справа № 626/2849/21
провадження № 1-кп/631/18/25
У Х В А Л А

за результатами розгляду клопотання сторони захисту про призначення експертизи

10 квітня 2025 року селище Нова Водолага

Колегія суддів Нововодолазького районного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

а також

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_8 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань № 1 Нововодолазького районного суду Харківської області клопотання сторони захисту про призначення судово-медичної імунологічної експертизи у справі з єдиним унікальним № 626/2849/21 за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 липня 2021 року під № 0000308 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України,

В С ТА Н О В И В:

В провадженні Нововодолазького районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 липня 2021 року під № 0000308 за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 у порядку, передбаченому статтями 332 і 350 Кримінального процесуального кодексу України звернувся на адресу суду з письмовим клопотанням, що було зареєстроване за вхідним № 789/24-вх від 08 лютого 2024 року, відповідно до якого просив призначити у справі судово-медичну імунологічну експертизу, проведення якої доручити Комунальному закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, та на вирішення експерта поставити питання: чи може кров, яка міститься на фрагменті тканини (об`єкт № 1 3), вилученому в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , походити від обвинуваченого ОСОБА_9 .

На обґрунтування клопотання захисник вказав, що судом в ході розгляду справи було дослідженні висновки експертів № 14/1494-Дм/21, № 14/1489-Дм/21, № 14/1488-Дм, складені експертом ОСОБА_11 , № 14/1492-Дм/21 та № 1491-ДМ/21, складені експертом ОСОБА_12 , а також висновків експертів № 14/1493-Дм/21, № 12-17/167-КРт/21 й № 14/1580-Дм/21. Відповідно до висновку експерта № 14/1494-Дм/21, складеного судово-медичним експертом імунологом відділення судово-медичної імунології бюро судово-медичних експертиз Комунального закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_13 «кров від трупа ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В.» (такі самі висновки викладені в експертизах: № 14/1489-Дм/21 та № 14/1488- Дм/21 експерт ОСОБА_11 , № 14/1492-Дм/21 та № 14/1491-Дм/21 експерт ОСОБА_12 , № 14/1493-Дм/21 експерт ОСОБА_15 ).

Також у наведеному висновку № 14/1494-Дм/21 експерт зазначила, що «на фрагменті тканини (об`єкт № 1 3), вилученому при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_1 , виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, походження якої від громадянина ОСОБА_14 не виключається».

Відповідно до висновку експерта № 14/1580-Дм/21, наданого експертом-імунологом судовий ОСОБА_16 , «кров підозрюваного ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить до групи А, зізогемаглютиніном анти-В». Таким чином, кров трупа ОСОБА_17 , належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та кров обвинуваченого ОСОБА_9 належить до групи А, з ізогемаглютиніном анти-В, тобто належать до однієї групи крові.

Крім того, захисник зазначив, що допитаний в судовому засіданні 18 січня 2024 року лікар судово-медичний експерт імунолог ОСОБА_13 пояснила, що кров трупа ОСОБА_14 відноситься до 0(І) групи крові при цьому підтвердила свій висновок експертизи про те, що «на фрагменті тканини (об?єкт № 1 3), вилученому при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_1 , виявлена кров людини групи А з ізогемаглтиніном анти-В, походження якої від громадянина ОСОБА_17 не виключає». Проте експерт не змогла відповісти на питання, чи однакова група крові у ОСОБА_17 та у обвинуваченого ОСОБА_9 , та чи походить кров на фрагменті тканини (об?єкт № 1-3), вилученому при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_1 від обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки на дослідження дані об?єкти не надавались та не ставились відповідні запитання на експертизу.

Відповідно до висновку експертизи № 12-14/70-КР/21 у ОСОБА_9 була виявлена поверхнева різана рана тильної поверхні середнього фаланги п?ятого пальця лівої кисті, яка могла утворитись від предмета, що має ріжучі властивості, та по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, речовина бурого кольору, яка була виявлена на простирадлі ліжка ОСОБА_9 , з якої було вилучено фрагменті тканини (об?єкт № 1-3), вилученому при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_1 , могла бути залишена самим ОСОБА_9 з різаної рани пальця лівої кисті.

