Провадження № 1-в/638/649/24
УХВАЛА

Іменем України

20 грудня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року,

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла заява засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав заяву та просив задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши клопотання та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні обставини справи.

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) , передбачених ч. 2 ст. 185 , ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та призначено йому покарання :

-за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 ( три) роки.

-за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

-за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум на 2019 рік для працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні.

Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум на 2020 рік для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень.

Також статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум на 2021 рік для працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня.

За змістом вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2021 року вбачається, що ОСОБА_4 :

25.12.2019 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму 1733,00 грн.;

02.03.2020 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму 1340,00 грн.;

04.03.2020 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму 300,00 грн.;

04.03.2020 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму 1604,00 грн.;

04.03.2020 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму 400,00 грн.

10.03.2020 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму 1682,00 грн.

17.03.2020 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму 990,00 грн.

27.04.2020 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму 1310,00 грн.

03.06.2020 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, при цьому завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму 613,00 грн.

07.07.2021 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму 2100,00 грн.

12.07.2021 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму 882,53 грн.

14.07.2021 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму 916,55 грн.

30.07.2021 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму 983,00 грн.

Зазначені епізоди на день вчинення правопорушення не перевищували розміру двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а також за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення..

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті4КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Частиною 2 статті 74 КК України, передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.12.2021 за епізодами: 25.12.2019, 02.03.2020, 04.03.2020, 04.03.2020, 04.03.2020, 10.03.2020, 17.03.2020, 27.04.2020, 03.06.2020, 07.07.2021, 12.07.2021, 14.07.2021, 30.07.2021 завдав матеріальну шкоду потерпілим за кожним з епізодів злочинної діяльності на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння злочинів, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність привести вищевказаний вирок у відповідність до вимог вказаного Закону.

У той же час, ОСОБА_4 вважається засудженим за інші діяння, кримінальна караність яких законом не усунута (епізоди: 18.05.2020 - за ч. 3 ст. 185 КК України; 16.07.2021 - за ч. 3 ст. 185 КК України; 16.07.2021 - за ч. 3 ст. 185 КК України; 19.07.2021 - за ч. 3 ст. 185 КК України; 23.07.2021 - за ч. 3 ст. 185 КК України; 01.08.2021 за ч.2 ст. 190 КК України), розмір покарання за вказані діяння визначений судом при ухваленні вироку, та остаточне покарання за їх вчинення призначається за правилами ч. 1 ст.70 КК України.

За таких обставин, клопотання засудженого є таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України суд,-

ухвалив:

Заяву засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року - задовольнити.

Привести вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2021 року у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року, а саме виключити з вироку суду обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України за епізодами, які мали місце 25.12.2019, 02.03.2020, 04.03.2020, 04.03.2020, 04.03.2020, 10.03.2020, 17.03.2020, 27.04.2020, 07.07.2021, 12.07.2021, 14.07.2021, 30.07.2021, та у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України, яке мало місце 03.06.2020 року.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2021 року ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу суду протягом 7 діб з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Дзержинський райсуд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1