ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/739/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1981/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185, ч.1 ст.309 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Кегичівського районного суду Харківської області від 12 липня 2024 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Кегичівського районного суду Харківської області від 12.07.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Піщанка Красноградського району Харківської області, українець, громадянин України, освіта середня, на утриманні має одну неповнолітню дитину, неодружений, до затримання не працював, інвалідності не має, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , раніше засуджений:

- 21.10.2011 року вироком Красноградського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 289 КК України, ч. 1 ст. 185 КК України, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 17.10.2014 року вироком Красноградського районного суду Харківської області за ч. 3 ст. 297, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 6 років 10 днів;

- 26.01.2015 року вироком Карлівського районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 6 років, умовно-достроково звільнений від відбуття покарання 06 жовтня 2017 року з не відбутим терміном 1 рік 10 місяців 24 дні,

визнаний невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 309 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.

Звільнено ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

Як зазначеного у вироку, В період часу з вечора 24 грудня 2022 року по ранок 25 грудня 2022 року, точні дати та час не встановлено, ОСОБА_7 діючи повторно, з прямим умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, достовірно знаючи про введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та який в подальшому неодноразово продовжувався, останній раз згідно Указу Президента України № 757/2022 від 18 листопада 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, тобто до 19 лютого 2023 року, проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом вільного доступу проник до сараю розташованого на території домоволодіння, звідки вчинив крадіжку пневмодомкратiв з маркуванням «Snowman EDATS 3500 кг» в кількості 2 штуки, мотокоси TM «Atlant» моделі «A 437» з серiйним №05-А437-0597 помаранчевого кольору, автомобільних шин ТМ «Cordiant» розміром 174/65/14 у кiлькостi 2 штуки та компресора повітряного ТМ «Cosmos» моделі «РМ 3148» червоного кольору, що належали потерпілій ОСОБА_10 .

Після чого, ОСОБА_7 , залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 відповідно до висновків судово-товарознавчих експертиз №383/23 вiд 23 лютого 2023 року та №1523/23 вiд 21 березня 2023 року матеріальну шкоду на суму 16,444,00 гривень.

Таким чином, своїми умисними злочинними діями, що виразились в таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

У період часу з вечора 04 лютого 2023 року по 09 години 00 хвилин 05 лютого 2023 року, точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_7 , діючи повторно, з прямим умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, iз корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, достовірно знаючи про введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та який в подальшому неодноразово продовжувався, останній раз згідно Указу Президента України № 757/2022 від 18 листопада 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, тобто до 19 лютого 2023 року, проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом злому замку, проник до гаражного приміщення розташованого на територiї домоволодіння, звідки вчинив крадіжку 9 (дев`яти) рулонів сітки рабиця, інвалідного вiзку чорного кольору з маркуванням «ДККС ТОВ «ДРУКМАШ ЦЕНТР» м. Кіровоград», панелі приладiв на автомобіль ГАЗ «Победа», прокладки головки циліндра на автомобіль ГАЗ «Победа», прокладка випускного колектору на автомобіль ГАЗ «Победа», ремінь на шків двигуна короткий в кількості 11 штук, ремінь на шків двигуна довгий в кількості 18 штук, електричний радіатор опалення салатового кольору радянського виробництва, що належали потерпілому ОСОБА_11 .

Після чого, ОСОБА_7 , залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 відповідно до висновків судово-товарознавчих експертиз №383/23 від 23 січня 2023 року, №1401/23 від 16 березня 2023 року та № 1523/23 від 21 березня 2023 року матеріальну шкоду на суму 20067,00 грн.

Таким чином, своїми умисними злочинними діями, що виразились в таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

В період часу з вечора 16 січня 2023 року по ранок 19 січня 2023 року, точної дати та часу не встановлено ОСОБА_7 , діючи повторно, з прямим умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, достовірно знаючи про введення на території країни воєнного стану з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введено воєнний стан з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та який в подальшому неодноразово продовжувався, останній раз згідно Указу Президента України №757/2022 від 18 листопада 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, тобто до 19 лютого 2023 року, проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом пошкодження замку кришки бензобаку автомобіля ЗІЛ 4331 вчинив крадіжку 40 (сорока) літрів дизельного палива, що належали потерпілому ОСОБА_12 .

Після чого, ОСОБА_7 , залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 відповідно до висновку судово-товарознавчої экспертизи №383/23 від 23 січня 2023 року матеріальну шкоду на суму 2174,40 грн.

Таким чином, своїми умисними злочинними діями, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.

В період часу з 28 лютого 2023 року о 17 годині 00 хвилин по 31 лютого 2023 року о 16 години 30 хвилин, точної дату та часу не встановлено, ОСОБА_7 , діючи повторно, з прямим умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, iз корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, достовірно знаючи про введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року вiдповiдно до Указу Президента Украiни вiд 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та який в подальшому неодноразово продовжувався, останній раз згідно Указу Президента України №757/2022 від 18 листопада 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком 90 діб, тобто до 19 лютого 2023 року проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом вільного доступу проник до гаражу та вчинив крадіжку мотокоси ТМ «KIYOSHI» моделі «62СС» червоного кольору та льодобур ТМ «Житомирський» 130 мм червоного кольору, що належили потерпілому ОСОБА_13 .