Враховуючи, що під час досудового слідства не з`ясовувалось питання походження речовини бурого кольору на фрагменті тканини (об`єкт № 1 3), вилученому при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_1 , від обвинуваченого ОСОБА_9 , експерт, який проводив експертизу не зміг відповісти на запитання щодо походження речовини бурого кольору від ОСОБА_9 , тому захисник обвинуваченого вважає за необхідне призначення у справі судово-медичної імунологічної експертизи.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_10 подане клопотання про призначення судово-медичної імунологічної експертизи підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, що наведені у ньому. Захисник звернув увагу, що кров трупа ОСОБА_14 та кров обвинуваченого ОСОБА_9 належать до групи А, з ізогемаглютиніном анти-В, а отже з метою з`ясування чи може походити кров, яка міститься на фрагменті тканини (об`єкти № 1 3), вилученому при огляді місця події за адресою АДРЕСА_1 від обвинуваченого ОСОБА_9 , необхідно призначити відповідну судово-медичну імунологічну експертизу.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні повністю підтримав клопотання, подане його захисником та просив його задовольнити.

Прокурор Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання сторони захисту, з огляду на відсутність для того передумов визначених статтею 332 Кримінального процесуального кодексу України. Так, прокурор вважала, що клопотання сторони захисту не спрямоване на досягнення завдань кримінального провадження та не забезпечить повного, всебічного та швидкого його розгляду, а спрямоване на затягування розгляду, оскільки проведення експертизи, заявленої стороною захисту, ніяким чином не спростує наявні докази у кримінальному провадженні та не впливатиме на ступінь вини обвинуваченого, оскільки під час здійснення огляду обвинуваченого ОСОБА_9 дійсно експертом виявлено, що в проекції п`ятої середньої фаланги тильної сторони лівої кісті мається горизонтальна рана лінійної форми з рівними краями та гострим кутом, розміром 1,5х0,1 см. (експертиза № 12-14/70-Кр/21 від 19 липня 2021 року). Однак сам обвинувачений ОСОБА_9 пояснив експерту, що вказане ушкодження отримав під час затримання його працівниками поліції, що підтверджено висновком № 12-14/70-КР/21. Крім того, допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_18 , який оглядав на той момент підозрюваного ОСОБА_9 , підтвердив те, що проводив судово-медичну експертизу ОСОБА_9 та пояснив, що вказана виявлена рана є поверхневою і не могла мати великої кровотечі, що, на думку прокурора, повністю виключає можливість виникнення слідів бурого кольору на простирадлі, виявленому під час огляду місця події, розміром 3,8 х 3,0 см, 5,3 х 1,5 см, 6,4 х 3,5 см.

Крім того прокурор зазначила, що обвинувачений та його захисник під час досудового розслідування мали можливість звернутися з відповідним клопотанням, однак клопотання про призначення судово-медичної імунологічної експертизи не надходило.

Представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримала думку прокурора та вважала, що підстав для проведення судово-медичної імунологічної експертизи не має.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 кожен окремо, заперечували проти клопотання сторони захисту та підтримали думку прокурора.

Потерпілий ОСОБА_19 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому нормами Кримінального процесуального кодексу України порядку. 10 квітня 2025 року ОСОБА_19 звернувся на адресу суду з письмовою заявою, що була зареєстрована за вхідним № 1992/25-вх, відповідно до якої просив проводити розгляд справи з єдиним унікальним № 626/2849/21 за його відсутності.

При цьому при вирішенні клопотання захисника щодо призначення судово-медичної імунологічної експертизи, обвинувачений підтвердив, що у нього в проекції п`ятої середньої фаланги тильної сторони пальця був поріз, який він отримав коли вже на місця події приїхали працівники поліції.

Заслухавши позиції сторін з приводу заявленого клопотання, дослідивши клопотання сторони захисту, а також матеріали кримінального провадження в межах питання, яке вирішується, проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішенні питання щодо призначення судово-медичної імунологічної експертизи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з частиною 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (частина 2 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України).

Відповідно до приписів статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладу в диспозиції статті 2 Кримінального процесуального кодексу України, яка визначає завдання кримінального провадження, дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, які законодавець визначив як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Положеннями кримінального процесуального закону визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом (частина 1 статті 22 Кримінального процесуального кодексу України).

При цьому як визначено у частині 2 наведеної норми права, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (частини 5 та 6 статті 22 Кримінального процесуального кодексу України).

Главою 20 розділу ІІІ Кримінального процесуального кодексу України визначено порядок та підстави призначення експертизи на стадії досудового розслідування.

