Справа № 509/5100/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду селищі Овідіополь кримінальне провадження №0000557 від 13.08.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянки України, українки, заміжня, освіта вища, фізична особа підприємець, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.4 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2024 приблизно о 10 год. 00 хв., більш точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період дії воєнного стану, введеного на всій території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, Указу Президента України №259/2022 від 18.04.2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ та Указу Президента України №341/2022 від 17.05.2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указу Президента України № 573/2022 від 12.08.2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 №2500-IX, Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» №757/2022 від 07.11.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента «Про затвердження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 №2738, Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №58/2023 від 06.02.2023, затвердженого Законом України від 07.02.2023 № 2915-ІХ, Указу Президента України від 1 травня 2023 №254/2023, затвердженого Законом України від 02 травня 2023 №3057-ІХ, Указу Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023, затвердженого Законом України від 27 липня 2023 №3275-ІХ, Указу Президента України від 16 листопада 2023 №734/2023, затвердженого Законом України від 08 листопада 2023 року № 3429-ІХ, Указу Президента України від 5 лютого 2024 №49/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України №3564-ІХ від 06.02.2024, Указу Президента України від 06.05.2024 №271/2024, затвердженого Законом України № 3684-ІХ від 08.05.2024, відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 строком на 90 діб, перебуваючи в приміщенні торгівельної зали пекарні, розташованої за адресою: Одеська область, Одеський район, с.Авангард, ТОВ «Промтоварний ринок 7-й км», вул.Подгорна, буд.195/1, побачила, як на поверхні столу знаходиться мобільний телефон без нагляду, та в цей же час, у ОСОБА_4 , раптово виник злочинний намір направлений на таємне заволодіння вказаним мобільним телефоном. Далі, ОСОБА_4 , у той же приблизно час, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, умисно, шляхом вільного доступу, із корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, викрала непомітно для оточуючих з поверхні столу вказаний мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А14» моделі «SM-A145FZSVSEK» 4/128 Gb Silver, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 6507 гривень 90 копійок, який належить працівниці вказаної пекарні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після чого, ОСОБА_4 , покинула дане приміщення із викраденим мобільним телефоном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдала матеріальну шкоду ОСОБА_6 на вказану суму.

Обвинувачена ОСОБА_7 вину не визнала та пояснила, що 05 серпня 2024 приблизно о 10-00 год. вона пішла купити захисну сітку для свого чоловіка та сина, які військові та коли поверталась то зайшла до пекарні попити кофе. Коли зайшла туди, там нікого не було, а тому вона вийшла звідти, а потім її погукала працівниця пекарні та повернувшись туди, побачила на столику біля виходу мобільний телефон сенсорний світлого кольору без чохлу. Вона спитала цю працівницю про те, чи її це телефон, на що працівниця відповіла, що ні. Тоді вона пішла звідти, узявши вказаний телефон, щоб повернути власнику. Коли вона виходила з пекарні, то зустріла на порозі двох дівчат, яких також спитала, чи не їх це телефон, на що вони відповіла, що ні. У четвер її чоловік поїхав відвести вказаний мобільний телефон до поліції по вул.Корольова, де йому сказали, що телефон потрібно віднести до поліції на ринку «7 км» на території якого все це відбувалось. В суботу її чоловік відвіз вказаний мобільний телефон до відділення поліції на ринку «7 км». Потім приїхав працівник поліції ОСОБА_8 , який сказав їй, що необхідно прибути до відділення поліції, щоб написати пояснювальну записку, що остання й зробила. В відділенні поліції, вона питала чий це телефон та чекала приблизно три години власника телефону, який так в поліцію не прийшов.

Вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.4 КК України, підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:

Показами потерпілої ОСОБА_6 , яка будучи допитана у судовому засіданні пояснила, що на початку серпня 2024 вона перебувала на роботі в приміщенні пекарні по вул.Подгорна на ринку «7 км». Також, крім неї, на роботі перебувала напарниця ОСОБА_9 . Вони на роботі печуть пиріжки та продають їх. Того дня, у період часу з 10:00 по 11:00 годин, їй подзвонила роботодавця з приводу того, щоб вона пішла у сусіднє приміщення та склала там полиці. Після телефонної розмови вона поклала належний їй мобільний телефон «Самсунг» на столик в приміщенні пекарні, який розташований біли виходу та пішла до сусіднього приміщення. Вказаний телефон був включений, заряджений, в ньому не було ні паролю, ні графічного ключа, тобто доступ к інформації телефону був вільний, в телефоні було збережено багато контактів з номерами телефонів, особисті фото та відео. Телефоном був у бузковому чохлі, з двома сім картами «Київстар» та «Водафон», та все в телефоні працювало. Вона складала полиці, приблизно 10 хвилин. Поки вона там знаходилась, їй через віконце повідомила ОСОБА_10 , що до пекарні заходила, якась дивна невідома жінка, питала чай, кофе та пиріжки, дуже сильно дивилась по сторонам, однак нічого не купила та пішла. Після того, як вона повернулась до пекарні, щоб зателефонувати роботодавці, то виявила, що її телефон пропав зі столику на якому вона його залишила. Напарниця повідомила, що окрім вказаної дивної жінки до приміщення пекарні більше ніхто не заходив. Вказана дивна жінка не зверталась до ОСОБА_10 з питаннями щодо вказаного зниклого телефону. Після виявлення викрадення вказаного мобільного телефону, ОСОБА_10 почала телефонувати з свого телефону на зниклий телефон, однак він вже був виключений. Вони повідомили про це роботодавці, яка приблизно о 15:00 год. того ж дня приїхала до пекарні та яка має доступ до відеозапису з камери встановленої всередині пекарні, та вони подивились відео, на якому видно як вказана дивна жінка викрала вказаний мобільний телефон, який їй належить. Після чого приблизно через 10 днів вказаний мобільний телефон був повернутий їй поліцією, до якої звернулась остання з заявою. При поверненні телефону, у ньому не було вже сім-карт та був відсутній чохол, телефон був заряджений приблизно на 30 відсотків, вся інформація (програми, контакти, фото та відео тощо) на телефоні була видалена. Після того як поліція повернула їй мобільний телефон, до пекарні прийшла жінка, яка викрала телефон та повідомила, що це вийшло випадково, попросила вибачення.

Показами свідка ОСОБА_11 , яка будучи допитана у судовому засіданні пояснила, що в серпні 2024, у проміжок часу із 10-00 по 11-00 год. вона разом з напарницею ОСОБА_12 перебували на роботі в пекарні на ринку «7 км» по вул.Подгорна. Там вони печуть пиріжки та продають їх. У цей час, ОСОБА_13 подзвонила роботодавець та попросила, щоб вона пішла до сусіднього приміщення для того щоб помити полиці. Після закінчення телефонної розмови ОСОБА_13 поклала свій мобільний телефон «Самсунг» у чохлі бузкового кольору на столик у приміщенні пекарні при виході та пішла до сусіднього приміщення, ОСОБА_10 бачила, як вона поклала телефон. Окрім, них на роботі в пекарні нікого не було, роботодавці не було. Після цього до приміщення пекарні зайшла невідома дівчина, яка присутня в залі судового засідання в якості обвинуваченої, та спитала у неї, чи можна купити пиріжки, кофе, на що остання відповідала, що у них не має кофе, тоді ця дівчина пішла, при цьому вона два рази заходила та виходила з приміщення протягом короткого проміжку часу. Коли ця дівчина пішла, то ОСОБА_10 зайшла до приміщення кухні пекарні, щоб помити посуд. В пекарні є зал для покупців та кухня, які з`єднані між собою дверми, які завжди відчинені, та ці двері розташовані напроти входу до пекарні, та тому з кухні вільний огляд залу для покупців. Вказана дівчина дивно себе поводила, у неї постійно бігали очі та вона метушилася. Далі, до приміщення пекарні повернулась ОСОБА_13 , якій було потрібно подзвонити роботодавці за вказані полиці та яка виявила, що на столику відсутній її мобільний телефон, який вона там залишена. Вся ця ситуація відбулась впродовж приблизно 10 хвилин. Вона почала телефонувати на вказаний зниклий мобільний телефон зі свого телефону, однак мобільний телефон ОСОБА_13 вже був виключений. Далі, вони подзвонили роботодавці з даного приводу, так як у приміщенні пекарні встановлені камери спостереження, та остання має доступ до них, та під час перегляду відео з камер вони побачили, як вказана дивна дівчина забрала мобільний телефон. Більше окрім неї, до приміщення пекарні не заходив. Вказана дівчина не зверталась до неї з приводу вказаного мобільного телефону, який лежав на столику та не питала у неї, чий це мобільний телефон. Після цього дня працівники поліції приблизно через 10 днів повернули ОСОБА_13 викрадений мобільний телефон. Вказана дівчина (обвинувачена) до часу повернення мобільного телефону працівниками поліції не здійснювала жодний дій, щоб добровільно повернути вказаний телефон власниці. Після повернення телефону працівниками поліції обвинувачена приходила до них в пекарню, де вибачилась перед ОСОБА_13 за викрадений телефон.

Показами свідка ОСОБА_14 , який будучи допитаний у судовому засіданні пояснив, що із ОСОБА_7 вони є далекими родичами та підтримують дружні відносини. 12.08.2024 йому зателефонувала ОСОБА_7 та попросила його сходити з нею до поліції, яка звинувачувала ОСОБА_7 у крадіжці мобільного телефону. На що ОСОБА_15 погодився та на наступний день пішов з ОСОБА_7 до відділу поліції на рику «7 км», де працівники поліції повідомили йому щодо викрадення чужого мобільного телефону з боку ОСОБА_7 та показали відео цього. На шляху до поліції ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_15 , що вже повернула за проханням поліції вказаний телефон, який вона знайшла, який лежав нічийний на столику в булочній на 7 км, а поліція її звинувачує в крадіжці цього телефону.