Після чого, ОСОБА_7 , залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №1035/23 від 01 березня 2023 року матеріальна шкоду на суму 3272,30 грн.

Таким чином, своїми умисними злочинними діями, що виразились в таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

ОСОБА_7 у невстановлені дату та час, реалізуючи свій злочинний намір, дiючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, в порушення «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів і прекурсорів, та контролю за їх обігом» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №589 вiд 03 червня 2009 року у невстановлений спосіб придбав наркотичний засіб, який потім приніс до автомобіля ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_2 , де в подальшому зберігав його для особистого вживання без мети збуту, до моменту викриття правоохоронцями.

Так, 31 січня 2023 року у період часу з 12 години 07 хвилин по 14 год 14 хв працівниками поліції Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області під час здійснення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у автомобілі ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_2 , а саме на підлозі водiйського місця виявлено та вилучено речовину білого кольору кристалічної структури.

Речовина білого кольору кристалічної структури, вилучена з автомобіля ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_2 , який перебував у фактичному користуванні ОСОБА_7 , відповідно до висновку судової експертизи дослідження матеріалів, речовин і виробів № CE-19/121-23/2679-НЗПРАП вiд 15 березня 2023 року, являється методоном, який відповідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 (таблиця 1. список 1) належить до наркотичних засобів, обіг яких заборонено, масою 0,1828 грам.

Таким чином своїми умисними злочинними діями, що виразились незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.

На зазначений вирок суду першої інстанції прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, разом із доповненнями до неї, в якій він просить скасувати виправдувальний вирок Кегичівського районного суду Харківської області від 12.07.2024 стосовно ОСОБА_7 , у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Просить повторно допитати потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Дослідити наступні докази у кримінальному провадженні:

- витяг з ЄРДР від 10 січня 2023 року; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10 січня 2023 ОСОБА_14 ; розписку ОСОБА_14 від 10 січня 2023 року, відповідно до якої вона надала добровільну згоду працівникам поліції на огляд його домоволодіння; протокол огляду місця події від 10 січня 2023 року з фототаблицями; розписки ОСОБА_15 про добровільне видання придбаних у ОСОБА_7 речей; протоколу огляду місця події від 18 січня 2023 року; постанову від 18 січня 2023 року про визнання речовими доказами; ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду від 20 січня 2023 року про накладення арешту; протокол огляду речей від 20 січня 2023 року потерпілою ОСОБА_14 ; висновок експерта від 23 січня 2023 року №383/23; протокол обшуку від 31 січня 2023 року домоволодіння ОСОБА_18 ;

- витяг з ЄРДР від 05 січня 2023 року; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05 січня 2023 року ОСОБА_11 ; розписку ОСОБА_11 ; протокол огляду місця події від 05 січня 2023 року з фототаблицями; розписку ОСОБА_15 та ОСОБА_17 про добровільне видання придбаних у ОСОБА_7 речей; протоколи огляду місця події від 18 січня 2023 року; постанову від 18 січня 2023 року про визнання речовими доказами; ухвалу слідчого,, судді Красноградського районного суду від 20 січня 2023 року про накладення арешту на майно; протокол огляду речей від 20 січня 2023 року; протокол огляду місця події від 20 березня 2023 року; постанову від 20 березня 2023 року визнання речовим доказом; ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду від 22 березня 2023 року про накладення арешту на майно; протокол огляду речей від 20 березня 2023 року; протокол обшуку від 31 січня 2023 року; постанову від 31 січня 2023 року про визнання речовими доказами; ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду від 03 лютого 2023 року про накладення арешту на майно; протокол огляду речей від 01 лютого 2023 року; висновок експерта від 16 березня 2023 року №1401/23; висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 21 березня 2023 року №1523/23; висновок експерта від 23 січня 2023 року №383/23;

- витяг з ЄРДР від 19 січня 2023 року; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19 січня 2023 року ОСОБА_19 ; розписка ОСОБА_12 від 19 січня 2023 року; протокол огляду місця події від 19 січня 2023 року з фототаблицями; протокол огляду місця події від 19 січня 2023 року; постанова від 19 січня 2023 року про визнання речовими доказами; ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду від 23 січня 2023 року; протокол огляду речей від 24 січня 2023 року; протокол огляду місця події (додатковий) від 24 січня 2023 року; постанову про визнання речовими доказами від 24 січня 2024 року. 4-х скляних пляшок, об`ємом 100 мл, наповнені ДТ (а.с.112-113, т.З); висновок експерта №СЕ-19/121- 23/2612-ФХД від 21 лютого 2023 року; квитанцію на зберігання речових доказів; висновок експерта від 23 січня 2023 року №383/23;

