КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/832/2025 ЄУН 755/5274/22 Категорія: ч. 4 ст. 186 КК України Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000451, внесеному до ЄРДР 22 лютого 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 , освіта середня, не працюючого, не одруженого, утриманців не має, раніше судимого:

- 9 листопада 2021 року вироком Броварського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним іспитовим строком 1 рік;

- 19 червня 2023 року вироком Броварського міськрайонного суду Київської області за ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців,

на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначене покарання :

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2023 року ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

За вироком суду 25 жовтня 2021 року приблизно о 04.50 год. ОСОБА_8 за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження (обвинувальний акт відносно якого 20 квітня 2022 року скеровано до Броварського міськрайонного суду Київської області), перебуваючи за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 245, у під'їзді № 3 на 19 поверсі, та реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, таємно викрали велосипед марки «LANQ va 210» чорно-червоного кольору із білими смугами, який знаходився у коридорі поблизу однієї із квартир і який належить ОСОБА_9 , після чого залишили місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми незаконними діями потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 2737,00 гривень.

Крім цього, 25 жовтня 2021 року приблизно о 06.05 год. ОСОБА_8 за попередньою змовою із особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження (обвинувальний акт відносно якого 20 квітня 2022 року скеровано до Броварського міськрайонного суду Київської області), перебуваючи за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 243-А, у під'їзді № 1 на одному із поверхів, реалізуючи свій умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу підійшли до велосипеду марки «Climax» зеленого кольору, який знаходився у коридорі поблизу однієї із квартир та який належить ОСОБА_10 , та таємно його викрали, після чого залишили місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми незаконними діями потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 3400,00 гривень.

Крім цього, 25 жовтня 2021 року приблизно о 06.05 год. ОСОБА_8 за попередньою змовою із особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження (обвинувальний акт відносно якого 20.04.2022 року скеровано до Броварського міськрайонного суду Київської області), перебуваючи за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 243-А, у під'їзді № 1 на одному із поверхів, реалізуючи свій умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу підійшли до велосипеду марки «Formula Mystique 2.0 Vbr 26» білого кольору, який знаходився у коридорі поблизу однієї із квартир, належному ОСОБА_11 , та таємно його викрали, після чого залишили місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми незаконними діями потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на суму 3414,60 гривень.

Крім цього, 16 липня 2022 року приблизно о 08.59 год. ОСОБА_8 , перебуваючи на першому поверсі в коридорі під`їзду № 1, будинку АДРЕСА_3 , діючи в умовах воєнного стану, введеного Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 (із змінами внесеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14 березня 2022 року № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341 від 22 травня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»), реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до стіни, біля якої знаходився велосипед марки «PRO TOUR», моделі XC100, сірого кольору, належний потерпілому ОСОБА_12 , та тримаючи його у руках вивів через запасний вхід, тим самим таємно, шляхом вільного доступу його викрав, після чого ОСОБА_8 разом з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши своїми діями потерпілому ОСОБА_12 майнової шкоди на суму 4600,00 гривень.

Цим же вироком вирішено питання цивільного позову, речових доказів та судових витрат.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильну кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України, просить перекваліфікувати його дії на ч. 2 ст. 184 КК України, призначивши більш м`яке покарання відповідно до ч. 2 ст. 185 КК України.

Також просить врахувати перебування на його утриманні двох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , що не було враховано під час винесення вироку.

Потерпілі, адвокат ОСОБА_13 , які повідомлялись про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явились.

Від захисника ОСОБА_13 надійшла заява, в якій він повідомив про неможливість явки до суду апеляційної інстанції з поважних причин та, за згодою обвинуваченого, просив проводити апеляційний розгляд за його відсутності.

Від потерпілих будь-яких заяв та клопотань не надходило.

Вислухавши думку обвинуваченого, який вважав можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника та потерпілих, позицію прокурора, який не заперечував проти проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності захисника та потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який категорично заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим та наголошуючи на тому, що судом враховані обставини, на неврахування яких посилався обвинувачений, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до матеріалів судового провадження під час судового розгляду фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися, і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно, та за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинуваченим не заперечується правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України. Однак, обвинувачений не погоджується з кваліфікацією його дій за ч. 4 ст. 185 КК України, вважаючи, що його дії за вказаним епізодом слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України.

