Номер провадження: 11-кп/813/859/25
Справа № 498/1061/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ КРАЇНИ

15.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 на вирок Великомихайлівського райсуду Одеської обл. від 24.07.2024 у к/п №0000604 від 02.09.2022 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чернівці, громадянина України, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та йому призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено відраховувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_8 строк перебування під вартою з 02.09.2022 до 01.11.2022 включно.

Скасований арешт, накладений на майно ухвалами слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 14.09.2022, вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 01.09.2022 приблизно о 23 год. він, проходячи військову службу за мобілізацією у в/ч НОМЕР_1 , на посаді санітара медичного пункту артилерійського дивізіону, у військовому звані «солдата», в порушення вимог п.2.9. «а» Правил дорожнього руху керуючи автомобілем «JEEP GRAND CHEROKEE», реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався від села Росіянівка в напрямку с. Соше-Острівське Роздільнянського р-ну Одеської обл. по сухому ґрунтовому покриттю дороги ЦІ 60806 у вказаному напрямку, та не доїжджаючи приблизно відстань 500 м. до лінії електропередач № 32, діючи у порушення вимог п.п. 1.5., 2.3. б, д), 12.1. Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, позбавивши себе можливості адекватно сприймати навколишню дорожню обстановку, своєчасно реагувати на її зміни та контролювати рух транспортного засобу, у темну пору доби, в умовах обмеженої видимості, був неуважним, не обрав безпечну швидкість руху керованого автомобіля, не враховував дорожню обстановку, яка не забезпечує безпеку, і не дає можливість йому постійно контролювати рух автомобіля діючи з необережністю, проявляючи самовпевненість, та маючи об`єктивно реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, обвинувачений ОСОБА_8 не зменшив швидкість руху, заходів, що виключає виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, а навпаки нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, втратив контроль над керуванням свого транспортного засобу, в результаті чого, допустив неконтрольований виїзд керованого транспортного засобу за межі проїзної частини не впоравшись з керуванням здійснив з`їзд на праве узбіччя (рів) де сталось перекидання автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир, який знаходився на пасажирському сидінні спереду ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди. Допущені обвинуваченим ОСОБА_8 порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 б,д), 2.9 а), 12.1. «Правил дорожнього руху» знаходяться у прямому причино - наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій вказує на те, що судом було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання, оскільки санкція статті передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

За таких обставин, прокурор ОСОБА_6 просить скасувати вирок від 27.04.2024 в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на 2 роки із позбавленням права керування транспортними засобами на 5 років.

Окрім того, на зазначений вирок подана апеляційна скарга захисником ОСОБА_9 , в якій він вказує на те, що призначене ОСОБА_8 покарання є занадто суворим з огляду на такі обставини:

- обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину, щиро розкаявся, відшкодував потерпілим шкоду та вони не мають до нього претензій, просили не позбавляти його волі;

- прокурор у судових дебатах при розгляді провадження в суді 1-ої інстанції висловлювався про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 58 КК України у виді службового обмеження;

- обвинувачений ОСОБА_8 одружений, має на утриманні малолітню дитину та хворого батька, є добровольцем, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем несення служби;

- на теперішній час обвинувачений ОСОБА_8 проходить службу під м. Вовчансь Харківської обл. де проходять найзапекліші бої та його перебування в умовах повномасштабного вторгнення рф на військовій службі більше відповідає вимогам теперішніх реалій;

За таких обставин, захисник ОСОБА_9 просить скасувати вирок від 27.04.2024 та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки та на підставі ст. 58 КК України замінити покарання у виді обмеженні волі на 2 роки службових обмежень для військовослужбовців із відрахуванням 20 % із суми грошового забезпечення в дохід держави.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, натомість проти апеляційної скарги захисника заперечував.

Захисник та обвинувачений підтримали свою апеляційну скаргу у повному обсязі, проти апеляційної скарги прокурора не заперечували, водночас потерпіла залишила вирішення питання про призначене обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає не в повному обсязі з огляду на наступні обставини.

