УХВАЛА

23 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 344/10749/22

провадження № 51-4906 ск 23

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку касаційного оскарження вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 4 серпня 2023 року та ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 5 березня 2024 року,

установила:

ОСОБА_3 раніше звертався з питань поновлення йому строку касаційного оскарження згаданих судових рішень щодо нього і ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд) від 21 жовтня 2024 року йому було відмовлено у поновленні такого строку.

Наразі, скерувавши раніше подані касаційні скарги засуджений знову звернувся до Суду з аналогічним питанням. Своє клопотання про пропущення процесуального строку, як і попереднє, ОСОБА_3 мотивував тим, що він перебував на лікуванні поза межами установи відбування покарання.

Перевіривши матеріали провадження за скаргою, колегія суддів дійшла такого висновку.

За правилами ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана впродовж трьох місяців із дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк із дня вручення йому копії ухвали.

Згідно з наявними у Верховному Суді даними, ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4 брали участь у суді апеляційної інстанції; засуджений особисто отримав 18 березня 2024 року копію оспорюваної ухвали. Водночас із указаними скаргами засуджений звернувся 19 листопада 2024 року (роздруківка відстеження відправлення на сайті Укрпошти), тобто після закінчення встановленого законом строку касаційного оскарження.

В ухвалі від 21 жовтня 2024 року Суд вже детально роз`яснював засудженому, що є поважними причинами пропуску строку касаційного оскарження у розумінні норм процесуального права (статей 113, 116, 117 КПК).

Такий підхід релевантний практиці Європейського суду з прав людини, за позицією якого поновлення строків оскарження судового рішення може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважним, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника; оцінка поважності причин пропуску здійснюється індивідуально у кожній справі з урахуванням принципу юридичної визначеності; вирішення питання про поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду.

Однак у клопотанні не міститься аргументів, які би свідчили про наявність в ОСОБА_3 істотних перешкод, що об`єктивно є непереборними та унеможливлювали своєчасно подати оформлену з додержанням вимог ст. 427 КПК касаційну скаргу в межах строку, передбаченого ст. 426 КПК. Як убачається з матеріалів провадження за скаргами, засуджений безпосередньо брав участь у суді апеляційної інстанції, мав захисника, користувався правничою допомогою й достеменно був обізнаний про порядок і строки касаційного оскарження. З огляду на викладене саме собою проходження планового лікування, на що посилається автор клопотання, не може слугувати безумовною підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, визначеного у ст. 426 цього Кодексу.

Отже, у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку касаційного оскарження необхідно відмовити.

Тому згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційні скарги ОСОБА_3 підлягають поверненню особі, яка їх подала.

Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку касаційного оскарження відмовити, а касаційні скарги ОСОБА_3 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 4 серпня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 5 березня 2024 року разом з усіма доданими до них матеріалами повернути особі, яка їх подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_3