У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року

м. Київ

справа № 331/4514/23

провадження № 51-5354ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі - Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2024 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 вересня 2024 року,

встановив:

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік та покладено на засудженого обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_5 на користь держави 2944,24 грн процесуальних витрат.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 вересня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду від 23 квітня 2024 року щодо ОСОБА_5 - без змін.

Суди попередніх інстанцій визнали встановленим, що на початку березня 2022 року ОСОБА_5 , не будучи військовослужбовцем ЗСУ або членом іншого воєнізованого формування у системі ЗСУ/МВС, біля будинку АДРЕСА_1 отримав (придбав) у раніше знайомого сусіда ОСОБА_6 бойову нарізну вогнепальну зброю (автомат Калашнікова «АК-74», калібру 5,45 мм, 1990 року виготовлення, з/н НОМЕР_1 ) та бойові припаси до неї (120 патронів калібру 5,45х39 АК), які в подальшому зберігав без передбаченого законом дозволу за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 .

13 лютого 2023 року у період часу з 06:30 до 08:17 зазначені зброю та боєприпаси до неї було виявлено та вилучено працівниками поліції під час санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 .

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 порушує питання про скасування постановлених щодо ОСОБА_5 судових рішень з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та закриття кримінального провадження.

За змістом скарги сторона захисту, заперечуючи незаконність дій ОСОБА_5 , зазначає, що останній отримав вогнепальну зброю та бойові припаси до неї під час її масової роздачі представниками держави задля захисту м. Запоріжжя від окупантів та для відсічі збройної агресії з боку рф, та зберігав її на законних підставах. Вважає, що його підзахисний перебував у стані крайньої необхідності, адже воєнний стан в Україні не скасовувався.

Мотиви Суду

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження належить відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) з огляду на таке.

Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

При цьому за правилами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Таким чином, перевіряючи доводи касаційної скарги захисника, Суд виходить з фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Так, як убачається з копії вироку, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 на підставі показань свідка ОСОБА_6 , даних протоколу обшуку за місцем проживання засудженого, висновків експертів, а також інших письмових доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Дослідивши зазначені докази та надавши їм оцінку відповідно до приписів ст. 94 КПК України, як кожному окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, місцевий суд (з яким погодився і суд апеляційної інстанції) дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Доводи сторони захисту в касаційній скарзі стосовно законності отримання та зберігання ОСОБА_5 зброї, а також про те, що останній діяв у стані крайньої необхідності, були предметом перевірки судів попередніх інстанцій і як такі, що не знайшли свого підтвердження, визнані безпідставними.

Як видно з копій оскаржуваних рішень, спростовуючи такі доводи, суди попередніх інстанцій урахували: показання свідка ОСОБА_6 про те, що саме він віддав ОСОБА_5 автомат та боєкомплект до нього; лист начальника Сектору контролю за обігом зброї ГУНП в Запорізькій області, а також відповідь заступника начальника ГУНП у Запорізький області про те, що ОСОБА_5 вогнепальна зброя (АК-74, № НОМЕР_1 , 1990 року виготовлення) та боєприпаси до неї не видавалися; повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що ОСОБА_5 на військову службу за призивом під час мобілізації не призивався; відповідь директора Департаменту інформатизації МВС України про те, що автомат АК-74, № НОМЕР_1 , 1990 року виготовлення перебуває на обліку військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 (Міноборони).

За таких обставин, судові інстанції дійшли правильного висновку про те, що в цій справі ОСОБА_5 придбав зброю та бойові припаси в непередбачений законом спосіб, без належного дозволу і не мав законних підстав на їх зберігання.

Посилання захисника в касаційній скарзі на положення Закону України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України» від 03 березня 2022 року є неприйнятним. Адже в ньому йдеться про право громадян України, зокрема, отримати вогнепальну зброю і боєприпаси до неї відповідно до порядку та вимог, встановлених МВС України (ст. 1), а наявність в Україні воєнного стану жодним чином не впливає на відповідальність за незаконне поводження зі зброєю та бойовими припасами.

Відповідно до ст. 39 КК України діяння визнається вчиненим у стані крайньої необхідності, якщо воно спрямоване на усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави.

Судові інстанції, визнавши безпідставними доводи захисника стосовно перебування ОСОБА_5 у стані крайньої необхідності, правильно урахували те, що за обставин цієї справи такої безпосередньої загрози, яка б викликала необхідність у засудженого зберігати вогнепальну зброю та боєприпаси, не було.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого та апеляційного судів.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України кваліфіковані правильно, а обраний захід примусу відповідає приписам статей 65, 50 КК України.

Апеляційний суд, як убачається з ухвали від 02 вересня 2024 року, ретельно перевірив доводи захисника, наведені в його апеляційній скарзі, які за своїм змістом є аналогічними доводам його касаційної скарги, надав на них вичерпні відповіді та обґрунтовано залишив цю скаргу без задоволення, належним чином мотивувавши свій висновок. Вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, немає підстав.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2024 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 вересня 2024 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3