КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/6622/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року, -

за участю:

представника - ОСОБА_7 ,

власника майна - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2024 року задоволено клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль марки «VOLVO FH 480» реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та напівпричіп марки «KRONE SPD 27» реєстраційний номер НОМЕР_3 ,

згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом накладення заборони на користування, розпорядження та відчуження даного майна.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2023 року в частині заборони користування вказаним майном.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що з копією оскаржуваного судового рішення ознайомився 30.09.2024 року, а подана апеляційна скарга 01.10.2024 року.

Автор апеляційної скарги стверджує, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою.

Арештоване майно не містить жодних слідів кримінального правопорушення. ОСОБА_6 виявив труп ОСОБА_9 після чого відразу повідомив поліцію та викликав швидку. Поліція вирішила, що це саме даний автомобіль причетний до загибелі людини, хоча ні свідків, ні явних слідів на автомобілі виявлено не було.

Вказане майно використовується в комерційній діяльності як ФОП ОСОБА_6 , що підтверджується договором оренди з екіпажем, який передбачає штраф, за те, що автомобіль та причіп не використовується орендарем ТОВ «ЛОГІСТ ІК МТС» за договором.

В судове засідання прокурор не з`явився, на адресу Київського апеляційного суду жодних клопотань про відкладення розгляду справи не направляв.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи викладене, а також для забезпечення можливості розгляду апеляційної скарги у розумних строк, з метою недопущення затягування розгляду справи, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника та власника майна які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, в провадженні СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001562 від 17.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що 17.09.2024 року о 00:20 год. водій тягача марки «VOLVO FH 480» реєстраційний номер НОМЕР_1 в складі напівпричепа «KRONE» реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , розпочинаючи рух на авто мольній паркові для вантажних автомобілів (фур), навпроти підприємства Моноліт-Брук, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташовувався попередньо у сидячому стані поряд із передньою частиною вказаного автомобіля. В результаті ДТП ОСОБА_9 від отриманих травм загинув на місці пригоди.

17.09.2024 року прокурор Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області про накладення арешту на автомобіль марки «VOLVO FH 480» реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та напівпричіп марки «KRONE SPD 27» реєстраційний номер НОМЕР_3 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом накладення заборони на користування, розпорядження та відчуження даного майна.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2024 року задоволено клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль марки «VOLVO FH 480» реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та напівпричіп марки «KRONE SPD 27» реєстраційний номер НОМЕР_3 ,

згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом накладення заборони на користування, розпорядження та відчуження даного майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Також, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, всупереч доводам апелянта, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Метою накладення арешту у поданому клопотанні прокурор зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких просить апелянт скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на автомобіль та напівпричіп, з метою забезпечення збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль марки «VOLVO FH 480» реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та напівпричіп марки «KRONE SPD 27» реєстраційний номер НОМЕР_3 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом накладення заборони на користування, розпорядження та відчуження даного майна, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3