Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/9261/23
Провадження № 1-кп/490/484/2024
У Х В А Л А

16 грудня 2024 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000622 про обвинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 187 Кримінального Кодексу України

В С Т А Н О В И В :

І……Прокурором складений та погоджений новий обвинувальний акт, який 19 грудня 2024 року залучений до матеріалів .

ІІ......Прокурор заявила клопотання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

1. В обґрунтування послалась про те, що обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, а ризики,? ? що зумовили обрання такого запобіжного заходу, наразі не зникли та не зменшились.

2. Обвинувачений проти задоволення цього клопотання заперечував.

3.1. По суті вказував, що, як на його думку, "обґрунтована" підозра у вчиненні ним злочину наразі є відсутньою. В той же час, не заперечував ані факту бійки з потерпілим, ані факт вилучення майна потерпілого.

3.2. Також зауважив, що докази наявності вказаних прокурором ризиків в матеріалах кримінального провадження відсутні.

3.3. Наголосив й на тому, що після вчинення злочину тривалий час перебував на волі та нових злочинів не вчинював; має родину та місце постійного проживання.

4. Захисник у суді позицію свого підзахисного підтримав.

При цьому звернув увагу суду на ту обставину, що наявні в суді матеріали, як на його переконання, свідчать про те, що підозра ОСОБА_4 була висунута з порушенням встановленого порядку, що, на його /захисника/ переконання свідчить про те, що усі докази у справі є недопустимими.

Встановлені судом обставини із посиланням на докази.

І......На розгляд суду надійшов складений 21 вересня 2023 року слідчим слідчого відділу відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_7 та у той же день затверджений прокурором Окружної прокуратури № 1 міста Миколаєва ОСОБА_3 обвинувальний акт, у якому викладена версія обвинувачення щодо вчинення злочину ОСОБА_4 .

1. Як зазначив автор обвинувального акту:

03 травня 2023 року близько 15:00 год. - під час дій військового стану ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік сімейної амбулаторії № 5, що розташована за адресою: м. Миколаїв,, вул. Чкалова, 78, зустрів потерпілого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з якими в подальшому познайомився та вживав алкогольні напої.

Під час спілкування і вживання алкогольних напоїв, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно і цілеспрямовано, у період воєнного стану, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, здійснив напад на потерпілого ОСОБА_8 , застосував насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я останнього, а саме: наніс удар ступнею правої ноги в область грудної клітини ОСОБА_8 , унаслідок чого потерпілий впав на землю. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 спричинив ступнею правої ноги чотири удари в область тулубу, а саме: у лівий бік животу та два удари ступнею правої ноги у правий бік тулуба, а саме: у ребра, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження середньої тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров`я.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, заволодів майном ОСОБА_8 , а саме: мобільним телефоном торгівельної марки Apple моделі iPhone 8 Plus 3/64 GB, IMEI: НОМЕР_1 , мобільним телефоном торгівельної марки Sony моделі Xperia M4 Aqua Dual E2312 8 GB IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 .

Після цього, ОСОБА_4 , утримуючи майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду у сумі 6810,08 (шість тисяч вісімсот десять гривень вісім копійок)

2. Вказані дії обвинуваченого органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 4 статті 187 Кримінального Кодексу України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

ІІ......Рух справи у суді може бути охарактеризованим таким чином.

1. Судом проведені підготовче судове засідання та судовий розгляд, під час якого суд дослідив усі наявні в розпорядженні сторін докази.

2. Після цього судом проведені судові дебати, обвинувачений висловив останнє слово та суд пішов до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Проте, під час наради з`ясувалось, що ухвалення вироку з дотриманням засад кримінального судочинства не є можливим, з огляду на що ухвалою суду від 02 грудня 2024 року судовий розгляд кримінального провадження поновлений.

3. Наразі прокурором складений та погоджений новий обвинувальний акт, який залучений до матеріалів кримінального провадження, але обвинуваченому не вручений.

ІІІ......Стосовно обставин, що мають враховуватись під час застосування запобіжного заходу, суд відзначає таке.

1. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від? ? 28 липня 2023 року відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 31 серпня 2023 року; подальшою ухвалою слідчого судді цього ж суду від 30 серпня 2023 року строк тримання обвинуваченого під вартою був продовженим до 28 жовтня 2023 року включно.