- витяг з ЄРДР від 01 лютого 2023 року; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01 лютого 2023 року; розписку ОСОБА_13 від 01 лютого 2023 року; протокол огляду місця події від 01 лютого 2023 року з фототаблицями; розписку ОСОБА_20 про добровільне видання придбаних у ОСОБА_7 речей; протоколу огляду місця події від 01 лютого 2023 року; постанову від 01 лютого 2023 року про визнання речовими доказами; ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду від 03 лютого 2023 року про накладення арешту на майно; протокол огляду речей від 02 лютого 2023 року; висновок експерта від 01 березня 2023 року №1035/23;

- витяг з ЄРДР від 01 лютого 2023 року; ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 31 січня 2023 року про надання дозволу на проведення обшуку у домоволодінні ОСОБА_7 ; протокол обшуку від 31 січня 2023 року; постанову від 31 січня 2023 року про визнання речовими доказами вказаного вище майна; ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду від 03 лютого 2023 року про накладення арешту на майно; висновок експерта від 15 березня 2023 року № СЕ-19/121-23/2679-ЗПРАП; постанову від 15 березня 2023 року про визнання та приєднання вказаних наркотичних засобів, як речових доказів, квитанцію камери схову Красноградського РВП ГУНП в Харківській області.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити останньому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України - 5 років 6 місяців позбавлення волі, за ч. 1 ст. 309 КК України - 1 рік обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, прокурор зазначає про те, що суд безпідставно визнав недопустимими доказами протоколи огляду речей від 20.01.2023 року, 01.02.2023 року, 02.02.2024 та від 20.03.2023 року, проведених за участі потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_21 і ОСОБА_13 , та помилково зазначив, що на них поширюються вимоги ст.ст. 229, 231 КПК України, оскільки, на думку прокурора, зазначені протокол мають чіткі реквізити та назву - протокол огляду речей, а отже на них поширюються вимоги ст. 237 КПК України. Вказує, що суд не зазначив, до яких саме порушень прав і свобод людини, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та/або Конституцією України, призвів вказані протоколи огляду речей.

Також вказує, що потерпілий ОСОБА_13 дійсно сказав в судовому засіданні, що ним не підписувався протокол огляду речі від 02.02.2023 року, проте, суд під час допиту останнього не переконався чи був він присутнім при огляді речей 02.02.2023, чи складався про це протокол та чи дійсно він впізнав викрадені в нього речі, що свідчить про неповноту судового розгляду. Зазначає, що суд не надав належної оцінки показанням усіх свідків у цій справі та відомостям, що містяться в письмових доказах, що долучені до матеріалів цього кримінального провадження.

Апелянт також зазначає, що судом першої інстанції, при визнанні вищезазначених протоколів слідчих дій недопустимими доказами, не надано оцінки іншим доказам сторони обвинувачення в оскаржуваному виправдувальному вироку. Зазначає, що судом першої інстанції також необгрунтовано та безпідставно визнано недопустимим доказом висновок експерта № СЕ-19/121-23/2612- ФХД від 21.02.2023 року, оскільки органом досудового розслідування повністю дотримані вимоги чинного кримінального процесуального закону щодо збирання зразків для проведення експертизи, а сама назва протоколів проведення цих слідчих дій не свідчить про наявність істотних порушень вимог КПК України.

Крім того, прокурор вказує на те, що у мотивувальній частині вироку (арк. 20) суд зазначив посилання на п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, як на підставу для ухвалення виправдувального вироку стосовно ОСОБА_7 (не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення), але, у свою чергу, в резолютивній частині судового рішення зазначено іншу підставу - недоведеність вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони в повному обсязі, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора і вказувала на законність та обґрунтованість оскаржуваного виправдувального вироку, дослідивши матеріали провадження і перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності часткового задоволення поданої апеляційної скарги, з наступних підстав.

До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від клопотання про повторно дослідження доказів у цій справі, обмежившись перевіркою доводів сторони обвинувачення, що містяться в поданій апеляційній скарзі.

На думку колегії суддів, висновок суду щодо виправдання ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 184, ч. 1 ст. 309 КК України є передчасним та не ґрунтується на законі, оскільки висновки суду, викладені в оскаржуваному обвинувальному вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також судом допущено істотні порушення вимог КПК України.

Відповідно до положень ст.129-1 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Завершальним документом здійснення правосуддя у кримінальному провадженні є, зокрема, вирок, у якому суд приймає рішення щодо обвинувачення по суті. Як будь-яке судове рішення, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно правових позицій, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 (з подальшими змінами) «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вирок, постановлений іменем України, є важливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючи вимог КПК України. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Відповідно до ст. 370 КПК України як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Як зазначено у ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку, серед іншого, повинна містити підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, із яких суд відкидає докази обвинувачення.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи виправдувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен був дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Крім того, згідно з п. 15 ст. 7, ст. 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд не виконав.

