Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/149/25
Провадження №1-кп/945/482/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - ОСОБА_1 , в спрощеному провадженні розглянув обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами в кримінальному провадженні № 0000102 від 12.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно непрацюючого, вважається таким, що раніше не судимий, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

встановив:

З 18.07.2015 ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , де ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька - ОСОБА_4 .

У зв`язку із тим, що подружжя не проживало однією сім`єю та ОСОБА_2 не брав участі в утриманні малолітньої дитини ОСОБА_4 , рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27.10.2016, ОСОБА_2 зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) на утримання їхньої спільної малолітньої доньки - ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн (однієї тисячі) щомісячно, починаючи з 01.07.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, так як примирення та поновлення сімейних стосунків між сторонами було неможливе, рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09.10.2017 шлюб між ОСОБА_3 (на час розгляду - ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 розірвано. Окрім того, ОСОБА_3 судовим рішенням було відновлено дошлюбне прізвище - ОСОБА_6 .

У подальшому, рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.10.2022 ухвалено зміни способу стягнення аліментів, визначений рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27.10.2016, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , яка відновила дошлюбне прізвище ОСОБА_6 , після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї чверті (доходу) ОСОБА_2 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

Незважаючи на вищезазначене рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.10.2022, ОСОБА_2 , знаючи про свій обов`язок щодо сплати аліментів, всупереч вимогам ст.ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України та ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання дитини - ОСОБА_4 доходи від тимчасових заробітків не декларував, про джерела доходів державного виконавця не повідомляв, тобто добровільно рішення суду не виконував, внаслідок чого порушив та продовжує порушувати право дитини на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Наразі ОСОБА_2 , будучи обізнаним про аліментні зобов`язання та попередженим про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, ігноруючи вимоги державного виконавця Новоодеського відділу державної виконавчої служби в Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіогнального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про необхідність виконання аліментних зобов`язань за рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.10.2022, у період часу з 01.11.2020 по 01.08.2024, працюючи у фізичних та приватних осіб і, маючи тимчасовий заробіток з доходів, гроші на утримання дитини (аліменти) у повному обсязі не сплачував, будь-якої іншої допомоги дитині не надавав. Також ОСОБА_2 в Заводському управлінні Миколаївській філії Миколаївського обласного центру зайнятості та в інших центрах зайнятості України станом на 15.10.2024 не перебував, статусу безробітного не має, допомогу по безробіттю не отримував, що свідчить про небажання офіційно працевлаштуватися та сплачувати аліменти на дитину, на попереджувальні листи державного виконавця Новоодеського відділу державної виконавчої служби в Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіогнального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про необхідність погашення заборгованості не реагував, в результаті чого у ОСОБА_2 у період часу з 01.11.2020 по 01.08.2024 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, у розмірі 100 943 грн, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Ці обставини встановлені органом досудового розслідування і не оспорюються учасниками кримінального провадження.

Таким чином, ОСОБА_2 винен у скоєнні проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, його діїсуд кваліфікує як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Прокурор на підставі ч.1 ст. 302 КПК України скерував до суду обвинувальний акт, в якому міститься клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Суду були надані заява від підозрюваного ОСОБА_2 , підписана у присутності захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_3 про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

У силу ч.2 ст.381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Частиною 1 ст. 382 КПК України унормовано, що суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи у порядку, передбаченому ч. 4ст. 298-2 цього Кодексу, невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали й ухвалює вирок.

З огляду на викладене суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Згідно із ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як роз`яснено в п. 1постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

При призначенні покарання ОСОБА_2 суд ураховує характер та суспільну небезпечність, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого.

Так, суд бере до уваги, що вчинене кримінальне правопорушення згідно зі ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, передбаченою ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Згідно із ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 2 ст.65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Ураховуючи викладене, суд виходячи із доктрини судової дискреції, цілей та принципів права, загальних засад судочинства вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції ч. 1ст. 164 КК України у виді пробаційного нагляду.

Таке покарання, на переконання суду, є співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у зазначеному кримінальному провадженні не заявлявся.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили чи інших заходів забезпечення кримінального провадження стосовно обвинуваченого суд не вбачає.

Керуючись статтями 369, 370- 374, 376, 381, 382 КПК України, суд,

постановив:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка, Миколаївського району Миколаївської області, визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п. 1-3 ч. 2 та п. 3 ч. 3 ст. 59-1 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_2 обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-працевлаштуватись або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутись до органу державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу).

Відповідно до ч. 1 ст.49-2 КВК України строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки ОСОБА_2 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

27.01.2025