 20.04.2019 року було закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Зазначену постанову дізнавача скаржник вважає необґрунтованою та такою, що ухвалена передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин кримінального правопорушення. На думку скаржника, висновки дізнавача не відповідають фактичним обставинам справи, завдання кримінального провадження не виконані.

У судовому засіданні скаржник та його представник наполягали на задоволенні скарги.

Дізнавач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. На запит слідчого судді надав матеріали кримінального провадження №0000959 від 20.04.2019 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Заслухавши думку скаржника та його представника, вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Статтею 303 КПК України визначені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, серед яких, пунктом 3 ч. 1 вказаної статті КПК України передбачено право заявника, потерпілого, його представника чи законного представника оскаржити рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора в порядку п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Слідчий суддя встановив, що відомості до ЄРДР за №0000959 було внесено 20.04.2019 року на підставі заяви ОСОБА_4 про те, що працівники страхової компанії СК «Юнівес» під приводом продажу страхового полісу шахрайським шляхом заволоділи його грошовими коштами.

Досудове розслідування проводилось за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування було встановлено, що 22.04.2018 року ОСОБА_4 придбав за 735 гривень у невстановленої особи яка представилась працівником ПрАТ СК «Юнівес» страховий поліс на свій транспортний засіб ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 . 24.07.2018 24.07.2018 року ОСОБА_4 потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, та звернувся до ПрАТ СК «Юнівес» у зв`язку із страховим випадком. В подальшому ОСОБА_4 дізнався про бездіяльність ПрАТ СК «Юнівес», а також дізнався від Моторно (транспортного) страхового бюро України, що страховий поліс із зазначеними потерпілим серією та номером виданий на інше авто, а його страховий поліс є «двійником».

Таким чином встановлено, що 22.08.2024 року невстановлена особа, під приводом продажу страхового полісу ОСОБА_4 , шляхом обману заволоділа його грошовими коштами в розмірі 730 гривень.

При цьому, Верховною Радою України 18.07.2024 прийнято Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон), який набрав чинності 08.08.2024.

Цим Законом внесено зміни до ст. 51 КУпАП. Відповідно до ч. 1 ст. 51 КУпАП передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Положеннями ч. 2 ст. 51 КУпАП викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що станом на 2024 рік складає 3028 гривень, на 2023 рік - 2684 гривні, на 2022 рік 2481 гривень, на 2021 рік 2270 гривень, на 2020 рік 2102 гривні, на 2019 рік 1921 гривня, на 2018 рік 1762 гривні.

Згідно приписів ч. ч. 2, 3 статті 4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Частиною 1 ст. 5 КПК передбачено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Законом України від 01.12.2022 № 2810-ІХ (набув чинності 29.12.2022) внесено зміни до КПК додано пункт 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

З об`єктивної сторони шахрайство відноситься до злочинів з матеріальним складом, і складається із таких обов`язкових ознак: суспільно небезпечне діяння, його наслідки (матеріальна шкода), причинний зв`язок між ними, а також місце і спосіб вчинення злочину.

Отже, для кваліфікації шахрайства за ст. 190 КК України необхідно, щоб вартість майна, яким заволоділи шляхом обману станом на 2018 рік складала не менше 1921 грн.

Посилаючись на те, що вартість майна не перевищує встановлену на законодавчому рівні суму та в діях невстановленої особи вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП, дізнавач СД ВнП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , згідно з постановою від 22.10.2024 року, кримінальне провадження №0000959 від 20.04.2019 року закрив на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Одночасно копії матеріалів кримінального провадження, в яких вбачаються ознаки скоєння адміністративного правопорушення направлено дізнавачем до сектору превенції відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності невстановленої особи відповідно до ч. 1 ст. 51 КУпАП.

Відповідно до положень Глави 24 КПК України закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Для виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, для з`ясування обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Метою досудового розслідування є діяльність слідчого, спрямована на збирання, дослідження, оцінку, перевірку і використання доказів, попередження, запобігання та розкриття злочинів, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, охорону прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Основним засобом збирання доказів, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань є проведення слідчих дій.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 6 ст. 223 КПК України слідчими (розшуковими) є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для їх проведення є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Доказуванню у кримінальному провадженні згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ст. 215 КПК України досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Глава 19 КПК України визначає форму та регламентує порядок проведення досудового слідства. Разом з цим необхідно зауважити, що відсутній чіткий перелік процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити під час досудового розслідування з метою закінчення. Орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, самостійно визначає обсяг дій, достатніх за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч. 2 ст. 283 КПК України.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Таким чином, слідчий суддя зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

На думку слідчого судді, сумніви скаржника про неповноту проведеного розслідування є припущеннями, жодним доказом не обгрунтовані, а тому до уваги не приймаються.

Дослідивши надані сторонами матеріали, слідчий суддя вважає, що слідчий під час проведення досудового розслідування у відповідності до вимог ст. 223 КПК України вжив необхідні дії спрямовані на отримання (збирання) доказів та їх перевірку, дослідив та перевірив обставини, зазначені у заяві про вчинення кримінального правопорушення, їм надано належну оцінку, досудове розслідування проведено із застосуванням всіх можливих засобів для всебічного, неупередженого та об`єктивного розслідування, з перевіркою всіх фактичних обставин справи, що може мати суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

Доцільності проведення будь-яких слідчих (розшукових) дій не вбачається, оскільки вони не здатні вплинути на наявні результати провадження. Не існує правової необхідності проводити інші процесуальні дії чи приймати процесуальні рішення у цьому кримінальному провадженні.

Відсутність ознак винної поведінки виключає у майбутньому пред`явлення підозри чи направлення обвинувального акту до суду, тому дізнавач прийняв правильне процесуальне рішення у формі постанови про закриття кримінального провадження, як єдиний законний спосіб завершення цього досудового розслідування.

Слідчий суддя враховує правовий висновок, викладений у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18), а саме, що закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Інститут закриття кримінального провадження є одним з базових інститутів кримінального процесу, зокрема, за обставин, що об`єктивно виключають можливість кримінального переслідування. До таких обставин, насамперед, належать випадки відсутності події або складу кримінального правопорушення. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Слідчим суддею встановлено, що дізнавач при розслідуванні обставин цього кримінального провадження у цілому виконав вимоги щодо забезпечення всебічності та повноти дослідження. Оскаржувана постанова відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства, а висновок про закриття кримінального провадження є обґрунтованим.

Істотних порушень вимог КПК України, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, слідчим суддею не встановлено, а у скарзі не наведено достатніх даних, які безумовно свідчать про неповноту проведеної перевірки та могли бути підставами для скасування правильно прийнятого остаточного процесуального рішення.

Керуючись ст.ст. 303-307, 370-372, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_4 про скасування постанови дізнавача СД ВнП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 22.10.2024 року про закриття кримінального провадження №0000959 від 20.04.2019 року, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 29.11.2024 року об 11 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1