ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1731/24
Провадження №1-кс/477/1340/24
УХВАЛА

про арешт майна

11 грудня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане у кримінальному провадженні №0000568 від 14 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 190 КК України, про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

09 грудня 2024 року прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000568 від 14 червня 2024 року із клопотанням про арешт майна, з метою його збереження як речового доказу у цьому кримінальному провадженні, а саме на житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000568 від 14 червня 2024 року з правовою кваліфікацією за частиною п`ятою статті 190 КК України, за фактом заволодіння шахрайським шляхом невстановленими особами низкою об`єктів житлової нерухомості, що розташовані, зокрема, по АДРЕСА_2 в АДРЕСА_3 в АДРЕСА_4 в АДРЕСА_5 в м. Миколаєві, вул. Цегляна, 11 в м. Миколаєві.

28 листопада 2024 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), в чинене в особливо великих розмірах в умовах воєнного стану.

Оскільки здобуті органом досудового розслідування дані вказують на те, що право власності на вищевказані об`єкти нерухомості зареєстровано на підставі підроблених та фіктивних документів на осіб, які прямо чи опосередковано підпорядковувалися підозрюваному, та які в подальшому було відчужено третім особам, тому таке нерухоме майно є предметом кримінального правопорушення та відповідає ознакам речового доказу, тому з метою недопущення приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження вказаного майна, прокурор ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з цим клопотанням, у якому просив накласти арешт на об`єкт житлової нерухомості квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 .

В судове засідання прокурор відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 не з`явився, надіслав заяву, у якій просив клопотання розглянути без участі прокурора.

Відповідно до частини другої статті 172 КПК України клопотання прокурора про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним заволодінням низкою об`єктів нерухомості на території м. Миколаєва, залучення до його вчинення низки суб`єктів реєстрації речових прав на нерухоме майно, слідчий суддя вважає можливим розглянути дане клопотання без повідомлення ОСОБА_4 , так як дізнавшись про перебування на розгляді у слідчого судді вказаного клопотання, останній може вжити заходів щодо відчуження цього майна.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Встановлено, що в провадженні слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000568 від 14 червня 2024 року, кваліфіковане за частиною п`ятою статті 190 КК України за фактом заволодіння невстановленими особами низкою об`єктів житлової нерухомості, що розташовані, зокрема, по АДРЕСА_2 в АДРЕСА_6 в АДРЕСА_5 в м. Миколаєві, вул. Цегляна, 11 в м. Миколаєві, шляхом укладання сумнівних угод із залученням приватних нотаріусів Миколаївського міського нотаріального округу, посадових осіб органів БТІ, посадових осіб юридичної особи приватного права, та інших фізичних осіб.

В ході досудового розслідування встановлено, що не пізніше 2021 року, ОСОБА_5 , при невстановлених обставинах, керуючись корисливим мотивом і переслідуючи мету незаконного збагачення, обрав як джерело прибутку, діяльність пов`язану із вчиненням дій щодо заволодіння шахрайським шляхом правом власності на об`єкти нерухомого майна з подальшою їх легалізацію, шляхом вчинення правочинів з ними.

Досудовим розслідуванням у цьому кримінальному провадженні встановлено, що об`єктом кримінально караних дій, які можуть охоплюватися складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 190 КК України є об`єкти житлової нерухомості, розташовані по АДРЕСА_2 в АДРЕСА_3 в АДРЕСА_4 в АДРЕСА_7 ,право власності на які зареєстровано на підставі підроблених та фіктивних документів на осіб, які прямо чи опосередковано підпорядковувалися ОСОБА_5 , та які в подальшому було відчужено третім особам.

Зокрема, органом досудового розслідування встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 23 травня 2023 року на підставі фіктивного договору, укладеного між ним та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 26 вересня 1997 року.

Постановою про визнання речовим доказом від 28 листопада 2024 року, квартиру АДРЕСА_1 , визнано в якості речового доказу у кримінальному провадженні №0000568 від 14 червня 2024 року, як майно що було об`єктом кримінально протиправних дій.

З метою збереження речових доказів, прокурор ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на зазначене майно, шляхом встановлення заборони користування та відчуження цього майна.

Вирішуючи клопотання в межах заявлених вимог та відповідно до наданих стороною обвинувачення доказів, слідчий суддя виходить з такого.