Враховуючи те, що висновки суду 1-ої інстанції в частині встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржуються, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Так, ч. 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом 1-ої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та відомості про особу обвинуваченого, має міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем служби.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд 1-ої інстанції визнав щире каяття та повне визнання вини.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом 1-ої інстанції не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Так, ст. 55 КК України встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчинені злочинів, є позбавлення права керувати транспортними засобами.

За вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років. Відтак, у даному випадку, як слушно зазначає прокурор, позбавлення права керувати транспортними засобами є обов`язковим.

Звільнення від додаткового покарання є можливим виключно на підставі ч. 2 ст. 69 КК України, за підстав, визначених ч. 1 ст. 69 КК України. Разом з цим, мотивувальна частина вироку не містить будь-яких висновків суду з приводу додаткового покарання.

За таких обставин, з огляду на тяжкість вчиненого ОСОБА_8 злочину, його наслідків, апеляційний суд вважає, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років є необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним інших кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів захисника з приводу призначеного ОСОБА_8 основного покарання, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Вирішуючи питання про необхідне та достатнє покарання для обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів виходить з того, що його виправлення є таким впливом покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті його негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення. Виправлення виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, зокрема і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в результаті застосування до засудженого покарання в його особистості відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним суспільно небезпечної дії (постанова Верховного Суду від 26.10.2022, справа № 725/5266/20, провадження № 51-5167км21).

Водночас, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів враховує тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який має міцні соціальні зв`язки малолітню дитину, дружину, батька, позицію потерпілої, наявність обставин, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.

Водночас, в матеріалах провадження міститься нотаріально завірена заява потерпілої ОСОБА_7 , з якої вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував їй матеріальну та моральну шкоду у розмірі 700 000 грн. та вона до нього будь-яких претензій не має.

Апеляційний суд також враховує ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_11 проходить військову службу у найбільш гарячих точках України, де ведуться активні бойові дії, здійснює захист Держави та її громадян у найбільш несприятливий для час, коли здійснюється відсіч збройній агресії рф, на теперішній час проходить службу у якості помічника капелана.

Колегія суддів також приймає до уваги, що ОСОБА_8 позитивно характеризується за місце проходження служби, про що свідчать, зокрема службова характеристика від командира артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_1 , листами командира та заступника командира артилерійської бригади в/ч НОМЕР_3 , капелана в/ч НОМЕР_3 , військового капелана а/ч НОМЕР_1 , з яких вбачається, що ОСОБА_8 до виконання своїх професійних завдань ставиться з відповідальністю, сумлінно, на службі організований, працює над вдосконаленням своїх знань, має достатні морально-психологічні якості, дисциплінований, здатний критично оцінювати свою діяльність.

Таким чином, з огляду на зазначені вище обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що основне покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки та є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та запобігання вчиненню інших злочинів.

Водночас, за приписами ч. 1 ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Відтак, на підставі аналізу матеріалів справи колегія суддів приходить до висновку про те, що перебування ОСОБА_8 на теперішній час в місцях позбавлення волі не відповідатиме вимогам реалій сьогодення, у зв`язку з чим вважає за необхідне застосувати до нього дію ст. 58 КК України та замінити покарання у виді позбавлення волі на службових обмежень для військовослужбовців із відрахуваннями 20% із суми грошового забезпечення в дохід держави.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з вимогами прокурора ОСОБА_12 яка приймала участь при розгляді кримінального провадження суді 1-ої інстанції та в судових дебатах орієнтувала суд на необхідність призначення обвинуваченомуОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 58 КК України у виді службового обмеження.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Пунктом 4) ч. 1 ст. ст. 409 КПК України, передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України по кримінальну відповідальність.

За приписами п.1) ч.1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 420 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора та захисника в частині призначеного покарання з мотивів, викладених апеляційних судом вище та ухвалення нового вироку в цій частині, із призначенням ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Великомихайлівського районного суду Одеської обл. від 27.04.2024 яким ОСОБА_8 визнаний винуватиму вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України скасувати, в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 58 КК України замінити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на 2 (два) роки службових обмежень для військовослужбовців із відрахуваннями 20% із суми грошового забезпечення в дохід держави.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення надіслати для вручення засудженій та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3