ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2043/24 Номер провадження 11-кп/814/1024/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 травня 2024 року за №0000080, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 листопада 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тепле Миргородського р-ну Полтавської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.249 КК України до покарання у вигляді пробаційного нагляду на строк 1 рік із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України.

Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з дня постановки його на облік уповноваженим органом із питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів, зокрема, ухвалено повернути власнику гумовий човен «Лисичанка».

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за незаконне зайняття ним рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду, за таких обставин.

02 травня 2024 року приблизно о 18 годині ОСОБА_7 , діючи умисно, вийшовши на водойму р. Псел на території Великобудищанської територіальної громади за межами с. Броварки Миргородського р-ну Полтавської обл., установив заборонені для ловлі 4 ліскових сітки, після чого наступного дня (03 травня 2024 року) приблизно о 05 годині в період дії заборони вилову риби на час її весняно-літнього нересту за допомогою раніше встановлених 3 ліскових сіток виловив рибу, заподіявши рибному господарству України збитки в розмірі 55 692 гривень, що є істотною шкодою.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 листопада 2024 року в частині вирішення питання про речові докази, виключити з резолютивної частини вироку рішення про передачу гумового човна «Лисичанка» власнику та конфіскувати його в дохід держави, в іншій частині вирок залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд безпідставно передав ОСОБА_7 названий вище човен, який був використаний обвинуваченим як засіб і знаряддя вчинення злочину, та не застосував до нього спеціальну конфіскацію.

У судовому засіданні апеляційного суду:

прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу;

обвинувачений підтвердив те, що здійснював незаконний вилов риби на вилученому човні «Лисичанка» та не заперечував проти його передачі у власність держави.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала доповідь судді, прокурора та обвинуваченого, вивчила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо: доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його за ч.1 ст.249 КК України як незаконне зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду, виду й розміру призначеного йому покарання, учасниками судового провадження в апеляційному порядку не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора про безпідставне незастосування місцевим судом спеціальної конфіскації до вилученого гумового човна «Лисичанка» є обґрунтованими.

За змістом висновку щодо застосування норм права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 вересня 2024 року (справа №183/4229/23, провадження №51-5837 кмо 23), застосування згідно з положеннями ст.ст.96-1, 96-2 КК України судом апеляційної інстанції спеціальної конфіскації не є тим «іншим випадком», передбаченим ч.1 ст.421 КПК України, що погіршує становище обвинуваченого. Відповідно до ст.ст.408, 420 та 421 КПК України судове рішення апеляційного суду, яким застосовується спеціальна конфіскація, постановляється у формі ухвали.

Підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню (п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413 КПК України).

Частиною 1 ст.98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, які були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Частиною 1 ст.96-1 КК України унормовано, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, зокрема, передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були використані як засоби вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Під засобами вчинення кримінального правопорушення слід розуміти предмети матеріального світу, що застосовуються при вчиненні кримінального правопорушення, є необхідними для його вчинення або полегшують, прискорюють кримінально-протиправну діяльність.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.249 КК України, в ході чого, діючи умисно, вийшовши на водойму р. Псел на території Великобудищанської територіальної громади за межами с. Броварки Миргородського р-ну Полтавської обл., установив заборонені для ловлі 4 ліскових сітки, й затим у період дії заборони вилову риби на час її весняно-літнього нересту за допомогою раніше встановлених 3 ліскових сіток здійснив незаконний вилов риби, що заподіяло істотну шкоду.

03 травня 2024 року в ході огляду місця події на березі затоки р. Псел біля с. Броварки Миргородського р-ну Полтавської обл. у ОСОБА_7 було виявлено та вилучено знаряддя лову ліскові сітки, виловлену рибу та гумовий човен «Лисичанка». Цього ж дня дізнавач визнав зазначений вище човен речовим доказом із огляду на його відповідність критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, про що прийняв постанову (а.п.25).

У суді першої інстанції обвинуваченим у ході судового розгляду, який здійснювався в порядку ч.3 ст.349 КПК України, у своїх показаннях було підтверджено факт вчинення ним зазначеного вище незаконного вилову риби на гумовому човні, що зафіксовано на технічному носієві інформації із записом перебігу судового провадження в місцевому суді.

Також і в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_7 підтвердив те, що він здійснював незаконний вилов риби на вилученому човні «Лисичанка» та не заперечував проти його передачі у власність державі.

Таким чином, зазначений вище гумовий човен «Лисичанка» обвинуваченого, який у нього вилучено в ході огляду місця події, використовувався ОСОБА_7 як засіб вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

Отже, з урахуванням наведених вище положень закону та відповідно до п.12 ч.1 ст.368, п.1 ч.4 ст.374 КПК України наявні підстави для застосування спеціальної конфіскації щодо цього човна.

За змістом ст.1 Протоколу №1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст.1 Протоколу №1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що при застосуванні спеціальної конфіскації у кожному конкретному випадку необхідно не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, передбачених у кримінальним законом, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».

Так, ОСОБА_7 вчинив умисне кримінальне правопорушення проти довкілля незаконне зайняття рибним добувним промислом, із використанням заборонених знарядь лову декількох сіток, до того ж, у період весняно-літнього нересту риби, що заподіяло рибному господарству України істотну шкоду, а саме збитки в розмірі 55 692 гривень.

Ураховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що застосування спеціальної конфіскації до вилученого гумового човна «Лисичанка», який використовувався обвинуваченим під час кримінального правопорушення як засіб його вчинення і використання названого човна було вагомим фактором для забезпечення здійснення незаконного вилову риби, за обставин цієї справи відповідає «справедливій рівновазі між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб» та не покладає на особу «надмірний індивідуальний тягар».

Тому оскаржуваний вирок у частині вирішення долі речового доказу у вигляді гумового човна «Лисичанка» належить змінити та застосувати спеціальну конфіскацію до вказаного човна, конфіскувавши його в дохід держави.

За таких обставин, за наявності рішення про зміну наведеного у вироку порядку вирішення питання щодо речового доказу - човна, та при ухваленні апеляційним судом рішення про його спеціальну конфіскацію в дохід держави, то ухвалення окремого рішення з приводу виключення з резолютивної частини вироку рішення про передачу човна власнику не потребується, а тому доводи прокурора в означеній частині позбавлені підстав.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 листопада 2024 року в частині вирішення долі речового доказу у вигляді гумового човна «Лисичанка» змінити:

застосувати спеціальну конфіскацію до гумового човна «Лисичанка», вилученого 03 травня 2024 року в ході огляду місця події, та конфіскувати його в дохід держави.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4