Подальшими ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово, востаннє ухвалою від 05 листопада 2024 року до 04 січня 2025 року включно.

Під час обрання цього запобіжного заходу та продовження строку його дії слідчий суддя та суд виходили з наявності ризику того, що обвинувачений може вдатись до дій щодо переховування від слідства та суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

2. ОСОБА_4 раніше засуджувався, зокрема, 16 вересня 2022 року Центральним районним судом міста Миколаєва за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України до 03 років позбавлення волі; був звільненим з місць позбавлення волі 03 травня 2023 року.

ІІІ...... Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ), від 06 листопада 2023 року № 734/2023 (затвердженим Законом України від 07 листопада 2023 року № 3429-IX), від 05 лютого 2024 року № 49/2024 (затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ), від 23 липня 2024 року № 469/2024 (затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ), від 28 жовтня 2024 року (затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

Щодо подальшого руху кримінального провадження.

Відповідно до частини 4 статті 338 Кримінального Процесуального Кодексу України після того, як прокурор склав, погодив та надав до суду новий обвинувальний акт

Суд роз`яснює обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, після чого відкладає розгляд не менше ніж на сім днів для надання обвинуваченому, його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення. За клопотанням сторони захисту цей строк може бути скорочений або продовжений. Після закінчення цього строку судовий розгляд продовжується.

Щодо суті питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою

1. Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

2. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" сутність цього запобіжного заходу полягає у триманні осіб у встановлених для цього місцях, які забезпечують їх ізоляцію, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

3. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України? ? «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»? ? від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

3.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

3.2. У рішенні від 19 березня 2024 року у справі «Parildak v. Turkey»1 Європейський Суд з Прав Людини, ґрунтуючись на своїй попередній практиці, виснував таке

Стаття 5 Конвенції гарантує фундаментальне право на свободу та безпеку. Це право має велике значення в «демократичному суспільстві» за духом Конвенції.

Кожен має право на захист цього права, тобто не бути та не залишатись позбавленим свободи інакше, як відповідно до вимог пункту 1 статті 5. Перелік виключень, наведений у пункті 1 статті 5, є виключним та лише його вузьке тлумачення відповідає меті та завданням цього положення, гарантуючи, що ніхто не буде свавільно позбавленим волі.

Підпункт (с) пункту 1 статті 5 не вимагає, щоб слідчі органи зібрали достатні докази для висунення обвинувачення ані під час арешту, ані під час утримання під вартою в поліції. Метою допиту при затриманні відповідно до цього пункту є завершення розслідування шляхом підтвердження чи виключення конкретних підозр, що обґрунтовували арешт. отже, факти що є підставами для підозри, не мають бути того ж рівня, що ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку та навіть для висунення обвинувачення

Менше з тим, «правдоподібність» підозр, якими має бути обґрунтований арешт, являє собою суттєвий елемент захисту, передбачений статтею 5 § 1 (с) Конвенції від свавільного позбавлення волі. Ось чому самої по собі «добросовісної» підозри недостатньо.

Слова «правдоподібні підстави» означають, що повинні існувати факти чи інформація, здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення. Те, що є «правдоподібним», залежить від сукупності обставин. … Таким чином, уряд-відповідач зобов`язаний повідомити Суду принаймні певні факти чи інформацію, здатну переконати його в тому, що існували вірогідні підстави підозрювати заарештовану особу у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін «правдоподібність» також стосується порогу, якого має досягти підозра, щоби переконати об`єктивного спостерігача в правдоподібності звинувачень. Як правило, проблеми в цій сфері виникають на рівні фактів. Додатково до фактичного аспекту існування «імовірних підстав для підозри» у значенні статті 5 § 1 c) вимагає, щоб факти, на які посилаються, могли обґрунтовано вважатися такими, що підпадають під дію одного з розділів Кримінального кодексу, який стосується кримінальної поведінки. Таким чином, вочевидь не може бути «розумної підозри», якщо дії або факти, висунуті затриманому, не утворювали складу злочину в момент їх вчинення.

/пункти 55 62/

3.3. У пункті 48 рішення у справі "Чеботарь проти Молдови" Європейський Суд з Прав Людини зазначив таке.

"Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання

При цьому у тому ж пункті Суд, посилаючись на свою прецеденту практику зазначає, що самого факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Словосполучення "обґрунтована підозра" означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин.

3.4. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

3.5. Європейський Суд з Прав Людини у своїй практиці обґрунтував підхід, відповідно до якого тримання особи під домашнім арештом, так само, як й триманні її під вартою, є позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції /див., окрім іншого, рішення у справах "Гуццарді проти Італії" (пункти 92 - 95); "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 103 - 110); "Корбан проти України (пункти 138 - 139) та інші/.

При цьому Європейський Суд з Прав Людини зазначає, що в більшості випадків домашній арешт передбачає меншу кількість обмежень та менший ступінь страждань та незручностей для затриманого, ніж звичайне ув`язнення у відповідній установі. Але цю обставину Європейський Суд з Прав Людини пов`язує з особливостями режиму, але - не з сутністю становища ув`язненого.

/див., окрім іншого, рішення у справі "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 111 - 114); "Корбан проти України (пункти 138 139)/

Щодо організації наступного судового засідання

Відповідно до статті 336 Кримінального Процесуального Кодексу України

Судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), зокрема, у разі:

-неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин /пункт 1/;

-введення воєнного стану /пункт 4-1/

/частина 1/

Суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

/частина 2/

Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені цим Кодексом.

/частина 3/

...

Суд може постановити ухвалу про участь учасника кримінального провадження у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду ...

Якщо особа, яка братиме участь у судовому провадженні дистанційно, знаходиться у приміщенні, розташованому на території, яка перебуває під юрисдикцією суду, або на території міста, в якому розташований суд, судовий розпорядник або секретар судового засідання цього суду зобов`язаний вручити такій особі пам`ятку про її процесуальні права, перевірити її документи, що посвідчують особу, та перебувати поряд з нею до закінчення судового засідання.

/частина 7/

Якщо особа, яка братиме участь у судовому провадженні дистанційно, тримається в установі попереднього ув`язнення або установі виконання покарань, дії, передбачені абзацом другим частини сьомої цієї статті, здійснюються службовою особою такої установи.

Особа, яка тримається в установі попереднього ув`язнення або установі виконання покарань, може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні такої установи за допомогою її технічних засобів та з використанням власного кваліфікованого електронного підпису.

У разі відсутності власного кваліфікованого електронного підпису участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції здійснюється з використанням електронного кабінету установи або кабінету її службової особи.

Технічну можливість участі у відеоконференції, належну якість зображення та звуку, інформаційну безпеку тощо забезпечує така установа.

/частина 9/

Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксуються за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису. Відео- та звукозапис відеоконференції зберігаються в матеріалах кримінального провадження в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.

/частина 10/

...

Дистанційне судове провадження згідно з правилами цієї статті може здійснюватися в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій під час здійснення судового провадження з будь-яких питань, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

/частина 12/

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Стосовно подальшого руху цього кримінального провадження.

1. Відповідно до процитованих приписів частини 4 статті 338 Кримінального Процесуального Кодексу України в обставинах цього кримінального провадження у судовому засіданні слід оголосити перерву.

3. Далі, суд має визначити дату та час наступного судового засідання.

З урахуванням навантаження суду та учасників судового провадження, суд вважає за необхідне оголосити перерву до 17 січня 2025 року до 14:00 години.

Отже, у судовому засіданні слід оголосити перерву до 17 січня 2025 року до 14:00 години.

Щодо суті питання про доцільність подальшого перебування під вартою.

I…...Стосовно висунутої ОСОБА_4 підозри суд відзначає таке.

1. Оскільки по справі здійснюється судовий розгляд, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, що йому інкримінується на даній стадії судового розгляду не перевіряється, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Метою ж тримання обвинуваченого під вартою наразі є забезпечення можливості подальшого розслідування кримінальної справи, яке /подальше розслідування/ повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

2. В той же час, стосовно обставин цього кримінального провадження, суд відзначає таке.

2.1. Обвинувачений по суті не заперечує ані того факту, що заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, ані того факту, що заволодів його /потерпілого/ майном.

Та ці ж обставини підтверджують потерпілий та свідок ОСОБА_9 .

