Справа № 734/4266/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/919/24
Категорія - ч. 1 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000201 від 04.09.2024, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Козелецької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 вересня 2024 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кіпті, українця, громадянина України, пенсіонера по інвалідності, інваліда 3 групи, розлученого, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-23.01.2024 Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 369 КК України до 17000 грн штрафу (01.03.2024 знятий з обліку Чернігівського PC № 4 ФДУ «Центр пробації» в Чернігівській області, у зв`язку зі сплатою штрафу), судимість на даний час не погашена,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Вироком суду визнано доведеним, що 01.09.2024, близько 18 год 00 хв, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем свого проживання, діючи умисно, на грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої та бажаючи їх настання, під час конфлікту на побутовому грунті, умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя своїй співмешканці ОСОБА_10 , з якою спільно проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, від чого вона впала на підлогу, вдарившись при падінні головою об кут дерев`яної дверної коробки, у результаті чого потерпілій ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді двох забійних ран голови - перенісся та потилично - тім`яної ділянки голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться як кожне окремо, так і в їх сполученні (в комплексі) в своєму клінічному перебігу до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що не спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS № 210) Стамбул,

11.05.2011 (далі Стамбульська конвенція), п. b ст. 3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Вказаними умисними діями ОСОБА_8 , у відповідності до ст. 1,3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинив фізичне домашнє насильство щодо ОСОБА_12 , з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Не погодившись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу зі змінами, в якій просить його скасувати в частині не встановлення обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, та невідповідністю призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_8 вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винуватий перебуває (перебував) у сімейних відносинах та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді 160 годин громадських робіт.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вважає, що судом безпідставно та за відсутності будь-яких аргументів виключено з обсягу обвинувачення дві обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , що передбачені ст. 67 КК України, а саме, вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах, та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Зауважує, що в контексті положень Закону України Про запобігання та протидії домашньому насильству в даному випадку поширюється дія п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України.

На думку прокурора, при призначенні покарання судом не враховано вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та п. 2 постанови Пленуму ВСУ Про практику призначення судами кримінального покарання №7 від 24.10.2003. Також, всупереч вимогам ст. 53 КК України, не враховано майновий стан обвинуваченого, а саме те, що він непрацюючий, пенсіонер по інвалідності, інвалід 3 групи. Зазначає, що судом не враховано обставину, що ОСОБА_8 вже притягався до кримінальної відповідальності, проте, на шлях виправлення не став та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення в період непогашеної судимості. Вважає призначене судом покарання явно несправедливим внаслідок м`якості.

Під час апеляційного розгляду захисник обвинуваченого частково погодився з апеляційною скаргою прокурора щодо неврахуванняі у вироку суду обставин, що обтяжують покарання, однак просив залишити обвинуваченому покарання у виді штрафу.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію свого захисника та вказав, що на даний час він виконав вирок суду та сплатив штраф у розмірі 850 гривень.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, позицію обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку протиправних діянь, відповідає фактичним обставинам справи, які не оспорюють ся учасниками судового провадження, підтверджується зібраними у справі доказами і є обґрунтованим.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, ставлення обвинуваченого до вчиненого, особу обвинуваченого, який раніше судимий, є інвалідом 3 групи, його вік, сімейний стан, посередню характеристику за місцем служби, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжують, та визнав за можливе призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу.

Перевіривши вирок суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що доводи прокурора про порушення місцевим судом вимог закону при ухваленні вироку є обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 382 КПК вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження. Отже, ця норма відсилає до загальних вимог кримінального процесуального закону, яким має відповідати вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження і такою нормою є ст. 374 КПК.

Згідно абз. 5 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Однак місцевий суд, ухвалюючи вирок, у мотивувальній частині не зазначив встановлені в ході досудового розслідування та вказані у обвинувальному акті дві обставини, що обтяжують покарання, передбачені п. 6-1 та п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, а саме, вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах, та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Водночас, згідно мотивувальної частини вироку, суд вважає доведеним, що ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення (проступок) за встановлених органом дізнання обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження, а його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як в умисному легкому тілесному ушкодженні.

Одночасно судом установлено, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння та своїй співмешканці ОСОБА_10 , з якою спільно проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, про що викладено у мотивувальній частині вироку суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

Отже, судом безпідставно та за відсутності будь-яких аргументів виключено з обсягу обвинувачення дві обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , що передбачені ст. 67 КК України, а саме, вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах, та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Підстави виключення обтяжуючих обставин, які містяться у обвинувальному акті, місцевим судом у вироку не зазначено та їх фактично виключено з обсягу обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів, ці вимоги закону судом не були дотримані, оскільки залишено поза увагою обставини, що обтяжують покарання.

Апеляційним судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав вину у вчиненому, щиро розкаявся, критично оцінив свої дії, є інвалідом 3 групи, його вік, сімейний стан, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, проживає з цивільною дружиною ОСОБА_10 та займається веденням сільського господарства, з моменту вчинення інкримінованого йому злочину по день розгляду справи у апеляційному суді нових кримінальних правопорушень не вчиняв. Крім того апеляційним судом враховується, що покарання у виді штрафу останнім виконано.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінально-караних діянь.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Підстав для скасування вироку в частині призначеного ОСОБА_8 покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаcлідок м`якості, колегія суддів не знаходить.

У апеляційній скарзі прокурора не наведено таких обставин та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , які б не були враховані при призначенні йому покарання, а тому відсутні підстави для посилення покарання, на чому наголошує апелянт.

Відтак, колегія суддів доходить висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у межах санкції частини статті стане достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінально-караних діянь,

відповідає ст. 65 КК України і є справедливим.

Відповідно до вимог ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового вироку в частині не встановлення обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України.

На підставі, викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 420, 424, 532, п. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Задовольнити частково апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Козелецької окружної прокуратури ОСОБА_9 .

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині не встановлення обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України.

Ухвалити новий вирок.

Визнати обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_8 вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах, та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

В іншій частині вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4