Справа № 496/8017/24
Провадження № 1-кп/496/682/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального Кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

14 жовтня 2024 року, в період з 13 години 30 хвилин по 17 годину 40 хвилину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за запрошенням господарів в будинку АДРЕСА_2 , вживав алкогольні напої з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В цей час, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем «Mercedes-Benz C270 CDI», 2001 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ринковою вартістю станом на 14.10.2024 238 100 гривень, що дорівнює 157 неоподатковуваним мінімумам доходів громадян, який перебував у володінні та належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реалізуючи злочинний умисел, перебуваючи в приміщенні кухні будинку за вказаною адресою, скориставшись сприятливою обстановкою для вчинення злочину - відсутністю ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в кімнаті, ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу та без дозволу останніх, взяв з полиці ключ від автомобілю «Mercedes-Benz C270 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та поклав його до кишені брюк.

В подальшому, викликавши автомобіль таксі, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_4 про намір їхати додому. Так, 14.10.2024, близько 17 години 40 хвилин, діючи з метою конспірації дійсних намірів, створивши у потерпілої хибне враження про те, що залишає місце події, ОСОБА_5 сів у зазначений автомобіль на якому почав рух.

Надалі, ОСОБА_5 , проїхавши деяку відстань, вийшов з автомобіля таксі, після чого о 17 години 47 хвилин 14 жовтня 2024 року, підійшов до розташованого на узбіччі ґрунтової дороги, напроти будинку № 50-А по вул. Джерельна в с. Усатове Одеського району Одеської області, автомобіля «Mercedes-Benz C270 CDI», 2001 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, переконавшись, що його дії залишаються непоміченими потерпілою та іншими особами, діючи умисно, таємно, використавши ключ від автомобілю, яким заволодів раніше, відкрив водійські двері, сів в салон автомобіля «Mercedes-Benz C270 CDI», 2001 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без дозволу власника автомобіля на право користування ним, після чого привів у дію двигун та, керуючи вказаним автомобілем, залишив місце події, розпорядившись транспортним засобом на власний розсуд.

В подальшому, 14 жовтня 2024 року, в період з 17 години 50 хвилин до 19 години 20 хвилин, ОСОБА_5 здійснюючи рух на автомобілі «Mercedes-Benz C270 CDI», 2001 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 в селі Усатове Одеського району Одеської області, здійснив наїзд на невстановлену досудовим розслідуванням перешкоду. В ході дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження і деформації, вартість відновлювальних робіт яких становить більше ринкової вартості автомобіля, таким чином, ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 238 100 гривень.

Прокурор ОСОБА_8 вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України повністю доведена та об`єктивно підтверджується показами обвинуваченого. Вважав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються. Враховуючи щире розкаяння обвинуваченого та повне відшкодування шкоди, просив призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового розслідування. У вчиненому щиро розкаявся, не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Також пояснив, що викрав автомобіль тільки, щоб покататися, бо перебував в стані алкогольного сп`яніння, матеріальну шкоду повністю відшкодував, щиро розкаюється у вчиненому.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечувала проти розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи особу обвинуваченого, просила звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що не має до обвинуваченого претензій матеріального характеру, просила його не карати.

Враховуючи те, що учасники процесу не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Дії обвинувачуваного ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 66 КК України суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Обираючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується нейтрально, має інвалідність 2 групи, позицію потерпілої, та призначає покарання у межах, встановлених санкцією ч.2 ст.289 КК України.

При цьому суд вважає за доцільне не застосовувати додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відомостей про наявність у обвинуваченого такого майна.

Визначаючи справедливе покарання засудженій особі, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, у рішенні Європейського суду по справі від 03.10.2002 року «Бемер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, зазначено: «…Суд насамперед відзначає, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому,навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою...».

З урахуванням наведеного суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, якщо він у період іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно ж до ч.1 ст.377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання, зокрема у разі звільнення від відбування покарання, внаслідок чого раніше застосований судом до підсудного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає скасуванню судом, а вказаний підсудний, - звільненню з-під варти в залі суду.

В силу ст.72 КК України та ураховуючи термін попереднього ув`язнення підсудного ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні з часу його затримання в порядку ст.208 КПК України 31.10.2024 року до дати постановлення цього вироку, суд вважає, що означений термін підлягає зарахуванню до строку призначеного за цим вироком покарання за правилами, передбаченими в ч.1 ст.72 КК.

Питання про судові витрати вирішити відповідно до ст.124 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Враховуючи, що арештоване майно не підлягає конфіскації за вироком, суд вважає за можливе накладений арешт скасувати.

Цивільний позов по справі заявлений не був.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. ч. 3 ст. 349, 371-373, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання ОСОБА_5 з випробуванням на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку відраховувати з 24.12.2024 року.

Виходячи з вимог ст.377 КПК України, запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, - скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду.

В порядку ст.ст.72, 63 КК України, в строк покарання ОСОБА_5 зарахувати термін його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з 31.10.2024 року до дня постановлення вироку.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати у загальній сумі 18329 грн. 20 коп. за проведення експертиз.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 21.10.2024 року по справі №496/6811/24 провадження № 1-кс/496/2378/24 скасувати.

Речові докази: транспортний засіб «Mercedes-Benz C270 CDI», 2001 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключ з брелком чорного кольору залишити власнику ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1