Справа № 192/2838/24
Провадження № 1-в/192/566/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України стосовно засудженого

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі,

про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України,

Початок строку: 31.08.2021 року

Кінець строку: 09.01.2025 року

В С Т А Н О В И В :

Начальник Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України звернувся до суду з поданням про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 вказаним вироком на підставі ч. 4 ст.70 КК України засуджений за ч. 2 ст. ст. 185 КК України.

У судове засідання прокурор, представник адміністрації Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» та засуджений не з`явилися. Повідомлені про місце та час розгляду подання належним чином.

Від прокурора надійшли письмові пояснення, згідно яких він просить негайно звільнити засудженого від призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з декриміналізацією діяння, покарання за яке призначене вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року, від призначеного покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку з декриміналізацією діяння, покарання за яке призначене вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2019 року, від призначеного покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України у зв`язку з декриміналізацією діяння, покарання за яке призначене вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2021 року.

Враховуючи положення ч. 5 ст. 539 КПК України, згідно якої неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, судом здійснено судовий розгляд у відсутність належним чином повідомлених осіб без фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів, у відповідність до ч. 4 ст. 107 КПК України.

Суд дослідивши додані до подання матеріали вважає, що останнє не підлягає задоволенню з таких підстав.

З вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2021 року встановлено, що ОСОБА_3 був засуджений до 3 років позбавлення волі за вчинення 06 грудня 2020 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а розмір завданої шкоди становить 6 150 гривень.

Остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі було призначено за правилами ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року ОСОБА_3 був засуджений до 2 років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а також до 3 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а розмір завданої шкоди становить 3 659 гривень 50 копійок, 1 206 гривень 29 копійок, 1 772 гривні 25 копійок, 11 515 гривень 96 копійок, 1 155 гривень 00 копійок 11 200 гривень 33 копійки, 17 048 гривень 32 копійки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Остаточне покарання у виді позбавлення волі на 4 роки за цим вироком було призначено за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2019 року.

Згідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Закон № 3886-IX, яким було внесено зміни до ст. 51 (Дрібне викрадення чужого майна) Кодексу України про адміністративні правопорушення, набув чинності 09 серпня 2024 року.

За ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Судом встановлено, що вартість викраденого ОСОБА_3 майна на час вчинення діяння (06 грудня 2020 року) за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2021 року перевищувала 2 неоподаткованих мінімума доходів громадян. Тому вказане діяння не є декриміналізованим.

Отже на даний час ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2021 року, а діяння за яке він відбуває покарання не декриміналізоване.

Крім того, вартість викраденого ОСОБА_3 майна на час вчинення діяння (листопад-грудень 2020 року, січень 2021 року за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року) як перевищувала 2 неоподаткованих мінімума доходів громадян, так і не перевищувала вказану суму, оскільки ОСОБА_4 був засуджений за декілька епізодів вчинення крадіжки. Таким чином покарання ОСОБА_3 було призначено не за окремим епізодами, а за ч. 2 та ч. 3 ст. 185 КК України, а тому суд вважає, що оскільки частина діянь не декриміналізовані, тому засуджений не підлягає звільненню від призначеного покарання.

Отже на даний час ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2021 року та за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року, а діяння за яке він відбуває покарання не декриміналізовані.

Остаточне покарання за цим вироком було призначене за правилами ст. 71 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2019 року.

Суд вважає, що звільнення ОСОБА_3 від покарання, яке було призначено йому вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року за правилами ст. 71 КК України, тобто фактично вирішення питання про звільнення від покарання, яке було призначене іншим вироком, а саме вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2019 року, є втручанням у резолютивну частину вироку міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року, а тому не належить до повноважень суду під час розгляду питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Вказане не позбавляє можливості вирішити питання про звільнення засудженого від покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2019 року відповідно до положень п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України.

Тому подання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України відносно ОСОБА_3 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Солонянський районний суд Дніпропетровської області, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Суддя ОСОБА_1