ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3067/24 Справа № 201/8957/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000413 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Краматорська Донецької області, яка має неповну середню освіту, вдова, утриманців не має, не працює, має тяжку хронічну хворобу, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч 1, 2 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2024 року ОСОБА_7 було визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України та призначено їй покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000 грн;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на строк 1 рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом, 04 липня 2024 року ОСОБА_7 орієнтовано о 12:00 год., перебуваючи по вул. Сергія Єфремова поблизу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету у м. Дніпро побачила, що вздовж вулиці проходить раніше незнайома літня людина, якою виявилась ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей час у вказаному місці у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, а саме грошовими, які належать ОСОБА_8 шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи корисливий мотив та переслідуючи мету наживи, шляхом обману, 05.07.2024 приблизно о 12:00 год. звернулась до потерпілої ОСОБА_8 та запитала чи пам`ятає вона її, отримавши несхвальну відповідь від потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, попрохала зайти в гості до потерпілої ОСОБА_8 , отримавши згоду від останньої ОСОБА_7 разом з потерпілою ОСОБА_8 попрямували за адресою: АДРЕСА_3 до квартири ОСОБА_8 .

Зайшовши до квартири потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_7 в проміжок часу з 12:17 по 12:41 05.07.2024, реалізуючи свій злочинний умисел, попрохала потерпілу розміняти їй грошові кошти дрібними купюрами по 200 гривень, отримавши від потерпілої ОСОБА_8 суму в розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) гривень, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, маючи корисливий мотив, діючи шляхом обману, надала потерпілій ОСОБА_8 взамін 16 папірців, зовні схожих на банкноти номіналом 1000 гривень, що є грошовою одиницею, які були сувенірною імітацією грошових коштів.

Потерпіла ОСОБА_8 , будучи введена в оману ОСОБА_7 та не підозрюючи про її злочинний намір, вважаючи її дії правомірними, знаходячись у вказаному місці у вказаний час добровільно передала останній грошові кошти банкнотами номіналом по 200 гривень, які у сумі становили 16000 гривень.

Після чого, ОСОБА_7 , взявши у ОСОБА_8 вищевказані грошові кошти залишила місце вчинення кримінального правопорушення, а саме, квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3

Надалі, ОСОБА_7 на власний розсуд розпоряджалась грошовими коштами, які належать ОСОБА_8 , чим заподіяла потерпілій ОСОБА_8 , матеріального збитку на суму 16000 грн. 00 коп.

Умисні дії ОСОБА_7 , кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Крім того, ОСОБА_7 , 19 липня 2024 року орієнтовано о 11:13 год., перебуваючи по пр. Науки поблизу Гагарінського відділення «Райффайзен Банку», розташованого за адресою: м. Дніпро, пр. Науки, буд. 149 побачила, що вздовж вулиці проходить раніше незнайомий їй літній чоловік, яким виявився ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В цей час у вказному місці у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, вчинене повторно, а саме грошовими коштами, які належать ОСОБА_9 шляхом обману.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи корисливий мотив та переслідуючи мету наживи, шляхом обману, 19.07.2024 приблизно о 11:13 год. звернулась до потерпілого ОСОБА_9 , розпочавши з ним розмову на побутові теми, стверджуючі, що вони були раніше знайомі, попрохала розміняти їй грошові кошти, домовившись, що вона надасть потерпілому ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 3000 гривень купюрами номіналом по 1000 гривень, а взамін, потерпілий ОСОБА_9 надасть їй 2000 гривень, купюрами по 500 гривень.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи введеним в оману ОСОБА_7 та не підозрюючи про її злочинний намір, вважаючи її дії правомірними, знаходячись у вказаному місці у вказаний час добровільно передав останній грошові кошти, а саме, 4 купюри номіналом по 500 гривень, які у сумі становили 2000 гривень, взамін отримавши 3 папірці, зовні схожих на банкноти номіналом 1000 гривень, що є грошовою одиницею, які були сувенірною імітацією грошових коштів, чим заподіяла потерпілому ОСОБА_9 , матеріального збитку на суму 2000 грн.

