Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/91/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286-1 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому кримінальне провадження № №0000192 від 05.12.2023 заапеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24.09.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Свердлове Бобринецького району Кіровоградської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, з середньою-спеціальною освітою, раніше не судимого,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів при проведенні судових експертиз в загальній сумі 5300 грн. (п`ять тисяч триста) 96 коп.

за участі інших учасників судового засідання:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника адвоката - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційних скаргах:

Адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив вирок суду змінити в частині призначеного покарання у вигляді 1 року позбавлення волі у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, є явно несправедливим через суворість, призначивши покарання у вигляді штрафу в розмірах трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян. В частині позбавлення права керування транспортним засобами строком 3 роки.

Сторона Захисту вважає, що призначене покарання є занадто суворим та не відповідає загальним принципам справедливості.

ОСОБА_7 негайно після вчинення ДТП було вжито заходів для надання допомоги Потерпілій ОСОБА_8 , викликано швидку медичну допомогу, усунуто фактори, які можуть сприяти збільшенню заподіяної шкоди, повідомлено про автопригоду працівників міліції.

При цьому Засуджений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі, жоден факт події ним не оспорювався.

Судом встановлено обставини, які пом`якшують покарання. ОСОБА_7 вчинив нетяжкий злочин, що вцілому визнається необережним.

За місцем проживання Засуджений характеризується позитивно, одружений, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх, а фактично троє дітей. Раніше не судимий.

Під час досудового розслідування та під час судового розгляду щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував Потерпілій завдану матеріальну шкоду.

Суд першої інстанції вважає, що ОСОБА_7 щиросердно розкаявся, і його дії свідчать про бажання спокутувати свою вину.

Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи що Засуджений ОСОБА_7 беззастережно визнає свою вину у скоєнні кримінального правопорушення за ч.1 ст.286-1 Кримінального кодексу України, зважаючи на особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням вимог ч. 1 ст.69-1 щодо граничного розміру покарання, санкцію частини 1 статті 286-1 Особливої частини КК України, сторона Захисту пропонувала суду призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобами строком на 3 роки.

На думку сторони Захисту дана міра покарання якнабільш буде сприяти виправленню Засудженого без призначення реальної міри покарання Потерпіла ОСОБА_8 також підтримала сторону Захисту у питання призначення покарання та прохала суд не призначати ОСОБА_7 покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Однак суд 1 інстанції виходячи з наведеного позначив реальну міру покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Потерпіла ОСОБА_8 просила вирок суду змінити в частині призначеного покарання у вигляді 1 року позбавлення волі у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, є явно несправедливим через суворість, призначивши покарання у вигляді штрафу в розмірах трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян. В частині позбавлення права керування транспортним засобами строком 3 роки.

Зазначила, що обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав. Ним повністю відшкодовано завдану майнову шкоду.

Будь-яких претензій майнового та морального характеру не має.

Вказала, що незважаючи на вказану подію потерпіла та ОСОБА_7 продовжують підтримувати дружні стосунки на рівні сімей. Ця подія ніяким чином не відобразилася на відносинах.

ОСОБА_7 позитивно характеризується, одружений, на його утриманні перебуває троє дітей. Він раніше не судимий, розкаявся у скоєному.

Висловлювала свою думку - прохання суду не призначати ОСОБА_7 покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Проте суд призначив реальну міру покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Вважаю, що призначена міра покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік є дуже суворою.

Короткий зміст суті справи:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України, при наступних обставинах.

04 грудня 2023 року близько 16 год. 05 хв. ОСОБА_7 в порушення вимог п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), (п. 2.9 Водію забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (згідно висновку судово-медичної експертизи №4232 виявлено етиловий спирт у кількості 1,91 г/дм?) керував технічно-справним легковим автомобілем «Volkswagen PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності, та здійснював перевезення пасажира ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час подальшого руху на вищевказаному транспортному засобі, у світлу пору доби, при сухій погоді, в зазначений час, на чистому відносно рівному асфальтному покритті автодороги, водій ОСОБА_7 , грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) (п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну... і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;), через наявний стан алкогольного сп`яніння, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху, та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

Так, ОСОБА_7 , цілеспрямовано порушуючи законодавство України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, щодо прямої заборони керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, керував вказаним транспортним засобом по автомобільній дорозі Н-14 - 112 км. сполученням «Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв» зі сторони м. Кропивницький в напрямку м. Бобринець, за межами населеного пункту, на території Бобринецької територіальної громади Кропивницького району Кіровоградської області, де допустив порушення вимог п.п. 2.3 (б) і (д), 12.1 ПДР України (п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну... і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;), п.12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.).

Невиконання водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д), 12.1 ПДР України, призвело до втрати керування транспортним засобом та як наслідок, його виїзд за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя, з подальшим перекиданням транспортного засобу.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , потерпіла ОСОБА_8 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток середньої третини лівого передпліччя зі зміщенням, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, яке викликало тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу, згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, за встановлених судом обставин та кваліфікація його дій обвинуваченим не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких, а також та особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває.

В якості обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку та не встановив таких, які б в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжували.

Окрім цього, суд врахував, що обвинувачений відшкодував шкоду, а також позицію потерпілої, яка просила не призначати обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волі.

Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 основне та додаткове покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього протягом визначеного судом строку позбавлення волі, за умови призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Ті обставини, що обвинувачений щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, хоча і мають місце, проте у сукупності з даними про відшкодування останнім шкоди не є підставою для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, як і відомості про те, що останній до кримінальної відповідальності притягується вперше, позиція потерпілої.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений вчинив необережне кримінальне правопорушення, однак свідомо нехтував Правилами дорожнього руху України, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи ОСОБА_7 про міцність його соціальних зв`язків, відсутність судимостей та відшкодування завданої шкоди не заслуговують на увагу, оскільки враховані судом при визначенні покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Отже, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема відверте нехтування обвинуваченим Правилами дорожнього руху України, свідоме перебування за кермом автомобіля у стані алкогольного сп`яніння, а також наслідки у вигляді травмування потерпілої, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише протягом визначеного судом строку позбавлення волі та за умови призначення додаткового покарання, а тому призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24.09.2024 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2