Зокрема, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування було проведено ряду слідчих дій за участі потерпілих ОСОБА_11 ,ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , внаслідок чого, у тому числі, були складено протоколи огляду речей від 20.01.2023 року, 01.02.2023 року, 02.02.2023 року і 20.03.2023 року, в яких зазначено, що потерпілі впізнали надані їм на огляд речі, які були викрадені у них.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції поставив під сумнів результати вищезазначених слідчих дій через те, що слідчим були порушені вимоги ст.ст. 229, 231 КПК України і тому фактичні дані, що містяться у вищезазначених протоколах огляду речей, відповідно до ст. 86 КПК України, є недопустимими доказами, так як вони отримані в порядку, не передбаченому КПК України.

Разом з тим, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується та зазначає наступне.

Так, пред`явлення речей для впізнання регламентується ст. 229 КПК України, відповідно до якої перед тим, як пред`явити для впізнання річ, слідчий, прокурор або захисник спочатку запитує в особи, яка впізнає, чи може вона впізнати

цю річ, опитує про ознаки цієї речі і обставини, за яких вона цю річ бачила, про

що складається протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати ознаки, за якими впізнає річ, проте може впізнати її за сукупністю ознак, особа, яка проводить процесуальну дію, зазначає це у протоколі. Особі, яка впізнає, пропонується вказати на річ, яку вона впізнає, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 237 КПК України, у редакції на час вчинення вказаної слідчої дії, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять, зокрема огляд речей. Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів. Особи, у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду.

Як убачається з матеріалів цього судового провадження, протоколи огляду речей від протоколи огляду речей від 20.01.2023 року, 01.02.2023 року, 02.02.2023 року та 20.03.2023 року були складені слідчим СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_22 на підставі вимог ст.ст.100, 104, 105, 106, 237, 233 КПК України (арк.62, 84, 147, 207, 236 т.3). Огляд предметів проводився за участю потерпілих ОСОБА_11 ,ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , з кожним окремо, в камері схову речових доказів Красноградського РВП ГУНП в Харківській області.

Під час вказаних слідчих дій були оглянуті речі, вилучені в ході оглядів місць події 18.01.2023 року, 01.02.2023 року, 20.03.2023 року, а також при проведенні обшуку від 31.01.2023 року.

Крім того, під час судового розгляду в суді першої інстанції не ставилися питання перед потерпілими ОСОБА_11 ,ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , чи впізнають вони речі, що вилучені в ході оглядів місць події 18.01.2023 року, 01.02.2023 року, 20.03.2023 року та обшуку 31.01.2023 року, а також чи дійсно з ними проводився огляд речей та вони надавали пояснення, що зазначені у відповідних протоколах.

При цьому, з відомостей протоколів огляду речей від 20.01.2023 року, 01.02.2023 року, 02.02.2023 року та 20.03.2023 року вбачається, що потерпілі ОСОБА_11 ,ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , кожен окремо, добровільно надавали свої пояснення, які були відображені у цих протоколах.

За таких обставин, слідчі дії проведені уповноваженою на те особою та у повній відповідності до вимог ст.ст. 104, 105, 106, 223, 237 КПК України, а тому вказані протоколи є належними і допустимими доказами.

Отже, проаналізувавши наведені норми кримінального процесуального закону та відомості протоколів огляду речей від 20.01.2023 року, 01.02.2023 року, 02.02.2023 року та 20.03.2023 року, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що вищезазначені протоколи огляду речей фактично є протоколами пред`явлення речей для впізнання.

Такі процесуальна позиція повністю узгоджується з правовими висновками, що містяться в постанові Верховного Суду у справі № 165/93/22 (провадження № 51-3601 км 23) від 25.09.2023 року, згідно яких, чинний КПК України не забороняє надавати учасникам кримінального провадження, які беруть участь в огляді предметів, відповідні пояснення.

Крім того, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про помилковість висновків суду про недопустимість висновку експерта №СЕ-19/121-23/2612-ФХД від 21.02.2023 року, з наступних підстав.

Зокрема, згідно відомостей протоколу огляду місця події від 19.01.2023 року, слідчим в присутності двох понятих оглянуто ділянку місцевості за адресою: АДРЕСА_4 , та в результаті проведення цієї слідчої дії ОСОБА_17 вирішив добровільно надати працівникам поліції пластикові каністри, ємністю 20 літрів та дві по 10 літрів з речовиною з різким запахом ДП (арк.98-100, 101-102 т.3).

Постановою про визнання речовими доказам від 19.01.2023 року пластикові каністри 20 літрів, 10 літрів, 10 літрів з речовиною з різким запахом ДТ, що вилучені за адресою: АДРЕСА_4 , та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Красноградського РВП ГУНП в Харківській області: Харківська область, м. Красноград, вул. Лермонтова, 84, квитанція камери схову, щодо цього від 18.01.2023 року (арк.103-104, 105 т.3).

Ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду від 23.01.2023 року на вказані вище речові докази накладено арешт, місце збереження вилученого майна визначено камера схову зберігання речових доказів Красноградського РВП ГУНП в Харківській області: Харківська область, м. Красноград, вул. Лермонтова, 84 (арк.106-107 т.3).

Відповідно до відомостей протоколу огляду речей від 24.01.2023 року, слідчим з камери збереження речових доказів з каністр, наповнених дизельним пальним, що вилучені за наслідками огляду місця події від 19.01.2023 року за адресою: АДРЕСА_4 , відібрано у скляну пляшку по 100 мл з кожної дизельного палива, потім скляні плашки були опечатані з підписами учасників огляду (арк.108-109 т.3).

Згідно відомостей протоколу огляду місця події (додатковий) від 24.01.2023 року, проведеного в АДРЕСА_3 , у присутності потерпілого ОСОБА_12 та двох понятих, у скляну пляшку відібрано з бензобаку автомобіля ЗІЛ 43-31 дизельного палива у кількості 100 мл, скляну пляшку було опечатано з підписами учасників огляду (арк.108-109 т.3).

Постановою про визнання речовими доказам від 24.01.2023 року визнані речовими доказами визнані чотири скляні пляшки, об`ємом 100 мл кожна, наповнені ДТ, що були вилучені під час вищезазначених оглядів речей від 24.01.2023 року та місця події (додатковий) від 24.01.2023 року(а.с.112-113, т.3)

Згідно висновку експерта №СЕ-19/121-23/2612-ФХД від 21.02.2023 року, яка призначена у цьому кримінальному провадженніпостановою слідчого відділу Красноградського РВП ГУНП в Харківуській області ОСОБА_22 від 25.01.2023 року, надана на дослідження рідина всередині пляшки з написом на бирці: «...з бензобаку автомобіля ЗІЛ 4331...» має вуглеводневий склад характерний для світлих нафтопродуктів - дизельних палив; надана на дослідження рідина всередині пляшки з написом на бирці: «...з пластикової каністрі сірого кольору має вуглеводневий склад, характерний для світлих нафтопродуктів дизельних палив; надана на дослідження рідина всередині пляшки з написом на бирці: «...з пластикової каністрі синього кольору має вуглеводневий склад, характерний для світлих нафтопродуктів дизельних палив; надана на дослідження рідина всередині пляшки з написом на бирці: «...з пластикової каністрі чорного кольору має вуглеводневий склад, характерний для світлих нафтопродуктів дизельних палив; рідина в пляшці з написом на бирці: «...з бензобаку автомобіля ЗІЛ 4331...» з рідиною в одній пляшці з написом на бирці: «…з пластикової каністрі чорного кольору...» мають між собою однаковий якісний склад та невелику відмінність у відносному кількісному складі окремих вуглеводнів, що могло бути спричинено зберіганням, транспортуванням та відбором проб рідини, тому рідини мають спільну родову належність; рідина в пляшці з написом на бирці: «...з бензобаку автомобіля ЗІЛ 4331...» з рідинами в двох пляшках з написами на бирках: «...з пластикової каністрі сірого кольору...», «...з пластикової каністрі синього кольору...» мають між собою однаковий якісний склад але відрізняються за відносним кількісним складом окремих вуглеводнів, тому спільної родової (групової) належності не мають; рідина в пляшці з написом на бирці: «...з пластикової каністрі сірого кольору...» з рідинами в двох пляшках з написами на бирках: «...з пластикової каністрі синього кольору...», «...з пластикової каністрі чорного кольору...» мають між собою однаковий якісний склад але відрізняються за відносним кількісним складом окремих вуглеводнів, тому спільної родової (групової) належності не мають; рідина в пляшці з написом на бирці: «...з пластикової каністрі синього кольору...» з рідиною в одні пляшці з написом: «...з пластикової каністрі чорного кольору...» мають між собою однаковий якісний склад але відрізняються за відносним кількісним складом окремих вуглеводнів, тому спільної родової (групової) належності не мають (а.с.114-120 т.3).

При цьому, колегія суддів зазначає, чинним КПК України не передбачено додаткових вимог до протоколу при фіксуванні такої слідчої дії як отримання зразків для експертизи, а тому до такого протоколу висуваються загальні вимоги, передбачені ст. 104 КПК України. В той же час, суд першої інстанції не зазначив у вироку в чому саме протокол огляду речей та протокол огляду місця події (додатковий) не відповідають вимогам ст. 104 КПК України.

Вищезазначені протоколи огляду речей від 24.01.2023 року та огляду місця події (додатковий) від 24.01.2023 року повністю відповідають вимогам ст.104 КПК України, а саме в них зазначені такі відомості: які саме зразки вилучено (їх назву та кількість); звідки вони отримані (три каністри та бензобак автомобіля ЗІЛ 43-31); в яку ємність зразки відібрані і яким чином посвідчені їх ідентичність (скляні пляшки, які було опечатано з підписами учасників огляду); відсутність зауважень, які надійшли від учасників при проведенні цієї слідчої дії, а також ін.

