Справа № 308/4260/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальну справу №308/4260/20 кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000461 від 24.12.2019 р. про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000461 від 24.12.2019 р. про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

В ході судового розгляду провадження прокурор змінив обвинувачення і надав до суду обвинувальний акт затверджений 22.01.2025 року в якому міститься формулювання зміненого обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000461 від 24.12.2019 р. про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Наприкінці грудня 2019 року ОСОБА_7 (точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено), звернувся до начальника групи піротехнічних робіт аварійно-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління ДСНС України у Закарпатській області ОСОБА_8 , щодо можливості працевлаштування до підрозділів аварійно-рятувального загону спеціального призначення УДСНС України в Закарпатській області, на посаду сапера, на що ОСОБА_8 повідомив, що таке працевлаштування можливе, зазначив, які необхідно зібрати документи та скерував його для проходження військово-лікарської комісії.

В середині січня 2020 року, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_7 , після проходження військово-лікарської комісії, перебуваючи у приміщенні АРЗ СП УДСНС України у Закарпатській області, по вулиці Верещагіна, будинок 18, м. Ужгород, познайомився із начальником АРЗ СП У ДСНС України у Закарпатській області ОСОБА_3 , який розпитував про мотиви працевлаштування на роботу у вказаний підрозділ.

В подальшому ОСОБА_7 зайнявся збором документів, необхідних для подачі в АРЗ СП У ДСНС України у Закарпатській області для прийняття на посаду сапера групи піротехнічних робіт, яка відноситься до категорії начальницького і рядового складу та посад, пов`язаних з виконанням функцій держави.

У подальшому, 28.02.2020 близько 15.00 год. ОСОБА_3 , дізнався про виявлення сектором з питань запобігання та виявлення корупції УДСНС України в Закарпатській області фактів порушення ОСОБА_7 громадського порядку у стані алкогольного сп`яніння та притягнення його у зв`язку з цим до адміністративної відповідальності, що негативно характеризувало його як кандидата на вищевказану посаду, у зв`язку з чим у ОСОБА_3 вирішив використати вказану обставину у свої особистих корисливих цілях, тобто у нього винник злочинний умисел, спрямований на протиправне збагачення за рахунок ОСОБА_7 , шляхом заволодіння його майном.

З метою реалізації свого злочинного умислу, близько 15.00 год. 28.02.2020 ОСОБА_3 , перебуваючи на вулиці неподалік приміщення АРЗ СП У ДСНС України у Закарпатській області, по вулиці Верещагіна, будинок 18, в м. Ужгороді, про під час особистої зустрічі з ОСОБА_7 повідомив останнього про свою обізнаність про вказані факти порушення ОСОБА_7 громадського порядку у стані алкогольного сп`яніння та притягнення його у зв`язку з цим до адміністративної відповідальності, дорікнув останньому про приховування від нього як начальника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення (неповідомлення) такої інформації та порадив обдумати це.

05.03.2020 близько 10.00 год. під час розмови, яка відбулася у приміщені АРЗ СП УДСНС України у Закарпатській області, по вулиці Верещагіна, будинок 18, в м. Ужгороді, ОСОБА_3 достовірно знаючи, що питання прийняття на службу атестованих працівників (осіб начальницького та рядового складу) в очолюваний ним підрозділ, не входить до кола його повноважень, а відноситься до повноважень начальника УДСНС України в Закарпатській області, не повідомивши про вказані обставини ОСОБА_7 та, користуючись довірою останнього, створив у ході спілкування з останнім оманливе (неправдиве) враження про себе як особи, яка нібито має вплив на прийняття такого рішення. Під час цієї розмови ОСОБА_3 висловив ОСОБА_7 прохання надати йому партію алкогольних напоїв, а в подальшому погодився одержати від останнього замість алкогольних напоїв грошові кошти в сумі 300 доларів США, за сприяння у прийнятті останнього на службу в органах аварійно-рятувального загону спеціального призначення УДСНС України в Закарпатській області на посаду сапера, незважаючи на такі його характеристики.

Будучи поставленим в умови, за яких відмова від передачі ОСОБА_3 грошових коштів могла потягнути шкідливі наслідки правам та інтересам ОСОБА_7 , останній погодився на таку вимогу ОСОБА_3 , розраховуючи, що буде прийнятий на посаду сапера групи піротехнічних робіт АРЗ СП У ДСНС України у Закарпатській області.

Так, 06 березня 2020 року близько 10.30 год. начальник аварійно-рятувального загону спеціального призначення УДСНС України в Закарпатській області ОСОБА_3 , перебуваючи у кабінеті №1, службового приміщення аварійно-рятувального загону спеціального призначення УДСНС України в Закарпатській області по вулиці Верещагіна, будинок 18, м. Ужгород, під час особистої зустрічі з ОСОБА_7 , реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, умисно, протиправно, шляхом обману та зловживання довірою заволодів грошовими кошти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 300 доларів США, що станом на 06.03.2020 згідно офіційного курсу Національного банку України становило 7422,39 (сім тисяч чотириста двадцять дві) гривні 39 коп., які останній передав йому за нібито сприяння у працевлаштуванні останнього до підрозділів аварійно-рятувального загону спеціального призначення УДСНС України в Закарпатській області на посаду сапера групи піротехнічних робіт.