На цій стадії кримінального провадження таке /факт підтвердження цих обставин/ дозволяє вважати версію про вчинення обвинувачений злочину, вказаного в обвинувальному акті «правдоподібною»

2.2.Вирішення ж питання про те, чи є ця версія єдиною, якою можуть бути поясненими усі обставини цього кримінального провадження (що, власне, заперечує обвинувачений), тобто чи є ця версія доведеною поза розумним сумнівом має здійснюватись не під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу, але під час ухвалення вироку за наслідками судового розгляду.

З цього приводу суд відзначає, що завданням запобіжного заходу є забезпечення можливості безперешкодного здійснення кримінального провадження з метою ухвалення справедливого вироку.

ІI…...Говорячи про наявність передбачених законом ризиків, суд відзначає таке.

1. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

Наявність цього ризику наразі випливає з того, що ОСОБА_4 .? ? обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 08 до 15 років, а строк його перебування під вартою наразі не є домірним покаранню, що загрожує йому у разі визнання його винним за вироком суду.

Отже, актуальність цього ризику на цій стадії кримінального провадження суд вважає доведеною.

2. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може вчинити новий злочин.

2.1 Наявність цього ризику наразі підтверджується тим, що обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні нового злочину у день звільнення від покарання у вигляді позбавлення волі.

Отже, актуальність цього ризику є вкрай високою.

2.2. Стосовно ж посилань обвинуваченого про те, що після цього нових злочинів він не скоював, суд відзначає, що факту вчинення обвинуваченим нового протиправного діяння вони не спростовують.

ІIІ…...Говорячи про запобіжний захід, який слід застосувати з огляду на характер висунутої обвинуваченому підозру та встановлених судом ризиків, суд відзначає таке.

1. Вирішуючи питання про можливість запобігти встановленим судом ризикам шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, суд виходе з сутності таких ризиків.

З огляду на таке суд відзначає, що встановленому судом ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів об`єктивно неможливо запобігти інакше, ніж тримання його під вартою.

Таке підтверджується й тим, що обвинувачений вчинив новий злочин незважаючи на те, що до цього відбув покарання у місцях позбавлення волі.

2. Суд також відзначає, що в умовах військового стану саме тримання обвинуваченого під вартою відповідає вимогам публічного інтересу.

Так, під час військового стану особи громадський порядок є особливо вразливими.

За такого перебування на волі особи, яка вчиняє насильницькі злочини, наразі цілком здатне спричинити відчутних втрат публічному порядку.

3. Посилання захисту про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

3.1. Так, посилання про наявність в обвинуваченого місця проживання та міцних соціальних зв`язків не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

Так, ці посилання за певних умов можуть свідчити про зменшення актуальності ризику втечі.

В той же час в цьому випадку цей ризик не є вирішальним, вирішальним є ризик вчинення обвинуваченим нових злочинів, який, як доведено вище, наразі є визначальним для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

3.2. Про обставини ж, що спроможні спростувати ті, що доводять актуальність ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів, захист не посилається.

За такого підстави для зміни обраного відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наразі є відсутніми.

Отже, клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту про зміну такого запобіжного заходу слід відмовити.

Стосовно організації наступного судового засідання.

Обвинувачений наразі постійно перебуває у місцях попереднього ув`язнення та ситуація на території міста Миколаєва не дозволяє здійснити його доставку у судове засідання, на підставі статті 336 Кримінального Процесуального Кодексу України його участь у судовому засіданні слід забезпечити в режимі відеоконференції.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.У судовому засіданні з розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 187 Кримінального Кодексу України - оголосити перерву до 17 січня 2025 року до 14:00 години.

2.Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 14 лютого 2025 року включно.

3.У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу - відмовити.

4.Забезпечити участь обвинуваченого ОСОБА_6 у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Доручити адміністрації Державної Установи "Миколаївський слідчий ізолятор" забезпечити 17 січня 2025 року о 14-00 годині участь обвинуваченого ОСОБА_6 у судовому засіданні у режимі відео конференції, а також виконати дії, передбачені частиною 1 статті 345 КПК України.

Ухвала в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів, в решті оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя = ОСОБА_10 =

1 - https://hudoc.echr.coe.int/eng#%22sort%22:[%22kpdate%20Descending%22],%22itemid%22:[%22001-231602%22]\