Сама по собі назва протоколів від 24.01.2023 року - огляду речей та огляду місця події (додатковий), які по суті є протоколами відібрання зразків для експертизи та які відповідають вимогам ст. 104 КПК України, не є істотним порушенням вимог КПК України та підставою для визнання висновку експерта, який зроблено за результатами вказаних слідчих дій, недопустимим доказом.

Також колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що не будь-яке порушення вимог кримінального процесуального закону допущене органом досудового розслідування при збиранні доказів у кримінальному провадженні автоматично тягне за собою визнання цих доказів недопустимими. Вирішуючи питання про допустимість таких доказів суду насамперед необхідно з`ясувати чи є це порушення істотним та яким чином воно вплинуло на забезпечення і реалізації прав та свобод особи у кримінальному провадженні (постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 01.12.2020 року у справі № 318/2921/18 (провадження № 51-2753км20), від 09.04.2024 року у справі № 369/4929/19 (провадження № 51?3929км23)).

Якщо якийсь доказ суд визнає недопустимим з урахуванням положень ст. 87 КПК України, він має вказати у своєму рішенні наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи та, за потреби, на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми, і має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання такого доказу недопустимим. За наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Наведене кореспондується і з висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 31.08.2022 року (справа № 756/10060/17, провадження №13-3кс22).

Натомість, судом першої інстанції залишено поза увагою вказану правову позицію Верховного Суду під час прийняття оскаржуваного рішення, оскільки суд не зазначив, до яких саме порушень прав і свобод людини, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та/або Конституцією України, призвела слідча дія по огляду речей від 24.01.2023 року та огляду місця події (додатковий) від 24.01.2023 року, а також не прийняття слідчим постанови про відібрання зразків для експертизи.

Отже, з відомостей наявних в матеріалах судового провадження вбачається, що під час судового розгляду прокурор надав суду відомості про процесуальні документи про відібрання зразків для проведення експертизи та про призначення експертизи, внаслідок отримання зразків дизельного палива, які були надані добровільно свідком ОСОБА_17 та потерпілим ОСОБА_12 органу досудового розслідування, а тому колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо недопустимості в якості доказів висновку експерта №СЕ-19/121-23/2612-ФХД від 21.02.2023 року з тієї підстави, що зразки для його проведення відібрані не у встановленому порядку.

За таких обставин, суд першої інстанції, визнаючи недопустимими доказами вищезазначені протоколи огляду речей від 24.01.2023 року та огляду місця події (додатковий) від 24.01.2023 року, а також висновок експерта №СЕ-19/121-23/2612-ФХД від 21.02.2023 року, поза увагою залишились відомості цих письмових доказів, а тому судом не надано належної правової оцінки відомостям цих доказів в оскаржуваному вироку, із співставленням з іншими письмовими доказами та показаннями потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні.

Колегія суддів, переглядаючи оскаржуваний виправдувальний вирок, також погоджується з апеляційними доводами прокурора про передчасність виправдання ОСОБА_7 за епізодом чинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, з наступних підстав.

Так, виправдовуючи ОСОБА_7 за цим епізодом кримінального правовпорушення, суд взяв до уваги показання батька обвинуваченого - свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні в суді першої інстанції вказав, що працівники поліції під час обшуку його домоволодіння знайшли якийсь кристалик саме у його транспортному засобі, а не у машині сина та, що вказану машину сину не давав.

Крім того, судом визнано недопустимим доказом протокол обшуку від 31.01.2023 року, оскільки у цьому протоколі не зазначено відомостей щодо кількості, міри, ваги та інших індивідуальних ознак вилученої речовини рослинного походження та речовини білого кольору кристалічної структури.

Проте, суд першої інстанції не взято до уваги, що обшук проводився на підставі ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 31.01.2023 року, в присутності понятих та за безперервної відеозйомки.

За наслідками цієї слідчої дії було складено протокол обшуку від 31.01.2023 року, опис речей і документів, які були вилучені, протокол виготовлення відеозапису процесуальної дії, та долучено відеозапис до протоколу, а вилучені речі були упаковані та опечатані за підписами понятих (арк.132-138, 139, 140 т.3). Зауважень від учасників обшуку не надходило. Тобто обшук та вилучення речовини рослинного походження та речовини білого кольору кристалічної структури проходили відповідно до правил, визначених ст. 234 КПК України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що не зазначення міри та ваги вилученого не є обов`язковою вимогою КПК України при вилученні речей, враховуючи, що без спеціальних знань та необхідного обладнання цього зробити неможливо. Такі виміри, зокрема робить експерт, а головною вимогою до вилучення речі є те, щоб її було правильно упаковано та опечатано, що і було зроблено слідчим та в подальшому відправлено на експертне дослідження.