Умисні дії ОСОБА_7 , які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 09 серпня 2024 року в частині засудження ОСОБА_7 за епізодом від 19.07.2024 за ч. 2 ст.190 КК України за фактом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 шляхом обману останнього - скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також за причин істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за епізодом від 19 липня 2024 року за ч. 2 ст. 190 КК України за фактом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 шляхом обману останнього - закрити, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасовано кримінальну відповідальність.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, а також про звільнення ОСОБА_7 від покарання з врахуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Виключити з мотивувальної частини вироку наявність такої обтяжуючої покарання ОСОБА_7 обставини як «вчинення кримінальних правопорушень щодо осіб похилого віку», зазначивши про наявність обтяжуючої покарання ОСОБА_7 обставини як «вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку».

В іншій частині вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2024 відносно ОСОБА_7 прокурор просить залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09 серпня 2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто до 2481 гривень у даному кримінальному провадженні) є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 КУпАП. Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення, вважається крадіжка, яке не перевищує 2-х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Судовим розглядом кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 встановлено, що розмір майнової шкоди, яким обвинувачена заволоділа шляхом обману потерпілого ОСОБА_10 19 липня 2024 року становить 2000 гривень. А тому, з урахуванням змін, внесених Законом №3886-ІХ від 18 липня 2024 року, дії ОСОБА_7 за вказаним епізодом кримінального правопорушення підпадають під адміністративне правопорушення, за які законодавцем передбачений інший вид відповідальності, - саме винна особа має буде піддана адміністративній відповідальності.

Аналізуючи вищенаведене, а також те, що відповідно до ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України на думку прокурора підлягає закриттю, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Окрім цього, прокурор вказує, що зважаючи на необхідність закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 190 КК України, не підлягає застосуванню і ст. 70 КК України, оскільки у її застосуванні немає необхідності, з огляду на вчинення ОСОБА_7 одного кримінального правопорушення, призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень не є доцільним. З викладеного також випливає відсутність підстав для застосування положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Застосування до ОСОБА_7 судом закону України про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 190 КК України з ознакою повторності призвели необґрунтованого її засудження, наслідком чого стало покладення на неї надмірного тягаря та примусу з боку держави у вигляді покарання за вказане кримінальне правопорушення, що не може відповідати принципу гуманності та справедливості, а також явно суперечить завданням кримінального провадження.

Крім того, з огляду на вищенаведене, є надмірним призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за ч. 1 ст. 70 КК України у вигляді найсуворішого за видами покарання, а саме позбавлення волі.

Також, прокурор вказує, що вироком суду першої інстанції встановлено наявність такої обтяжуючої покарання обвинуваченої обставини, як вчинення кримінальних правопорушень щодо осіб похилого віку, що також є виявом неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки у разі закриття кримінального провадження за ч.2 ст. 190 КК України за епізодом шахрайства у потерпілого ОСОБА_9 від 19 липня 2024 року, з мотивувальної частини вироку підлягає виключенню обтяжуюча покарання обставина «вчинення кримінальних правопорушень щодо осіб похилого віку». В свою чергу, є необхідним зазначення про наявність такої обтяжуючої покарання ОСОБА_7 обставини як «вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку», оскільки за епізодом від 05 липня 2024 року скоєно шахрайство відносно особи похилого віку - потерпілої ОСОБА_8 .

Зважаючи на приведене вище, сторона обвинувачення вважає, що вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2024 року відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню за причин застосування закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Обвинувачена вирішення апеляційної скарги прокурора залишила на розсуд суду, додатково зазначила, що вину у вчиненому визнає, просить вибачення, хворіє на онкологію, вказує на те, що залишилась одна в країні і зобов`язується ходити до органу пробації.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників які приймали участь в ході апеляційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно зі ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, а саме ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду в порядку передбаченому ст. 23 КПК України, оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно положень ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як випливає з тексту вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2024, ОСОБА_7 засуджено вказаним вироком суду за двома епізодами кримінальних правопорушень, які кваліфіковані за ч. 1 ст.190 КК України та ч. 2 ст.190 КК України.