Так, частиною 1 статті 242 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Положеннями частини 2 статті 242 Кримінального процесуального кодексу України передбачено перелік випадків, коли слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи, зокрема щодо: встановлення причин смерті; встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень; визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності; встановлення віку особи, якщо це необхідно для вирішення питання про можливість притягнення її до кримінальної відповідальності, а іншим способом неможливо отримати ці відомості; визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 420/1667/18 (провадження № 51-10433кмо18), обов`язкове залучення експерта для проведення експертизи необхідне за наявності двох підстав: по-перше, коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями (що є загальною підставою проведення експертизи в кримінальному провадженні, передбаченою частиною 1 статті 242 Кримінального процесуального кодексу України у редакції Закону № 1261-VІІ); по-друге, коли мають місце обставини, передбачені частиною 2 цієї норми.

Згідно зі статтею 243 Кримінального процесуального кодексу України експерт залучається у разі наявності підстав для проведення експертизи за дорученням сторони кримінального провадження. Сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової. Експерт може бути залучений слідчим суддею за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу.

Водночас положеннями частини 1 статті 244 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що сторона захисту має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про проведення експертизи, з-поміж іншого, у разі, якщо для вирішення питань, що мають істотне значення для кримінального провадження, необхідне залучення експерта, проте сторона обвинувачення не залучила його або для вирішення залученим стороною обвинувачення експертом поставлені запитання, що не дозволяють дати повний та належний висновок з питань, для з`ясування яких необхідне проведення експертизи, або існують достатні підстави вважати, що залучений стороною обвинувачення експерт внаслідок відсутності у нього необхідних знань, упередженості чи з інших причин надасть або надав неповний чи неправильний висновок.

Як встановлено у судовому засіданні й убачається з матеріалів кримінального провадження, на стадії досудового слідства та виконання вимог статті 290 Кримінального процесуального кодексу України стороною захисту було заявлено декілька клопотань, у тому числі щодо проведення судових експертиз, натомість клопотання про проведення судово-медичної імунологічної експертизи фрагменту тканини (об`єкти № 1 3), вилученому під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 , заявлено не було. З відповідним клопотанням обвинувачений та його захисник з урахуванням приписів частини 1 статті 244 Кримінального процесуального кодексу України до слідчого судді не звертались, хоча мали для цього достатньо часу, оскільки обставини, на які посилається захисник у своєму клопотанні були виявлені ще у серпні 2021 року, натомість правом отримати відповідні відомості сторона захисту не скористалась, хоча мала таку можливість й жодних перешкод для призначення та проведення вказаної експертизи на досудовому розслідуванні не мала.

На переконання колегії суддів, що під час ретельного дослідження наданих стороною обвинувачення та стороною захисту доказів, захисник у судовому засіданні виявив неповноту досудового розслідування через відсутність даної експертизи та за допомогою суду вирішив здобути нові докази для захисту, що є неприпустимим, оскільки суд під час судового провадження зобов`язаний дотримуватись принципу неупередженості та не повинен допомагати як стороні обвинувачення, так і стороні захисту збирати нові докази, які не були здобуті під час досудового розслідування.

Обґрунтованих підстав вважати, що на досудового розслідуванні захисник був обмежений у строках ознайомлення з матеріалах кримінального провадження та підготовки будь-яких клопотань з процесуальних питань, не вбачається. Доказів звернення сторони захисту до слідчого суддів зі скаргами на дії чи бездіяльність слідчого, в порядку статті 303 Кримінального процесуального кодексу України, суду не надано, а отже вважати наявності реальних перешкод у реалізації права на проведення додаткової, повторної, комплексної експертиз, у тому числі судово-медичної імунологічної експертизи, не має.

Крім того, порядок та підстави призначення експертизи під час судового розгляду встановлений главою 28 розділу IV Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 332 Кримінального процесуального кодифікованого закону України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

У частині 2 статті 332 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо: 1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності; 2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу; 3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Системний аналіз вказаної норми процесуального закону свідчить про те, що призначення будь-якої експертизи під час судового розгляду є правом суду, а не його обов`язком та здійснюється лише за наявності певних підстав, зокрема, передбачених статтею 242, частиною 2 статті 509 Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, залежно від обставин конкретного кримінального провадження, необхідність проведення експертизи виноситься на розсуд суду, який має право, а не обов`язок доручити експертам її проведення.