Показами свідка ОСОБА_16 , який будучи допитаний у судовому засіданні пояснив, що він працює оперуповноваженим СКП Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області. З обвинуваченою він знайомий, в родинних стосунках не перебуває. У серпні 2024 до поліції надійшла заява про вчинення кримінального правопорушення, слідчим було відкрите кримінальне провадження по даному факту та оперативному підрозділу надане доручення, в ході виконання якого ним за допомогою оперативно-розшукових заходів була встановлена ОСОБА_17 , яка здійснила крадіжку мобільного телефону з буфету, який знаходиться на промтоварному ринку 7 км у селище Авангард. Було встановлено місце перебування ОСОБА_7 , а саме місце її роботи по вул.Підгірна. Він прибув до ОСОБА_7 на роботу, представився та запропонував пройти до сектору поліцейської діяльності №1 на ринку 7 км для з`ясування обставин вчинення даного злочину, на що остання добровільно погодилась и прослідувала разом з останнім до вказаного відділення поліції на ринку. У приміщенні поліції ОСОБА_7 повідомляла, що вона не перебувала у буфеті, про мобільний телефон нічого не казала, однак після перегляду відео з камери спостереження з приміщення буфету, вона повідомила, що дійсно перебувала у буфеті, де на столику знайшла мобільний телефон, який вона збиралась повернути. Пройшов певний проміжок часу та вказаний телефон не був повернутий, згідно оперативно-розшукових заходів він був виключений. Вказаний мобільний телефон ОСОБА_7 вже видала слідчому, після того як її місцезнаходження встановив він та запросив до приміщення поліції. Після вчинення крадіжки вказаного мобільного телефону, він встановив ОСОБА_18 приблизно за 10 днів, може за тиждень, за цей час до поліції на ринку 7 км ніхто не звертався з приводу добровільного повернення вказаного мобільного телефону. Після того, як він встановив ОСОБА_7 , він склав рапорт, який передав слідчому. Далі всі подальші слідчі дії із ОСОБА_7 , проводив слідчий, в них участі не приймав. Те, що ОСОБА_7 причетна до вчинення даного злочину та її місцезнаходження, він встановив за допомогою відео з камери спостереження у приміщенні буфету та відео к камер спостереження встановлених на ринку.

Крім того, вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.4 КК України підтверджується також зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:

протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 13.08.2024 від ОСОБА_6 в якій вона зазначає про те, що 05.08.2024 в період часу з 10:00 год. по 10:30 год. у приміщенні пекарні за адресою: АДРЕСА_3 , у неї був таємно викрадений її мобільний телефон «Samsung Galaxy A14» моделі «SM-A145FZSVSEK»;

протоколом огляду місця події від 13.08.2024 та таблиця ілюстрації до нього за участю ОСОБА_6 під час якого було оглянуте приміщення пекарні за адресою: АДРЕСА_3 та зафіксоване розташування предметів у ньому;

заявою від 19.08.2024 від ОСОБА_4 адресована слідчому щодо добровільної видачі мобільного телефону «Samsung Galaxy A14». ОСОБА_7 під час судового розгляду на судовому засіданні ОСОБА_7 повідомила, що дана заява дійсно була написана нею, однак дата її написання ні 19 числа, а 11 числа, а також те, що вказаний мобільний телефон приніс її чоловік;

дорученням оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України від 13.08.2024, під час виконання якого було встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетна ОСОБА_4 , про що мається відповідний рапорт оперуповноваженого СКП Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 ;

протоколом огляду місця події від 19.08.2024 та таблиця ілюстрації до нього, під час якого ОСОБА_4 знаходячись у приміщенні сектору поліцейської діяльності №1 Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області добровільна видала слідчому вказаний вище мобільний телефон «Samsung Galaxy A14» моделі «SM-A145FZSVSEK». Даний мобільний телефон був визнаний речовим доказом постановою слідчого від 19.08.2024;

копією коробки на вказаний вище мобільний телефон «Samsung Galaxy A14» моделі «SM-A145FZSVSEK» та копія чеку № НОМЕР_3 із магазину «Фокстрот» про купівлю 24.10.2023 даного мобільного телефону за 6599 гривень, які були надані слідчому потерпілою ОСОБА_6 ;

висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи №4014/24 від 16.08.2024, відповідно до якого вартість вказаного мобільного телефону «Samsung Galaxy A14» моделі «SM-A145FZSVSEK», з урахуванням зносу, станом на 05.08.2024 становила 6507,90 гривень;

