ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/2954/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/263/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18 червня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному 26 квітня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000756, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 03 червня 2020 року Комінтернівським районним судом м.Харкова за ч.2 ст. 15, ч. 3 ст.185, ст. 395 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18 червня 2024 року ОСОБА_8 засуджено за ч.5 ст.407 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді номера обслуги 1 обслуги міномета мінометного взводу 3 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, 25 лютого 2023 року, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни та самовільно залишив місце служби без поважних причин, а саме пункт тимчасової дислокації, який на той момент знаходився за адресою: АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до моменту фактичного затримання 26 квітня 2023 року, чим порушив вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

В обґрунтування посилається на те, що судом не було враховано, що причиною залишення ОСОБА_8 військової частини було погане самопочуття, оскільки він не відновив своє здоров`я після поранення, а також через факт невиплати належної йому додаткової грошової винагороди за період з 14 лютого 2023 року по 26 квітня 2023 року у зв`язку з пораненням. Про поважність цих причин залишення місця служби, ОСОБА_8 повідомляв свого безпосереднього керівника.

Крім того, просить врахувати відповідь ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» від 22 квітня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_8 20 лютого 2023 року, 22 лютого 2023 року, 27 лютого 2023 року звертався до лікаря-дерматолога, було встановлено діагноз та призначено медичне лікування, а 21 лютого 2023 року звертався до лікаря-хірурга та був оглянутий.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження щодо нього направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Просить врахувати, що він залишив місце службу для вирішення питань, пов`язаних з виплатою належних йому коштів та у зв`язку з пораненням, про що повідомив свого командира.

Крім того, посилається на те, що суд не задовольнив його клопотання на не направив до «Моно-банку» запит щодо отримання виплат за бойові та поранення, чим порушив його право на захист.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів проведення службового розслідування командиром ОСОБА_9 щодо його пошуку, як солдата.

Судом не було взято до уваги, що за його заявою були внесені відповідно відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.384 КК України щодо свідка ОСОБА_9 .

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні просив апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін, оскільки вина обвинуваченого повністю підтверджується наявними та дослідженими судом доказами.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні вимоги апеляційних скарг підтримали в повному обсязі та просили скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, зваживши на доводи прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають за таких підстав.

Мотиви суду

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Надаючи оцінку доводам апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Проаналізувавши матеріали справи, а також зміст оскаржуваного вироку, колегія суддів дійшла висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, повністю та об`єктивно підтверджується дослідженими у ході судового розгляду доказами, які, в свою чергу, є належними, достовірним і допустимими, а також взаємодоповнюючими та, при їх системному аналізі, достатніми для вирішення кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням, а саме:

- показанням свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які пояснили, що 25 лютого 2023 року на вечірній перевірці, яка проводилася о 21:30 год. військовослужбовця ОСОБА_8 не було, де він перебував свідкам не відомо;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що ОСОБА_8 спочатку відпрошувався вийти в магазин, а потім він зникав, його шукали, такі ситуації відбувалися неодноразово. 25 лютого 2023 року після вечірньої перевірки стало зрозуміло, що обвинувачений знову зник, було проведено самостійні розшукові дії, але не було результатів, після чого був складений рапорт про самовільне залишення частини. Виникали конфлікти з обвинуваченим через те, що він здійснював крадіжку речей у своїх побратимів. Як військовослужбовець себе не проявив, проявив себе як людина, яка приносить негаразди.

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що ОСОБА_8 неодноразово залишав самовільно дислокацію частини, повертався до частини у стані алкогольного сп`яніння. Травм у обвинуваченого він не пам`ятає. Охарактеризувати ОСОБА_8 може як конфліктну безвідповідальну людину.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені показання свідків об`єктивно підтверджуються, узгоджуються та доповнюються ще й відомостями письмових доказів, які досліджені під час судового розгляду, зокрема:

- витягом із наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 20 січня 2023 року №25 військовослужбовця за призовом під час мобілізації рядового запасу ОСОБА_8 , зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 2 відділення 2 стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) військової частини НОМЕР_1 НГУ.

- витягом із наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №33 від 28 січня 2023 року військовослужбовця за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_8 , призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 27.01.2023 року №10 о/с на посаду номера обслуги 1 обслуги міномета мінометного взводу 3 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ.

- витягом із наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 27 лютого 2023 року №65 номера обслуги 1-ої обслуги міномета мінометного взводу 3 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення солдата ОСОБА_8 ( НОМЕР_2 ), у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, з 25 лютого 2023 року виключено з усіх видів забезпечення.

- витягом із наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 17 квітня 2023 року №123 звільнено з посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України номера обслуги 1-ої обслуги міномета мінометного взводу 3 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4-го батальйону оперативного призначення солдата ОСОБА_8 (Г-192322), відповідно до підпункту 14 пункту 116 розділу IV Положення «Про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ», у зв`язку з відсутністю військовослужбовця понад десять діб, - до повернення військовослужбовця у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ним військової служби) або до дня набрання чинності рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення померлим, з 06 квітня 2023 року.

