Справа № 201/4292/25
Провадження № 1-кс/201/1603/2025
УХВАЛА

14 квітня 2025 року Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 , поданої в інтересах ОСОБА_3 , на постанову дізнавача СД ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області від 04 квітня 2025 року у кримінальному провадженні №0000027 від 12.01.2024 року,

УСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 , поданої в інтересах ОСОБА_3 , на постанову дізнавача СД ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області від 04 квітня 2025 року у кримінальному провадженні №0000027 від 12.01.2024 року, у якій представник просить суд: скасувати постанову від 04 квітня 2025 року про відмову у задоволені клопотання, що винесена в рамках кримінального провадження №0000027 від 12.01.2024 року дізнавачем сектору дізнання відділу поліції №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 ; зобов`язати відповідальну особу відділу поліції №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання адвоката ОСОБА_2 вих.№20123 від 03.04.2025 року про перекваліфікацію статті в рамках кримінального провадження, відомості про яке, внесено до ЄРДР за №0000027 від 12.01.2024, за ч.1 ст. 125 КК України на ч.1 ст. 296 КК України, підготування тексту про підозру та повідомлення про підозру винній особі у скоєнні злочину.

В обґрунтування поданої скарги представник вказує, що на підставі матеріалів кримінального провадження та чинних Висновків Верховного Суду, 03.04.2025 року адвокатом потерпілої надіслано через канцелярію ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області клопотання про перекваліфікацію статті в рамках кримінального провадження, відомості про яке, внесено до ЄРДР за №0000027 від 12.01.2024, за ч.1 ст. 125 КК України на ч.1 ст. 296 КК України та повідомлення про підозру винній особі у скоєння злочину, з огляду встановлених обставин та наявних доказів в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000027 від 12.01.2024 року. Вказане клопотання зареєстровано за вх. Б-442, 03.04.2025 року. 07.04.2025 року адвокат потерпілої отримав в електронному вигляді постанову дізнавача ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 04.04.2025 року, якою дізнавач відмовив у задоволенні клопотання, що представник вважає незаконним, а тому, вимушений звернутись до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з даною скаргою в порядку ст. 303 КПК.

Дослідивши подану скаргу та долучені до неї матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про неможливість відкриття провадження по вказаній скарзі з таких підстав.

Слідчий суддя зазначає, що законодавцем чинним кримінально-процесуальним законодавством України надано право учасникам кримінального провадження на оскарження слідчому судді рішень, дій або бездіяльності слідчого і прокурора під час досудового розслідування та визначено перелік зазначених рішень, дій або бездіяльності, які можуть бути оскарженні, а також його порядок.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Чинне законодавство зазначає, що основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які беруть участь у кримінальному процесі, та забезпечення законності провадження у справі на досудових стадіях.

Таким чином, слідчий суддя - це суддя, уповноважений забезпечувати законність та обґрунтованість обмеження конституційних прав і свобод людини саме на досудовому провадженні у кримінальній справі.

Главою 26 КПК України визначено, що до функцій слідчого судді відносяться функції щодо розгляду слідчим суддею скарг на рішення дії чи бездіяльність слідчого або прокурора в ході досудового розслідування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; 2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником; 9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником; 10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником; 11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.Вказаний перелік є вичерпним.

За змістом положень ст. 303 КПК України до повноважень слідчого судді входить розгляд скарг на конкретно визначені законом дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора та у визначених законом випадках розгляд клопотань учасників кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Отже, за результатами розгляду скарги слідчий суддя має реалізувати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні у порядку та за процедурою, передбаченому КПК України, тобто ухвалити рішення, яким скасувати рішення слідчого, дізнавача чи прокурора, зобов`язати його або припинити конкретну дію або вчинити певну дію.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається зі змісту скарги, предметом її оскарження є постанова дізнавача СД ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області у кримінальному провадженні №0000027 від 12.01.2024 року про відмову у задоволенні клопотання про перекваліфікацію статті в рамках кримінального провадження та повідомлення про підозру винній особі у скоєння злочину.

Разом з тим, вирішення питання про перекваліфікацію дій підозрюваного не відноситься до слідчих дій, а тому зазначене рішення дізнавача не підлягає оскарженню.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу, у випадках:

- затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;

- обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

- наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно положень ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Одним із етапів процедури здійснення повідомлення про підозру особі є етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч.1 ст.276 цього Кодексу, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення. На цьому етапі відбувається формування волевиявлення уповноваженої посадової особи (слідчого або прокурора) про необхідність здійснення повідомлення про підозру.

Отже, право прийняття рішення про повідомлення особи про підозру належить виключно до дискреційних повноважень слідчого та прокурора в кримінальному провадженні та зазначене питання не відноситься до питань, визначених вимогами ст.303 КПК України, які можуть бути оскарженими під час досудового розслідування.

Втручання слідчого судді в дискреційні повноваження слідчого, визначені положеннями ст.ст. 276, 278 КПК України, є недопустимими.

Наведене узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.04.2023 року, справа № 188/1146/22.

Таким чином, скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, що не підлягає оскарженню відповідно до вимог ст.303 КПК України.

Згідно з ч.4 ст. 304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст.6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» від 12 липня 2001 року).

З огляду на викладене у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 , поданою в інтересах ОСОБА_3 , слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303-304 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 , поданої в інтересах ОСОБА_3 , на постанову дізнавача СД ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області від 04 квітня 2025 року у кримінальному провадженні №0000027 від 12.01.2024 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1