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.08.2024 та довідка до нього, під час якого свідок ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_4 , як ту, яка 05.08.2024 близько о 10:00 год. знаходилась у приміщенні пекарні за адресою: АДРЕСА_3 , після уходу якої було виявлено відсутність мобільного телефону належного ОСОБА_6 ;

«DVD-R» диском із відеозаписом (назва відео-файлу «document_565285383») з камери відеоспостереження з приміщення пекарні, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , на якому видно, як жінка зовнішньо схожа на ОСОБА_4 забирає мобільний телефон, який лежить на столику біля виходу у приміщенні пекарні. Даний диск з відеозаписом був визнаний речовим доказом постановою слідчого від 19.08.2024. Під час судового розгляду у судовому засіданні після перегляду вказаного відеозапису, ОСОБА_7 підтвердила, що на відео знаходиться саме вона та на ньому видно, як вона знайшла мобільний телефон;

протоколом огляду предмета від 19.08.2024 та таблиця ілюстрація до нього за участю підозрюваної ОСОБА_4 , під час якого була переглянута вказана вище відеозапис з камери відеоспостереження з приміщення пекарні, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , та остання повідомила, що на даному відеозапису зафіксована саме вона, та вона бере зі столику біля виходу у приміщенні пекарні мобільний телефон, який вона вважає, що знайшла на цьому столику.

Згідно Постанов Верховного Суду від 23.06.2020 та від 18.07.2019: заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна. На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна. Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.

Таким чином, зі урахувань показань потерпілої, свідків, обвинуваченої, досліджених письмових доказів, можна дійти до висновку, що факт того, що обвинувачена ОСОБА_7 викрала мобільний телефон, повністю підтверджується дослідженими фактичними даними в їх сукупності під час судового розгляду та узгоджується із практикою Верховного суду України. У ОСОБА_7 було багато можливостей для виявлення (ідентифікації) законного власника майна, жодним з яких остання не скористалась, що свідчить про не бажання її повернути вказаний мобільний телефон власнику, а саме: ОСОБА_7 могла звернутись до працівниці пекарні у приміщення якої вона виявила чужий мобільний телефон; могла звернутись до охорони або адміністрації ринку на території якого знаходиться вказана пекарня, тим паче вона й сама працювала на цьому ринку неподалік від місця вчинення даного злочину; могла подзвонити до поліції; могла по вказаному мобільного телефону подзвонити на номери, які там були збережені. Навпаки, ОСОБА_7 вжила активних заходів, щоб протиправні її дії не були викриті виключила вказаний мобільний телефон, щоб на нього ніхто не міг додзвонитись. До дня вилучення вказаного мобільного телефону працівниками поліції, ОСОБА_7 не вжила жодних дій щодо повернення власнику вказаного мобільного телефону, та вжила всіх заходів, щоб її протиправні дії не були викриті, а саме на момент вилучення вказаного мобільного телефону працівниками поліції, у ньому вже були відсутні сім-карти, а також стерта вся наявна там інформація - контакти з номерами телефонів, фотографії, відеозаписи та різні програми.

ОСОБА_7 таємно викрала чуже майно, в умовах воєнного стану, а тому кримінальну відповідальність вона повинна нести за ст.185 ч.4 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного нею кримінального правопорушення - дане кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів, особу винної - особа раніше не судима, сімейний стан - заміжня, характеристику - задовільну, на обліку у лікаря наркологу та психіатра не перебуває, вік.

Обставин, які б обтяжували вину обвинуваченої, відповідно до ст.67 КК України немає.

Обставин, які б пом`якшували вину обвинуваченої, відповідно до ст.66 КК України немає.

З урахуванням даних обставин, суд приходить до висновку про те, що покарання ОСОБА_7 повинно бути призначено у виді позбавлення волі, зі застосуванням ст.ст.75,76 КК України, оскільки її виправлення можливе без ізоляції від суспільства, що відповідає загальним вимогам призначення покарання.

Відповідно до ст.126 КПК України з ОСОБА_7 на користь судового експерта ОСОБА_19 підлягають стягнення процесуальні витрати в сумі 320 грн. за проведення експертизи.

Речові докази - «DVD-R» диск із відеозаписом, підлягає зберіганню при матеріалах справи.

Керуючись ст.ст.369,373-376 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.4 КК України і призначити їй покарання, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

У відповідності до ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття покарання, якщо вона протягом трьох років іспитового строку не скоїть іншого кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази - «DVD-R» диск із відеозаписом, зберігати при матеріалах справи.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь судового експерта ОСОБА_19 (свідоцтво №1886 від 09.06.2017 р.) стягнути процесуальні витрати в сумі 320 грн. за проведення експертизи.

Вирок може бути оскаржений до палати по кримінальним справам Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції на протязі 30-ти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1