Справа № 509/5589/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в смт. Овідіополь, клопотання прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської області в рамках кримінального провадження № 0000572 від 25.08.2023 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою судді Овідіопольського райсуду Одеської області ОСОБА_5 від 18.12.2024 р., на розгляді якого перебувають матеріали вказаного кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжені строки дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, терміном до 16.02.2025 р. з альтернативою внесення застави у сумі 107360 грн.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 331 КПК України - під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Клопотання про продовження запобіжного заходу необхідно розглянути до закінчення строку дії попередньої ухвали (ст. 199 КПК України), так як ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу (ч. 1 ст. 203 КПК України).

Прокурор у судовому засіданні, з посиланням на своє письмове клопотання, просив суд продовжити у відношенні обвинуваченого Вітюгіна міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, терміном 60 календарних днів, враховуючи, що останній обвинувачується у скоєнні умисного корисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням в інше сховище в умовах воєнного стану), санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, з огляду на його численні судимості за скоєння тяжких, корисних умисних злочинів до реальних строків позбавлення волі, і на даний час на розгляді Самарського райсуду м. Дніпра перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України, по якому вирок ще не ухвалений судом, відсутність у постійного місця проживання на території Одеської області, маючи реєстрацію на окупованій частині території Запорізької області, та міцних соціальних зв?язків, офіційної роботи, засобів існування і доходів, а тому передбачаючи тяжкість покарання, яка загрожує йому у випадку визнання його винним у скоєнні вказаного вище тяжкого, умисного корисного злочину, може переховуватися від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню або скоїти нові злочини, може незаконно впливати на потерпілого та свідків злочину, беручи до уваги невизнання обвинуваченим вини, проти чого заперечували обвинувачений, вважаючи недоведеними прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які він посилається у своєму клопотанні, а також хибність доказів досудового розслідування щодо його обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України.

Від послуг захисника ОСОБА_7 , призначеного втретє обвинуваченому з Центру безоплатної вторинної правничої допомоги обвинувачений, після його відмови від послуг попередніх безоплатних захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відмовився в судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні умисного корисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням в інше сховище в умовах воєнного стану), санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років.

Судом береться до уваги невизнання вини обвинуваченим, відсутність відшкодування матеріальної шкоди, численні судимості за скоєння тяжких, корисних умисних злочинів до реальних строків позбавлення волі, і на даний час на розгляді Самарського райсуду м. Дніпра перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України, по якому вирок ще не ухвалений судом, відсутність у постійного місця проживання на території Одеської області, маючи реєстрацію на окупованій частині території Запорізької області, та міцних соціальних зв?язків, офіційної роботи, засобів існування і доходів, а тому передбачаючи тяжкість покарання, яка загрожує йому у випадку визнання його винним у скоєнні вказаного вище тяжкого, умисного корисного злочину, може переховуватися від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню або скоїти нові умисні, корисні злочини, які з огляду на попередні судимості Вітюгіна, останній регулярно скоював і за рахунок яких він існував, може незаконно впливати на потерпілого та свідків злочину, у зв?язку з чим, з урахуванням наявності ризиків, зазначених ст. 177 КПК України і у відповідності до порядку, передбаченого ст.ст. 178,183 КПК України, враховуючи суспільний інтерес, суд вважає необхідним продовжити у відношенні обвинуваченого Вітюгіна міру запобіжного заходу в виді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки скасування або зміна цього запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості скоєного ним повторно умисного корисного тяжкого злочину в умовах воєнного стану, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також те, що закінчити розгляд кримінального провадження до 16.02.2025 р., коли спливає строк тримання під вартою обвинуваченого неможливо, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства, а закінчити розгляд кримінального провадження до спливу строків тримання під вартою ОСОБА_11 неможливо, враховуючи невизнання ним вини, визначений судом повний прядок дослідження доказів у справі.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину становить від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Беручи до уваги фактичні обставини даного кримінального провадження, розмір невідшкодованої матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_10 на суму 4000 грн., суд вважає, що обвинуваченому Вітюгіну слід визначити відповідний розмір застави у сумі 107360 грн., який вже неодноразово визначався попередніми ухвалами суду, і яка на думку суду буде в повній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого у випадку її внесення.

Керуючись ст.ст. 177,178,182,183,331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

1.Клопотання прокурора задовольнити ;

2.Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 13 квітня 2025 року ;

3.Визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим Вітюгіним обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 107360 грн.

Роз`яснити обвинуваченому Вітюгіну, що він або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на розрахунковий рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області та у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого Вітюгіна наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися без дозволу суду з населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає;

- повідомляти суд про зміну свого місця реєстрації, проживання та роботи, контактних номерів

мобільного телефону ;

- не спілкуватися з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.

4.Роз`яснити обвинуваченому Вітюгіну, що відповідно до ч.ч. 8,10,11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений будучи належним чином повідомленим не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки - застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду на протязі 5 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1