Вказаним вироком суду першої інстанції встановлена винуватість ОСОБА_7 за ч. 1 ст.190 КК України у вчиненні 05.07.2024 заволодіння майном потерпілої ОСОБА_8 шляхом обману останньої, та де завдана потерпілій майнова шкода складає 16000 гривень.

Крім того, встановлена винуватість ОСОБА_7 за ч. 2 ст.190 КК України у вчиненні 19.07.2024 заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 шляхом обману останнього з ознаками повторності, де розмір спричиненої матеріальної шкоди становить 2000 гривень (аркуш вироку 1).

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто до 2481 гривень у даному кримінальному провадженні) є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 КУпАП.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення, вважається крадіжка, яке не перевищує 2-х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

За нової редакції ст.51 КУпАП України, відповідальність за ч. 1 ст.51 КУпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що складає 757 грн. В свою чергу, відповідальність за ч. 2 ст. 51 КУпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає від 575 гривень до 3028 гривень.

Таким чином, з 09.08.2024 дії щодо викрадення чужого майна шляхом шахрайства стають кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2024 році становить 3028 гривень.

Отже, наведені вище зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

На підставі зворотної дії закону, суд також повинен виходити з розміру неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який діяв на момент вчинення діяння.

Судовим розглядом кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 встановлено, що розмір майнової шкоди, яким обвинувачена заволоділа шляхом обману потерпілого ОСОБА_10 19.07.2024 становить 2000 гривень. А тому, з урахуванням змін, внесених Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024, дії ОСОБА_7 за вказаним епізодом кримінального правопорушення підпадають під адміністративне правопорушення, за які законодавцем передбачений інший вид відповідальності, - саме винна особа має буде піддана адміністративній відповідальності.

Положення п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КГЖ України регламентують, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне и те саме правопорушення. Цей принцип походить з римського права називається «non bis in idem», тобто принцип юридичної відповідальності, який полягає в тому, що особа не може бути притягнута до юридичної відповідальності двічі за одне й те саме правопорушення.

А тому цією конституційною нормою встановлено заборону саме «подвійного», а не «повторного» притягнення до відповідальності. Застосування зазначеного конституційного положення не залежить від того, за яким рішенням особу було притягнуто до відповідальності раніше.

Отже одночасне подвійне застосування до однієї і тієї ж особи двох каральних заходів (санкцій) за одне правопорушення є непропорційним та надмірним обтяженням щодо такої особи, більш того, ставить таку особу у нерівне правове становище в разі вчинення аналогічного правопорушення, а також ставить вказану особу у становище юридичної невизначеності, яка стала можливою не з її вини, а за причин прийняття законодавцем таких рішень.

Аналізуючи вищенаведене, а також те, що відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України підлягає закриттю, на підставі п.4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Окрім цього, зважаючи на необхідність закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 190 КК України, не підлягає застосуванню і ст.70 КК України, оскільки у її застосуванні немає необхідності, з огляду на вчинення ОСОБА_7 одного кримінального правопорушення, призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень не є доцільним. З викладеного також випливає відсутність підстав для застосування положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Зважаючи на приведене викладене колегія суддів погоджується, що вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2024 відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню з причин застосування закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню.

Що стосується доводів прокурора про те що суду першої інстанції встановив наявність такої обтяжуючої покарання обвинуваченої обставини, як вчинення кримінальних правопорушень щодо осіб похилого віку, що також є виявом неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки у разі закриття кримінального провадження за ч. 2 ст.190 КК України за епізодом шахрайства у потерпілого ОСОБА_9 від 19.07.2024, з мотивувальної частини вироку підлягає виключенню обтяжуюча покарання обставина «вчинення кримінальних правопорушень щодо осіб похилого віку». То колегія суддів вважає їх необгрунтованними та такими що задоволенню не підлягають.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2024 року відносно ОСОБА_7 за ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України в частині засудження ОСОБА_7 за епізодом від 19.07.2024 року за ч. 2 ст. 190 КК України за фактом заволодіння майном ОСОБА_9 скасувати закривши кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення покарання ОСОБА_7 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України та звільнення від відбуття покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4