Главою 3 Кримінального процесуального кодексу України унормовано визначення та порядок набуття процесуального статусу сторонами та іншими учасниками кримінального провадження, а також обсяг їх прав та обов`язків.

Зокрема §5 Глави 3 КПК України визначаються особливості процесуального статусу інших учасників кримінального провадження, до яких законодавцем віднесено і третю особу, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Так, нормами статті 64-2 КПК України визначено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа, наведений перелік прав та обов`язків такої особи, а також визначені обставини, що обумовлюють набуття особою відповідного процесуального статусу.

В свою чергу, порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України.

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Поняття речових доказів наведене у статті 98 КПК України, за якою речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За системним тлумаченням положень статті 64-2 КПК України, частини третьої статті 170 КПК України, та статті 98 КПК України, на майно, яке перебуває у власності третьої особи, зокрема, і ОСОБА_4 може бути накладено арешт незалежно від того, кому належить вилучене майно, за умови наявності у вилученого майна, ознак, передбачених статтею 98 КПК України.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення пов`язаного із заволодінням низкою об`єктів нерухомості на території м. Миколаєва, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Досліджені слідчим суддею матеріали містять достатньо підстав вважати, що було вчинено ряд дій щодо заволодіння шахрайським шляхом невстановленими особами об`єктами житлової нерухомості, що розташовані по АДРЕСА_2 в АДРЕСА_6 в АДРЕСА_7 , що в силу пункту 1 частини третьої статті 132 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема, арешту майна.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що умова накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів за положеннями частини третьої статті 170 КПК не містить таку вимогу її застосування як оголошення підозри у кримінальному провадженні певній особі (власнику майна), не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна або вчиненням кримінального правопорушення будь-якого ступеня тяжкості.

Про доведеність існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення може свідчити сам факт здійснення за певними фактичними обставинами досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР, та відповідні матеріали цього провадження.

Матеріали досудового розслідування містять достатні відомості вважати, що до вчинення кримінального правопорушення може бути причетним ОСОБА_5 та інші особи, відомості про яких встановлюються органом досудового розслідування.

На даному етапі досудового розслідування триває ряд слідчих дій, встановлюється коло осіб причетних до вчинення злочину, їх роль у заволодіння нерухомим майном шахрайським шляхом.

При цьому слідчим суддею враховується ймовірний спосіб вчинення кримінально протиправних дій, а саме шляхом надання низки підроблених та фіктивних договорів та залучення до цієї діяльності суб`єктів реєстрації речових прав на території м. Миколаєва та Миколаївської, Чернігівської області, з огляду на що наявні підстави також вважати, що в разі не накладення арешту на майно, яке виступало об`єктом кримінального правопорушення, особи, які причетні до його вчинення, можуть вжити заходів щодо його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що вказує на наявність ризиків, перелічених у абзаці 2 частини першої статті 170 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, оскільки нерухоме майно, яке за встановлених слідчим суддею обставин наділене ознаками речового доказу, як предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, може бути відчужене, знищене чи пошкоджене особами, у володінні яких воно знаходиться, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про накладення арешту на це майно підлягає задоволенню.

Відповідно до долученого до матеріалів клопотання про арешт майна інформаційного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15 листопада 2024 року, №404000888 квартира АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обираючи спосіб арешту, слідчий суддя погоджується з доводами прокурора щодо необхідності накладення арешту на нерухоме майно із встановленням заборони його відчуження та розпорядження, так як в даному випадку такий спосіб арешту відповідатиме критеріям співмірності та розумності та відповідатиме завданням кримінально-процесуального закону.

При цьому, враховуючи положення частини дванадцятої статті 170 КПК України, на думку слідчого судді відсутні підстави для встановлення заборони використання житлового приміщення особам, які проживають у такому житловому приміщенні, оскільки незаконність такого проживання прокурором не доведена, а слідчим суддею не встановлена.

На переконання слідчого судді, додані до клопотання матеріали свідчать про наявність правових підстав для накладення арешту вищевказане майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для забезпечення збереження речового доказу та з метою запобігання можливості його приховування, знищення або перетворення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про арешт майна задовольнити.

З метою збереження речового доказу, накласти арешт на об`єкт житлової нерухомості квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із встановленням заборони відчуження та розпорядження цим об`єктом нерухомого майна.

Копію ухвали не пізніше наступного дня з дня її постановлення надіслати підозрюваному ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_9