ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/26/25 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000254 від 26 квітня 2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.289 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим відділом ВП №1 ХРУП №2 ГУНП України в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 16.07.2024 року до ЄРДР за № 0000254 від 26 квітня 2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на підставі заяви ОСОБА_9 про те, що в березні 2022 року невстановлена особа викрала у нього автомобіль марки Suzuki Jimny білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Вільхівка (ІПНП № 1247 від 26.04.2024 року).

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що 12.03.2024 року заявник ОСОБА_9 отримав повідомлення у застосунку «ДІЯ» про перевищення швидкості його автомобілем Suzuki Jimny д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору на трасі МО5 «Київ-Одеса», який у нього зник в с. Вільхівці Харківського району Харківської області ще у березні 2022 року.

В ході проведення аналізу бази «НАІС» було встановлено, що 14.03.2024 року автомобіль марки Suzuki Jimny 2012 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 (VIN код НОМЕР_2 ) було перереєстровано на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу № 8066/24/001489 від 14.03.2024; договір укладений у СГ № 8066/24/001489 від 14.03.2024; новий номерний знак НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 .

В подальшому, згідно аналізу бази «НАІС» було встановлено, що 15.05.2024 року автомобіль марки Suzuki Jimny 2012 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 (VIN код НОМЕР_2 ) було перереєстровано на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за договором купівлі-продажу № 7089/24/1/004565 від 15.05.2024; договір укладений у СГ № 7089/24/1/004565 від 15.05.2024; новий номерний знак НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_6 .

На цей час, місце перебування автомобіля Suzuki Jimny д.н.з. НОМЕР_1 , не відоме, ним користуються особи, які ймовірно заволоділи ним протиправно.

15.11.2024 року автомобіль Suzuki Jimny д.н.з. НОМЕР_5 , 2012 року випуску, білого кольору, VIN код НОМЕР_2 , постановою слідчого СВ ВП № 1 Харківського РУП № 2 ГУ НП в Харківській області визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

15.11.2024 року прокурор Харківської окружної прокуратури Харківської області звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в якому просив накласти арешт на автомобіль Suzuki Jimny д.н.з. НОМЕР_5 , 2012 року випуску, білого кольору, VIN код НОМЕР_2 шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що метою накладання арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України, з метою недопущення приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі цих доказів, оскільки незастосування такого заходу призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також автомобіль визнаний речовим доказом та може сприяти розкриттю кримінального правопорушення та притягненню винних осіб до кримінальної відповідальності, а також має значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2024 року клопотання прокурора про арешт майна задоволено.

Суд вирішив накласти арешт на автомобіль Suzuki Jimny, білого кольору, 2012 року випуску, VIN код НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_5 шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею не було належним чином повідомлено власника майна про розгляд клопотання прокурора про арешт майна. Під час розгляду клопотання слідчим суддею не було досліджено належним чином матеріали справи та органом досудового розслідування не було доведено, що автомобіль Suzuki Jimnyбуло викрадено, оскільки ОСОБА_7 законно, відповідно до договору купівлі-продажу придбала зазначений автомобіль та під час оформлення договору у регіональному сервісному центрі МВС зазначений автомобіль перевірявся на факт того чи значиться він в угоні. Перевіркою було встановлено, що на момент вчинення правочину автомобіль не перебував у розшуку чи під будь-якою забороною, тобто ОСОБА_7 є добросовісним набувачем, а тому клопотання прокурора про арешт автомобіля не підлягає задоволенню.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор до початку судового розгляду подав клопотання в якому просив провести судове засідання без його участі та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна на підтримання вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що прокурором доведено, що майномістить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При постановленні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч.2,3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Вказані норми невраховані апелянтом в доводах, що вказує про необґрунтованість апеляційних вимог.

Колегія суддів вважає, що на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність автомобіля ознакам речових доказів, оскільки воно з огляду на дані кримінального провадження та його специфіки може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення судових експертиз, висновки яких є релевантними в таких кримінальних правопорушеннях.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання на цьому етапі досудового розслідування виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Доводи представника власника майна про те, що заявник у кримінальному провадженні не визнаний потерпілим, перебуває за кордоном та автомобіль особисто не оглядався слідчим не свідчать про необґрунтованість ухвали слідчого судді та не спростовують висновків слідчого судді про обґрунтованість наявних ризиків та необхідності збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення наявних ризиків та негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту автомобіля «саме у визначений спосіб, враховуючи можливість використання його як доказу у цьому кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що Слідчим відділом ВП №1 ХРУП №2 ГУНП України в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 16.07.2024 року до ЄРДР за № 0000254 від 26 квітня 2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,тобто за фактом незаконного заволодіння автомобілем Suzuki Jimny , 2012 року випуску, білого кольору, VIN код НОМЕР_2

На час розгляду клопотання прокурора про арешт майна місце перебування автомобіля Suzuki Jimny д.н.з. НОМЕР_1 , не відоме.

15.11.2024 року автомобіль Suzuki Jimny д.н.з. НОМЕР_5 , 2012 року випуску, білого кольору, VIN код НОМЕР_2 , постановою слідчого СВ ВП № 1 Харківського РУП № 2 ГУ НП в Харківській області визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Тобто, як убачається з матеріалів судового провадження, досудове розслідування здійснюється за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України. Тобто автомобіль Suzuki Jimny, 2012 року випуску, білого кольору, VIN код НОМЕР_2 має певний зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням (об`єкт злочину) та зберіг на собі сліди кримінального правопорушення.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем, а тому у слідчого судді були відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора, оскільки арешт майна, з метою забезпечення збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником, ані його представниками не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.

Колегія суддів, також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2024 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4