Одночасно з цим, що на момент одержання 06.03.2020 ОСОБА_3 від ОСОБА_7 грошових коштів у вказаній сумі, в ході розгляду особової справи ОСОБА_7 , як кандидата на посаду сапера, останнього не було рекомендовано на прийняття на службу в органах УДСНС України в Закарпатській області, про що сектором з питань запобігання та виявлення корупції УДСНС України в Закарпатській області складено відповідну довідку від 03.03.2020 за № 13/3295, на якій начальником УДСНС України в Закарпатській області 05.03.2020 накладено резолюцію керівнику кадрового підрозділу ОСОБА_9 : «щодо призначення заперечую», а ОСОБА_7 на службу в органах УДСНС України в Закарпатській області не було прийнято та відповідного наказу не було винесено.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 ч.1 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_3 кваліфіковано як заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України .

Вказана справа надійшла до суду з обвинувальним актом.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, про що подав до суду письмову заяву.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , в судовому засіданні підтримав клопотання захисника ОСОБА_5 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності підтримав , просив суд його задовольнити з підстав викладених у клопотанні. Також просив суд звільнити його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків. Надав згоду на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття даного кримінального провадження.

Суд, заслухавши клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , думку прокурора, вважає, що клопотання захисника обвинуваченого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне положення містить ч. 1 ст.285 КПК України, відповідно до якої особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Розглядаючи вказане клопотання, суд виходить із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у постанові «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року, згідно яких, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, лише за умови, якщо особою вчинено суспільно-небезпечне діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Також судом ураховуються правові висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26.03.2020 року у справі № 730/67/16-к , де указано , що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Також в даній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду зазначив, що за правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків давності; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.2-4 ст.49 КК України) .

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, за змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

При цьому, в постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 192/3301/16-к Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду вказав, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

У цій справі окреслені Верховним Судом у справі № 192/3301/16-к орієнтири дотримано. Так, клопотання подане стороною кримінального провадження та обвинувачений надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Також Суд враховує, що в постанові від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у т.ч. зауважив, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

В даному кримінальному провадженні, наявне клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а також обвинувачений в судовому засіданні надав згоду про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження . Судом роз`яснено обвинуваченому підстави звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження. Суть обвинувачення обвинуваченому зрозуміла.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

За загальним правилом, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст.4 КК України).

Відповідно до ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності є лише закінчення відповідного строку давності, який сплинув до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Як вбачається із змісту клопотання та матеріалів кримінального провадження, закінчився трирічний строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, у разі вчинення кримінального проступку злочину.

При цьому, закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України визнається благополучне закінчення певних строків давності з дня вчинення злочину до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа засуджена за вчинений нею злочин певної тяжкості.

Благополучним визнається таке закінчення зазначених строків давності, протягом яких особа, що вчинила злочин, виконала дві умови:

- не ухилялася від слідства або суду;

- не вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений.

Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Таким чином, положення ст. 49 КК України є імперативною нормою, яка передбачає не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням.

При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою,у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена Колегією суддів Ксаційного кримінального суду Верховного суду у постанові від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к.

Таким чином, суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної, касаційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушенння передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Згідно вимог ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Санкція ч. 1 ст. 190 КК України передбачає штраф від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Таким чином, кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 190 КК України є кримінальним проступком.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 було вчинено 06.03.2020 року, з цього часу минуло більше чотирьох років, перебіг строків давності не переривався і не зупинявся, тобто є всі підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України.

Таким чином на даний момент строк давності за вказане кримінальне правопорушення є таким, що минув, а тому у суду відсутні підстави щодо відмови в задоволенні заявленого клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Обставин, які би виключали звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття даного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності судом не встановлено.

За таких обставин, суд, за наявності згоди ОСОБА_3 , приходить до висновку про необхідність звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Цивільний позов по справі відсутній.

Процесуальні витрати.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта лише у разі ухвалення обвинувального вироку.

Водночас ч. 1 ст. 126 КПК України унормовано, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Тобто суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Вказане твердження узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21, постановлення ухвали суду про закриття кримінального провадження щодо особи у зв`язку із звільненням її від кримінальної відповідальності не може вважатися тотожним ухваленню щодо неї обвинувального вироку суду, оскільки це суперечило б засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України), а при вирішенні питання про долю процесуальних витрат на проведення експертизи належить виходити із того, хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилася. Процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту. Якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Кримінальний процесуальний кодекс України прямо не передбачає стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності.

За таких обставин процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертизи, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, слід віднести на рахунок держави. Така позиція суду відповідає правовому висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в постанові від 12.09.2022 року у справі №203/241/17.

Речові докази

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст.100 КПК України.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Згідно п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, документи, що є речовими доказами, залишаються у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Запобіжний захід

Відповідно до вимог ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію, в тому числі після закриття кримінального провадження, в порядку передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07.03.2020 року відносно ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 84080,00 грн.