Як на підставу для проведення судово-медичної імунологічної експертизи фрагменту тканини (об`єкти № 1 3), вилученому під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 , сторона захисту посилається на те, що експертом не вирішувалось питання, чи може походити кров, яка міститься на вказаному фрагменту тканини від обвинуваченого ОСОБА_9 з огляду на те, що у останнього був виявлений поріз пальця, що підтверджується висновком експерта № 12-14/70-КР/21 від 19 липня 2021 року.

Також у судовому засіданні, що мало місце 18 січня 2024 року, судом в порядку статті 356 Кримінального процесуального кодексу України, була допитана судово-медичний експерт, імунолог відділення судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи Комунального закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_13 стосовно висновку експерта від 03 серпня 2021 року № 14/1494-Дм/21, яка надала вичерпні відповіді на всі поставлені питання, що виникли як у сторони захисту, так і у сторони обвинувачення та суду. Зокрема експерт пояснила, що на проведення експертизи їй було надано фрагмент простирадла, вилученого за адресою: АДРЕСА_1 (речовий доказ у одному конверті). Крім того, раніше у відділенні досліджувався зразок крові від трупу ОСОБА_14 у вигляді плями на марлі, архівований у відділенні судово-медичної імунології. Тому при проведенні дослідження фрагменту простирадла, що є фрагментом тканини вона користувалась «Правилами проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної цитології бюро судово-медичної експертизи», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1996 року № 6, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 року за № 251/787.

Також експерт зазначила, що вона мала доступ до зразка крові від трупа ОСОБА_14 , кров якого відноситься до групи А, з ізогемаглютиніном анти-В, внаслідок чого під час проведення експертного дослідження виявлялись лише антигени ОСОБА_20 , які є притаманними вказаній групі крові. Одночасно з цим зауважила, що антиген «Н» є базовим для групи крові 0(І), яка немає антигенів «A» та «B».

З урахування наведеного, колегія суддів упевнилась у том, що кров трупа ОСОБА_14 та кров обвинуваченого ОСОБА_9 належать до групи А, з ізогемаглютиніном анти-В, тобто є ідентичними, з огляду на висновків експертів № 12-17/167-КРт/21 від 19 липня 2021 року, № 14/1492-Дм/21 від 22 липня 2021 року, № 14/1488-Дм/21 від 22 липня 2021 року, № 14/1489-Дм/21 від 22 липня 2021 року, № 14/1490-Дм/21 від 22 липня 2021 року, № 14/1493-Дм/21 від 22 липня 2021 року, № 14/1494-Дм/21 від 22 липня 2021 року, № 14/1583-Дм/21 від 03 серпня 2021 року, № 14/1581-Дм/21 від 03 серпня 2021 року, № 14/1580-Дм/21 від 03 серпня 2021 року, № 14/1582-Дм/21 від 03 серпня 2021 року.

Окрім того суд зауважує, що усім, без винятку, висновкам експертам, у їх сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні письмовими та речовими доказами, судом буде надана відповідна оцінка безпосередньо у нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що докази, будучи фундаментальними категоріями кримінального судочинства, являють собою засоби пізнання та доказування, оскільки повною мірою беруть участь у процесі доказування як джерела відомостей (фактичних даних), що підлягають доказуванню у різних формах доказів, в яких ці відомості знаходяться.

Складовою пізнавального процесу є, зокрема, характеристика судової експертизи як особливої сфери застосування методу експертних оцінок. Така характеристика передбачає з`ясування предмета, об`єкта, методів та методик судової експертизи, що у свою чергу надасть можливість диференціювати гносеологічну та процесуальну сторони методу експертних оцінок, дозволить відмежувати метод експертних оцінок від інших видів пізнавальної та практичної діяльності, допоможе з`ясувати сутність його завдань.

Тому, висновок експерта з позиції теорії доказування є особливою формою пізнання у кримінальному провадженні та засобом обґрунтування і засвідчення пізнаного, являючись певним актом пізнання, в результаті якого експерт отримує нове знання, але з урахування того, що жоден доказ не має наперед встановленої сили (частина 2 статті 94 Кримінального процесуального кодексу України).

Для призначення та проведення експертизи у кримінальному провадженні потрібна наявність як фактичних, так і юридичних підстав.

Юридичною підставою проведення експертизи на етапі судового розгляду є відповідне судове рішення (ухвала).