- протоколом затримання ОСОБА_8 від 26 квітня 2023 року, відповідно до якого обвинуваченого затримано за адресою: м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7, о 18 год. 30 хв. 26 квітня 2023 року.

Твердження обвинуваченого та його захисника на поважність причин, які послугували залишенням ОСОБА_8 місця служби є безпідставними, виходячи з наступного.

Так, поважними причинами нез`явлення вчасно на службу можуть бути: хвороба військовослужбовця, його родичів, перешкоди стихійного характеру, поломка транспортного засобу та інші причини. Питання щодо наявності поважних причин нез`явлення вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи. Початком нез`явлення вчасно без поважних причин на службу для всіх категорій військовослужбовців вважається закінчення встановленої тривалості правомірного перебування поза службою.

Під розташуванням військової частини розуміється територія, на якій розташовано підрозділи та служби частини. Місце служби це будь-яке місце, яке збігається з розташуванням військової частини та визначене військовослужбовцю для виконання обов`язків з військової служби протягом встановленого часу, або місце, де він повинен перебувати за наказом або за розпорядженням командування.

Відповідно до медичної характеристики ОСОБА_8 02 лютого 2023 року отримав поранення та був доставлений до ЛСБ Калинівка, з діагнозом: Акубаротравма, та з 09 лютого 2023 року по 14 лютого 2023 року знаходився на стаціонарому лікуванні в КНП «Новомосковська ЦМЛ» НМР мю Новомосковськ;

З 15 лютого 2023 року по 24 лютого 2023 року перебував на стаціонарому лікуванні в МП бригади м. Харків, з діагнозом: Акубаротравма. Мікоз стоп.

Як убачається з відповіді на адвокатський запит захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 від Державної установи «Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області від 22 квітня 2024 року №33/41-1366, ОСОБА_8 з 01 січня 2023 року по 22 квітня 2024 року (день надання відповіді) не проходив стаціонарне лікування.

20 лютого 2023 року, 22 лютого 2023 року, 27 лютого 2023 року звертався до лікаря-дерматолога, було встановлено діагноз та призначено медичне лікування, а 21 лютого 2023 року звертався до лікаря-хірурга та був оглянутий, зазначено, що хірургічних патологій не виявлено.

З 27 лютого 2023 року по 22 квітня 2024 року (день надання відповіді) ОСОБА_8 до лікарів установи не звертався.

Отже, враховуючи вищенаведене, твердження обвинуваченого та його захисника про наявність поважних причин нез`явлення вчасно до місця служби через погане самопочуття та перебування на лікуванні не знайшло свого підтвердження.

Будь-яких інших поважних причин самовільного залишення ОСОБА_8 місця служби стороною захисту не надано.

Така позиція узгоджується з правовим висновком, який міститься у постанові ККС ВС від 23 листопада 2022 року у справі № 373/108/16-к, провадження № 51- 1502 км22.

Посилання обвинуваченого та його захисника на мотив, який послугував залишенню ним місця служби з`ясування питань щодо належних йому грошових виплат є безпідставним, оскільки мотив вчинення злочину не є визначальним для кваліфікації інкримінованого йому злочину. Не свідчить таке посилання й про поважність самовільного залишення ОСОБА_8 місця служби.

Враховуючи вищенаведене, доводи обвинуваченого про те, що суд порушив його право на захист, оскільки не задовольнив його клопотання про направлення запиту до «Моно банку» для уточнення питання про отримання виплат за бойові та поранення, не є слушним, так як це не має відношення до фактичних обставин обвинувачення та жодним чином на них не впливає.

Доводи обвинуваченого про відсутність доказів проведення службового розслідування щодо його пошуку, як солдата, та відсутність таких доказів в матеріалах даного кримінального провадження, не є слушними, оскільки прокурором були долучені завірені належним чином письмові докази разом з матеріалом службового розслідування, що в свою чергу було досліджено судом та надано належну правову оцінку (т.1 а.с.137-162).

Поряд з цим посилання обвинуваченого про те, що за його заявою були внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, щодо свідка ОСОБА_9 є безпідставними, оскільки судом першої інстанції надано оцінку показанням свідка у сукупності з іншими доказами та вони не визнані судом недостовірними.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного, обґрунтованого та вмотивованого висновку, що доводи сторони захисту про причини, які послугували залишенню ОСОБА_8 місця служби не є поважними, та спростовуються доказами, які досліджені судом.

Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, не містять протиріч, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України та у вироку суду в повній відповідності до вимог ч.3 ст.374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. Судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням чи скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, наведених в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого.

Отже, версія і доводи сторони захисту про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції, а також щодо суперечливості та відсутності достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено в межах санкції та правил закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України, а тому підстав для його скасування і призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, як на тому наполягають обвинувачений та захисник в своїх апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4