З наданої квитанції №0.0..1 від 10.03.2020 року вбачається, що визначена ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07.03.2020 року сума застави за обвинуваченого ОСОБА_3 була внесена платником ОСОБА_10 на рахунок ТУ ДСА України у Львівській області .

Після внесення застави ОСОБА_3 був звільнений з під варти.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, встановлено підстави і умови повернення застави. Вона повертається заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу, якщо не була звернена в дохід держави. При цьому, аналіз положень статей 182, 194, 196, 197, 199, 181, 203 КПК в їх системному взаємозв`язку, дає підстави для висновку, що лише запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою і домашнього арешту, а також перелічені у ч. 5 ст. 194 КПК обмеження, діють певний, визначений ухвалою суду (слідчого судді), строк, а інші запобіжні заходи, в тому числі і застава, визначеного строку дії не мають і діють до їх скасування, зміни, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження.

Таким чином, ухвалюючи рішення про закриття кримінального провадження, суд вважає за необхідне застосований запобіжний захід скасувати, після набрання ухвалою законної сили.

Арешт майна.

Судом встановлено, що 07.03.2020 року ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова накладено арешт на майно, а саме: грошові кошти у розмірі 300 доларів США: купюра номіналом 100 (сто) доларів США KF 35942007 D; купюра номіналом 100 (сто) доларів США HL 57411390 G; купюра номіналом 100 (сто) доларів США FL 23597656 C; Мобільний телефон ОСОБА_3 марки «Iphone 10», в якому знаходиться сім-картка із номером НОМЕР_1 ; медичні гумові рукавиці, в яких проводились вилучення та огляд вказаних грошових коштів в сумі 300,00 доларів США.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України - Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Беручи до уваги вищевикладене, оскільки кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000461 від 24.12.2019 підлягає закриттю, з врахуванням приписів ч.4 ст. 174 КПК України, зважаючи на те, що майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації,суд вважає, що на даний час відпала потреба у подальшому застосуванні арешту майна, а саме: грошові кошти у розмірі 300 доларів США: купюра номіналом 100 (сто) доларів США KF 35942007 D; купюра номіналом 100 (сто) доларів США HL 57411390 G; купюра номіналом 100 (сто) доларів США FL 23597656 C; Мобільний телефон ОСОБА_3 марки «Iphone 10», в якому знаходиться сім-картка із номером НОМЕР_1 ; медичні гумові рукавиці, в яких проводились вилучення та огляд вказаних грошових коштів в сумі 300,00 доларів США та про відсутність обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння та розпорядження майном, а також обумовлювали б подальший арешт майна, а відтак, наявні достатні підстави для скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07.03.2020 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.cт. 12, 49 КК України, п. 2 ч. 2 ст. 284, ст. 285 288, 369-371, КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, зі зміненим обвинуваченням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000461 від 24.12.2019 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності провадженням закрити.

Запобіжний захід у вигляді застави, застосований до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07.03.2020 р., справа №463/2129/20, після набрання ухвалою суду законної сили - скасувати.

Повернути, після набрання ухвалою суду законної сили, заставодавцю ОСОБА_10 внесені нею на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07.03.2020 р., справа №463/2129/20, грошові кошти в якості застави за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 84080,00 (вісімдесят чотири тисячі вісімдесят гривень 00 коп.) гривень на депозитний рахунок ТУДСА України у Львівській області, відповідно до квитанції №0.0..1 від 10.03.2020 року.

Арешт накладений на: грошові кошти у розмірі 300 доларів США: купюра номіналом 100 (сто) доларів США KF 35942007 D; купюра номіналом 100 (сто) доларів США HL 57411390 G; купюра номіналом 100 (сто) доларів США FL 23597656 C; Мобільний телефон ОСОБА_3 марки «Iphone 10», в якому знаходиться сім-картка із номером НОМЕР_1 ; медичні гумові рукавиці, в яких проводились вилучення та огляд вказаних грошових коштів в сумі 300,00 доларів США - на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 07.03.2020 року у справі №463/2132/20 р., - скасувати.

Речові докази по справі:

-грошові кошти: у розмірі 300 доларів США, купюрами номіналом 100 (сто) доларів США із наступними серіями та номерами: KF 35942007 D, HL 57411390 G, FL 23597656 C - після набрання ухвалою суду законної сили повернути власнику ОСОБА_7 ;

- Мобільний телефон марки «Iphone 10», із сім-карткою з номером НОМЕР_1 , вилучений в ході обшуку робочого кабінету ОСОБА_3 - після набрання ухвалою суду законної сили повернути власнику ОСОБА_3 ;

- Змиви із лівої та правої руки ОСОБА_3 , відібрані на підставі постанови прокурора від 05.03.2020 - після набрання ухвалою суду законної сили - знищити;

- медичні гумові рукавиці, в яких проводились вилучення та огляд вказаних грошових коштів - після набрання ухвалою суду законної сили - знищити;

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в ході досудового розслідування, віднести за рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Дата оголошення повного тексту ухвали - 27.01.2025 о 08:30 год.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1