Проте, такі доводи обвинуваченого, на переконання колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 січня 2024 року (справа № 722/594/22, провадження № 51-3186кмо22) згідно зі ст. 6 Конституції України державна влада в Україні поділяється на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Приймати закони в Україні повноважна тільки Верховна Рада України, що передбачено п. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України. Натомість відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» завданням суду є здійснення правосуддя.

Таким чином, суд шляхом здійснення правосуддя лише застосовує норми закону, однак не може перебирати на себе функції законодавчого органу та своїми рішеннями відступати від правових норм чи змінювати їх. Верховний Суд (далі - ВС) є найвищим судом у системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (ч.1 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

До повноважень ВС, крім іншого, належить забезпечення однакового застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (п. 6 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Виходячи з наданих законом ВС повноважень, він повинен лише застосовувати норми закону, але аж ніяк не може підміняти законодавчий орган влади та своїми рішеннями відступати від норм закону, змінювати їх зміст, тим самим спотворювати закріплену в них законодавчу мету.

Колегія суддів об`єднаної палати ККС дійшла висновку, що з урахуванням змін, внесених Законом України від 3 березня 2022 року № 2117-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство», норма закону України про кримінальну відповідальність, передбачена ч. 4 ст. 185 КК України, підлягає застосуванню у разі «вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану», а «вчинення злочину з використанням умов воєнного стану» (п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України) як обставина, що обтяжує покарання, може бути врахована судом лише в аспекті індивідуалізації кримінальної відповідальності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що дії ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно, оскільки крадіжка останнім вчинена в період дії введеного в Україні воєнного стану.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про призначення йому суворого покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, під час апеляційного розгляду встановлено, що при вирішенні питання призначення обвинуваченому виду та розміру покарання судом враховані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який відбуває покарання у виді позбавлення волі за скоєння корисливого злочину; будучи працездатним, не працював, отже не має постійного джерела доходу, що і призвело до скоєння ряду корисливих кримінальних правопорушень; за місцем проживання характеризується позитивно; під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; проходив курс реабілітації та соціальної адаптації; не одружений, підтвердження щодо наявності утриманців в матеріалах справи відсутні; інвалідності не має; те, що під час досудового розслідування та в суді ОСОБА_8 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнавав стабільно, надав показання щодо обставин вчинення крадіжки, чим активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, що визнано судом пом`якшуючими покарання обставинами; відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, те, що вчинені діяння кваліфікуються як нетяжкий злочин (ч. 2 ст. 185 КК України) та тяжкий злочин (ч. 4 ст. 185 КК України), врахував позицію прокурора та захисника, та дійшов висновку, що ОСОБА_8 має бути призначене покарання в межах, визначених санкціями інкримінованих статей, при тому, що дані про особу обвинуваченого не свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання чи є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, у зв`язку з чим не встановлено підстав для застосування правил ст.ст. 69, 75 КК України відсутні.

Окрім того, судом враховані положення ч. 1 ст. 70 КК України, та призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 4 ст. 185 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Також судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 засуджений вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2023 року за ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, у зв`язку з чим судом застосовано положення ч. 4 ст. 70 КК України, з визначенням остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону.

Так, колегія суддів враховує, що санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає покарання від 5 років позбавлення волі, тобто, судом обвинуваченому призначене мінімальне покарання, як передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, так і на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за ч. 2 та ч. 4 ст. 185 КК України, у вчиненні яких він визнаний винуватим оскаржуваним вироком.

Окрім того, з огляду на те, що остаточне покарання ОСОБА_8 призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання у виді 5 років позбавлення волі, призначеного оскаржуваним вироком, більш суворим у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2023 року, колегія суддів доходить висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання, з урахуванням встановлених на час судового розгляду обставин та даних про особу обвинуваченого, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2, ч. 4 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, обвинуваченим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4