Водночас, положення частини 1 статті 242 Кримінального процесуального кодексу України дають можливість зрозуміти, що фактичною підставою для проведення експертизи є дані, які свідчать про необхідність отримання спеціальних знань для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Фактичною підставою для проведення судової експертизи є дані, які свідчать про необхідність отримання спеціальних знань у галузі медицини, науки, техніки, мистецтва, ремесла, а також під час дослідження об`єктів, явищ і процесів, що мають істотне значення для кримінального провадження.

Термін «спеціальні знання» застосований у кримінальному процесуальному законодавстві в галузевому юридичному значенні для відмежування загальновідомих знань від професійних знань спеціалістів, які використовуються в необхідних випадках у ході розслідування кримінальних правопорушень. Зрозуміло, що така відсутність критерію розмежування пояснюється практичною неможливістю скласти перелік спеціальних знань в усіх сферах людської діяльності.

Тому, виникає запитання де саме проходить межа, яка відокремлює загальновідомі знання від незагальновідомих, загальнодоступні від незагальнодоступних. На переконання суду, загальновідомими є знання, якими володіють або можуть володіти не тільки слідчий, прокурор, суддя, а також і поняті, обвинувачений, потерпілий, однак суду (при вирішенні питань у порядку частини 1 статті 242 Кримінального процесуального кодексу України) доречно самостійно вирішувати, які знання слушно віднести до загальнодоступних, а які до спеціальних, виходячи саме з виниклих обставин у конкретному провадженні та порушених сторонами аргументів. Інакше кажучи, чи потрібні такі знання суду для достатнього розуміння контексту ситуації для вирішення питання врегулювання якого постало в силу певних аргументів тієї чи іншої сторони.

Відповідно аналізуючи фактичні підстави для проведення експертизи наведені стороною захисту у своєму клопотанні, колегія суддів зауважує, що вони не свідчать про реальну дійсність у провадженні обставин визначених частиною 1 статті 242 та частиною 1 статті 332 Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема, вказані захисником у клопотанні підстави для надання доручення щодо проведення експертного дослідження, не є достатніми, за обставин цього кримінального провадження та не свідчать про безумовну необхідність призначення у справі ще однієї судово-медичної імунологічної експертизи фрагменту тканини (об`єкти № 1 3), вилученому під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 , оскільки всім цим обставинам судом буде надана відповідна оцінка безпосередньо у нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

При цьому саме до компетенції суду, а не експерта, належить питання оцінки доказів з точки зору їх належності та допустимості, згідно положень статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Експертиза проводиться для вирішення завдання (питання) на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини, а не з метою усунення певних сумнівів, перевірки у спосіб фактичної оцінки доказів на дотримання законодавства при їх проведенні (отриманні), формуванні. Для цього достатньо важелів, визначених статтею 94 Кримінального процесуального кодексу України.

Більш того, як вже неодноразово звертала увагу колегія суддів вище, питання, для вирішення яких доручається проведення експертизи, повинні бути для кримінального провадження вагомими. Водночас, вказані у клопотанні дані не містять у собі доводів того рівня і ступеня, які б вказували, за обставин цього кримінального провадження, на вагомість отриманих від експерта відповідей на поставлені перед ним питання, та мали б змогу суттєво вплинути на результат цього кримінального провадження.

Будь-яке клопотання про призначення експертизи має відповідати закону достатньої підстави (принцип достатнього обґрунтування), тобто бути обґрунтованим та мотивованим. Водночас, експертиза під час судового розгляду кримінального провадження може бути призначена для з`ясування не будь-яких, а лише важливих у кримінальному провадженні питань та лише за наявності підстав, передбачених статтею 242 Кримінального процесуального кодексу України.

З огляду на відсутність необхідності призначення експертизи в контексті жодної з передбачених статтями 242, 332 Кримінального процесуального кодексу України підстав, колегія суддів доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення судово-медичної імунологічної експертизи.

Суд вкотре зауважує, що оцінка доводам захисника, наведеним у клопотанні, може бути здійснена і без використання спеціальних знань. Однак вона буде забезпечена під час ухвалення судового рішення, яким закінчиться кримінальне провадження, в сукупності з оцінкою інших доказів у справі.

Керуючись статтями 1 3, 7, 8, частинами 1 та 3 статті 11, статтями 22, 26, 242, 332, 350, 369 372, частиною 2 статті 392, частиною 5 статті 532, статтею 533 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання сторони захисту про призначення судово-медичної імунологічної експертизи фрагменту тканини (об`єкти № 1 3), вилученому під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 , в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 липня 2021 року під № 0000308 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її постановлення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачені частиною 1 статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3