Крім того, висновки суду стосовно того, що в протоколі обшуку не зазначено з якого саме автомобілю було вилучено вищевказану речовину, на переконання колегії суддів, то ця підстава не є достатньою для визнання цього доказу недопустимим, оскільки зазначені обставини можуть бути перевірені під час судового розгляду шляхом дослідження відеозапису цієї слідчої дії, що долучений до протоколу обшуку від 31.01.2023 року (арк.141 т.3).

Колегія суддів також бере до уваги правові висновки Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, що викладені в його постанові від 06.02.2024 року у справі № 645/6247/16-к (провадження № 51-6261км23), згідно яких, не надання стороною обвинувачення протоколу складеного за результатами слідчого експерименту, наявність якого під час його проведення була зафіксована відеозаписом цієї слідчої дії, не свідчить про те, що технічний носій інформації на якому зафіксовано проведення слідчого експерименту як доказ був отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод, зокрема потерпілого, а тому не ставить під сумнів його допустимість.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що технічний носій інформації, на якому зафіксовано проведення обшуку від 31.01.2023 року, а саме його відеозапис, містить достатні відомості, що відображають хід його проведення, що за своєю природою є самостійним джерелом доказів, визначеним ст. 84 КПК України.

За таких обставин, висновки суду про недопустимість доказу - протоколу обшуку від 31.01.2023 року та, як наслідок, висновку експерта від 15.03.2023 року № СЕ-19/121-23/2679-НЗПРПП, на переконання колегії суддів, є передчасним, оскільки проведення цієї слідчої дії відбулося без порушення будь-яких прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та Конституцією України, а наданий технічний носій інформації, на якому зафіксовано проведення цієї слідчої дії, за обставин цього кримінального провадження, є електронним доказом, на якому міститься інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, що повністю узгоджується з правовими висновками Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 756/10060/17, провадження № 13-3кс22).

Крім того, ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, суд першої інстанції допустив істотні суперечності в оскаржуваного вироку, з наступних підстав.

Кримінальний процесуальний закон (ст. 373 КПК України) розрізняє два види вироків: обвинувальний та виправдувальний. При цьому виправдувальний вирок ухвалюється за наявності однієї з таких підстав: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Так, ухвалення виправдувального вироку з підстави відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (п.3 ч.1 ст.373 КПК України) повинно відбуватися у разі, якщо факт вчинення обвинуваченим певного діяння встановлено, але сторона обвинувачення не зуміла переконливо для суду всебічно, повно й неупереджено доказати, що цьому діянню притаманні всі елементи складу кримінального правопорушення, інкримінованого цій особі.

Виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ухвалюється в тих випадках, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або поза розумним сумнівом не підтверджують вчинення його обвинуваченим (п.2 ч.1 ст.373 КПК України).

Разом з цим, мотивувальна частина оскаржуваного вироку містить суперечливі висновки суду щодо підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням, оскільки судом першої інстанції спочатку зазначено в мотивувальній частині вироку підставу для ухвалення виправдувального вироку, передбачену п.3 ч.1 ст.373 КПК України (не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення),а в резолютивній частині оскаржуваного вироку фактично зазначена підстава для виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 - п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України (не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим), що суперечить вищезазначеним висновкам суду першої інстанції, що зазначені в мотивувальній частині вироку.

Тобто, судом першої інстанції в мотивувальній та резолютивній частині оскаржуваного судового рішення фактично зазначено дві взаємовиключні підстави для ухвалення виправдувального вироку.

Отже, суд першої інстанції спочатку в мотивувальній частині оскаржуваного вироку дійшов висновку про необхідність виправдання обвинуваченого у зв`язку із не доведенням в діях ОСОБА_7 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень (п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України), але в резолютивній частині вироку зазначив, що обвинувачений підлягає виправданню з тих підстав, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене останнім (п.2 ч.1 ст.373 КПК України).

Колегія суддів також бере до уваги правові висновки щодо недопустимості зазначення двох різних самостійних підстав для виправдання особи, при ухваленні виправдувального вироку, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 536/2475/14-к.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що суд фактично зазначив дві різні самостійні підстави для виправдання особи, що, по-перше, суперечить вимогам ст. 373 КПК України, а по-друге, має різні юридичні наслідки для виправданої особи.

Зазначений висновок колегії суддів узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 23.10.2023 року у справі №695/1190/16-к (провадження №51-2274км23), відповідно до яких, зазначення у вироку двох самостійних і взаємовиключних підстави для виправдання особи суперечить вимогам ст. 374 КПК України.

З огляду на наведене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції зазначені докази та обставини належним чином не дослідив, не надав їм належної оцінки в оскаржуваному виправдувальному вироку, не спростував чи не підтвердив їх у відповідному об`ємі, не провів аналіз таких доказів у повному обсязі на предмет належності та допустимості, при тому, що ці фактичні обставини підлягають ретельній перевірці з метою проведення повного та неупередженого судового розгляду.

