печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000288 від 15.04.2021,

УСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором третього відділу першого управління процесуального керівництво досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000288 від 15.04.2021, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, заборонивши відчужувати це майно, а саме:

- автомобіль марки FORD TRANSIT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ;

- автомобіль марки MERCEDES-BENZ S 350, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер кузова (VIN) НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 ;

- автомобіль марки HONDA JAZZ, реєстраційний номер НОМЕР_7 , номер кузова (VIN) НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 ;

- автомобіль марки HYUNDAI H-1, реєстраційний номер НОМЕР_10 , номер кузова (VIN) НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 ;

- автомобіль марки FORD TRANSIT, реєстраційний номер НОМЕР_13 , номер кузова (VIN) НОМЕР_14 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_15 ;

- мобільний телефон марки iPhone 11 з сім-картою НОМЕР_16 .

- готівкові кошти у вигляді: 1 350 Євро, 50 молдавських лей, 20 672 доларів США, 325 400 грн,

- мобільний телефон марки iPhone 15 з сім-картою НОМЕР_17 .

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, просив підмовити у задоволенні, посилаючись на письмові заперечення, які долучено до матеріалів клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання, заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення відповідного процесуального рішення, дійшов такого висновку.

З матеріалів клопотання убачається, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000288 від 15.04.2021, за підозрою ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 209, ч. ч. 1, 2 ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 320, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , за ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. ч. 1, 2 ст. 319, ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_11 за ч. 5 ст. 27, ч. ч. 1, 2 ст. 319 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за ч. ч. 1, 2 ст. 319 КК України.

28.02.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 319; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 319; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209; ч. 3 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 306; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 320; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 320, ч. 1 ст. 255 КК України.

Обґрунтовуючи подане клопотання, слідчий зазначає, що санкції ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 306 та ч. 1 ст. 255 КК України передбачають покарання у вигляді, зокрема, конфіскації майна обвинуваченого.

У власності ОСОБА_4 перебувають наступні транспортні засоби:

- автомобіль марки FORD TRANSIT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ;

- автомобіль марки MERCEDES-BENZ S 350, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер кузова (VIN) НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 ;

- автомобіль марки HONDA JAZZ, реєстраційний номер НОМЕР_7 , номер кузова (VIN) НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 ;

- автомобіль марки HYUNDAI H-1, реєстраційний номер НОМЕР_10 , номер кузова (VIN) НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 ;

- автомобіль марки FORD TRANSIT, реєстраційний номер НОМЕР_13 , номер кузова (VIN) НОМЕР_14 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_15 .

При особистому обшуку затриманого ОСОБА_4 також вилучено мобільний телефон марки iPhone 11 з сім-картою НОМЕР_16 .

Крім того, слідчий вказує, що 28.02.2024 у ході проведення невідкладного обшуку автомобіля Мерседес Бенц, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить та яким користується ОСОБА_4 було вилучено готівкові кошти у вигляді: 1 350 Євро, 50 молдавських лей, 20 672 доларів США, 325 400 грн, а також мобільний телефон марки iPhone 15 з сім-картою НОМЕР_17 .

Відповідно до положень статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною першою статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Відповідно частини другої статті 170 КПК України арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання.

Як визначено частиною п`ятою цієї ж статті, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з частиною десятою статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Слідчим суддею встановлено, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий, належить на праві власності ОСОБА_4 .

Також, слідчим суддею встановлено, що орган досудового розслідування вже звертався до суду із клопотанням про арешт майна ОСОБА_4 , однак ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2024 було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000288 від 15.04.2021. В обґрунтування суд вказав, що стороною не доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Прокурор оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку, однак, як зазначає слідчий, ОСОБА_4 , будучи достовірно обізнаним про те, що судовий розгляд клопотання про арешт майна не завершено, не очікуючи рішення суду апеляційної інстанції, вчинив дії, спрямовані на відчуження майна, що підлягало арешту, а саме продав 21.06.2024 та 22.06.2024 ОСОБА_17 свої автомобілі LEXUS GS 350, номер кузова (VIN) НОМЕР_18 , та FIAT FIORINO, номер кузова (VIN) НОМЕР_19 . Разом з тим, у судовому засіданні захисник зазначив, що вищезазначене судове рішення від 29.04.2024, яким було відмовлено у обмеженні ОСОБА_4 права на розпорядження його майном, набрало законної сили з моменту його проголошення, також, після продажів вищевказаних автомобілів, підозрюваний придбав новий.

17.07.2024 постановою Київського апеляційного суду ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2024 залишено без змін, однак, не зважаючи на ці обставини, слідчим було подано повторно аналогічне клопотання про накладення арешту на те саме майно у кримінальному провадженні № 0000288 від 15.04.2021.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що у рішенні ЄСПЛ від 19.02.2009 «Христов проти України», заява № 24465/04, Європейський суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка зокрема проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя зазначає, що дії органу досудового розслідування фактично зводяться до незгоди з прийнятим слідчим суддею рішенням.

Відповідно до частини першої статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Нормою статті 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Слідчий суддя, не вирішуючи наперед, чи буде надалі у даному кримінальному провадженні визначене додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, вважає, що у даному випадку ризик втрати майна відсутній, оскільки стороною обвинувачення не надано переконливих доказів, які б свідчили про зворотнє, а накладення арешту без наявності таких підстав буде вважатись свавільним та незаконним.

Отже, стороною обвинувачення не доведено та не надано слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності вжиття даного заходу забезпечення кримінального провадження та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, тому, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння власника належним йому майном, а тому з викладеного вбачається, що слідчий не довів необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, для досягнення визначеної ним в клопотанні мети, у зв`язку з чим вважає за доцільне відмовити у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 131, 132, 170-173, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1