На переконання апеляційного суду, поверхневе дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні, з`ясування та перевірка вказаних обставин могли істотно вплинути на процесуальну позицію сторони обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження, з приводу обґрунтованості пред`явленого обвинувачення, його доведеності, обсягу чи кваліфікації дій або спростування версії сторони захисту чи сторони обвинувачення.

Отже, з урахуванням тієї обставини, що при апеляційному розгляді прокурор наполягав на належності та допустимості низки доказів, зібраних стороною обвинувачення, що об`єктивно не було перевірено судом першої інстанції, а сторона захисту заперечувала ці обставини, - колегія суддів дійшла висновку про передчасність висновків суду щодо виправдання обвинуваченого та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, яка була допущена при судовому розгляді.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд фактично поставив сторони у нерівні умови стосовно подання до суду доказів та доведення перед ним їх переконливості.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок чи ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді в суді апеляційної інстанції, відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадженні.

Відповідно до п.п.2, 4 ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а також висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Аналізуючи зазначені порушення, колегія суддів дійшла висновку що вони мають кількісний та системний характер в частині перевірки усіх доводів сторони обвинувачення та відповідного мотивування про це в оскаржуваному вироку, чим суд допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження про оцінці усіх доказів у справі та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, в тому числі ст.370 КПК України, загальних засад кримінального провадження, фундаментальних прав, передбачених Європейською конвенцією з прав людини, в тому числі права на справедливий суд, та такі порушення перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо обвинувачених.

З огляду на об`єм таких порушень та відсутності висновків суду з цього приводу у вироку, апеляційний суд також позбавлений можливості їх усунення за наслідками апеляційного розгляду, що можливе лише в умовах розгляду провадження по суті в суді першої інстанції.

На думку колегії суддів, зазначена низка істотних порушень, що встановлені під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції є процесуально неприпустимою, оскільки істотно впливає на висновки суду, щодо доведеності обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, згідно вимог ст. 91 КПК України.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати виправдувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 8, 17, 22, 23 КПК України, повинен був дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю належних підстав, визнати такі докази або неналежними, або недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Отже висновок суду про виправдання ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням - є передчасним, оскільки зроблений без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим, виходячи з вимог ст. 370 КПК України.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження та вимог п.1 ч.3 ст.374 і ст. 370 КПК України щодо змісту мотивувальної частини виправдувального вироку не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 10, 15, 19 ч.1 ст.7 КПК України - верховенство права, законність, диспозитивність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

З метою забезпечення належного дотримання під час судового розгляду саме цих загальних засад кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 в суді першої інстанції, що також узгоджується з вимогами п.п.2, 3 ч.1 ст.409; п.п. 2, 4 ч.1 ст.411; ч.1 ст. 412 КПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Апеляційний суд дійшов висновку, що допущені судом першої інстанції порушення, у відповідності до ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення, як того вимагає ст.370 цього ж Кодексу, а відтак такими, які згідно з ст.409 КПК України є правовою підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Таким чином, призначення нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції зможе найбільш повно та ефективно забезпечити змагальність процесу, реалізацію сторонами їх прав та виконання обов`язків, дозволить повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення та перевірити доводи сторін.

Решту апеляційних доводів прокурора колегія суддів вважає передчасними, оскільки згідно ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Водночас, колегія суддів бере до уваги правові висновки, викладені в постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.12.2020 року у справі №444/2200/15-к (провадження №51-2322кмо18), від 14.09.2020 року у справі №740/3597/17 (провадження №51-6070кмо19) та від 23.09.2019 у справі №728/2724/16-к (№51-7543кмо18), відповідно до якої, у разі встановлення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку чи ухвали суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 370, 419, ч.2 ст.416 КПК України, він не може залишити поза увагою доводи апеляційної скарги прокурора чи потерпілого щодо необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, оскільки в протилежному випадку це призведене до неможливості застосування такого закону при новому розгляді в суді першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на ту обставину, що, у разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень правопорушень, призначене останньому покарання повинно відповідати тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, в зв`язку з чим колегія суддів зауважує на тому, що під час нового судового розгляду зазначеного кримінального провадження необхідно ретельно, повно та всебічно перевірити та надати належну правову оцінку доказам в цьому провадженні, наданим стороною обвинувачення та відомостям, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , на підставі чого, за результатами такого судового розгляду, керуючись вимогами ст. 370 КПК України, постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

За таких обставин, суду першої інстанції під час нового судового розгляду слід усунути зазначені порушення, ретельно перевірити та надати оцінки усім доводам, що містяться в апеляційній скарзі прокурора, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, в тому числі норм ч.3 ст.415 та ст.416 КПК України, ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Оскільки сторони при апеляційному розгляді не заявляли будь-яких клопотань про зміну або обрання запобіжного заходу, колегія суддів, відповідно до вимог ч.4 ст.176 КПК України, позбавлена процесуальної можливості вирішувати це питання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6, ст. 409 ч. 1 п.п. 2, 3, ст. 411 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 412 ч. 1, ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Кегичівського районного суду Харківської області від 12 липня 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді :