ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/227/25 Справа № 695/3559/19 Категорія: ч.2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000702 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 жовтня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кропивна Золотоніського району Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, особою з інвалідністю 3 групи, раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання, у зв`язку з закінченням строків давності.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 3343,33 грн. матеріальної шкоди та 4173 грн. завданої моральної шкоди.

Вирішена доля речових доказів, відповідно до ст. 100 КПК України.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.10.2024 виправлено описку у резолютивній частині вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.10.2024, зазначено правильним, що ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.10.2024 ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 08 липня 2019 року, близько 14-00 год. перебуваючи в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх шкідливих наслідків, умисно кулаком правої руки наніс два удари: один - в область правого ока; другий в підборіддя, а після падіння потерпілої, ногою наніс множинні удари по тілу ОСОБА_10 , заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, травматичною ерозією рогівки правого ока, синців обох стегон. Згідно висновку судово-медичної експертизи №05-8-01/263 від 25.07.2019 травма голови зі струсом головного мозку, травматична ерозія рогівки правого ока відносяться - до категорії легких ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці обох стегон відносяться - до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просила його скасувати та прийняти нову ухвалу, якою визнати ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України та виправдати з підстав не доведення вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що заява ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення не містить числа, місяця та року складення такої заяви, а також підпису, що остання попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, передбачену статтею 383 Кримінального кодексу України, що є грубим порушенням п. 2 Розділу 2 Порядку № 100 зі сторони працівників Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

У заяві ОСОБА_10 , зазначено, що: «На підтвердження завдання мені тілесних ушкоджень надаю копію висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 25.07.19 № 05-8-01/263», однак заява, не містить будь-яких додатків в тому числі і додатку у вигляді висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 25.07.2019 року № 05-8-01/263, тому є незрозумілим, яким чином у фабулі витягу із ЄРДР від 05.08.2019 року 23:23:22 за № 0000702 могло з`явитися посилання на висновок судово-медичної експертизи № 05-8-01/263 від 25.07.2019.

Протокол слідчого експерименту не був підписаний спеціалістом, що був присутній при його проведенні.

При проведенні слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_10 була присутня свідок ОСОБА_11 , яка бачила показання потерпілої, що вплинуло на об`єктивність наданих свідком свідчень.

Судово-медичні експертизи № 05-8-01/263/364 від 21.10.2019 року та № 05-8-01/263/362 від 19.10.2019 року є неналежними доказами та не могли бути використані судом першої інстанції в якості доказів у кримінальному провадженні, оскільки експертом ОСОБА_12 безпосередньо взяті вихідні відомості висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 05-8-01/263 від 25.07.20219, сама медична документація не збиралася та не надавалася експерту будь-яким суб`єктом збирання доказів у кримінальному провадженні.

В суді першої інстанції не було встановлено, а потерпіла не змогла пояснити, яким чином до матеріалів кримінального провадження потрапив висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 25.07.2019 за № 05-8-01/263. Матеріали провадження не містять даних про отримання вказаного висновку, а також медичної документації потерпілої слідчим від останньої.

Вважає вказані висновки судово-медичних експертиз недопустимими доказами, оскільки не доведено джерело походження предмета дослідження.

Також просить повторно дослідити докази перелік яких зазначено в прохальній частині апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити; думки прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили вирок суду залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені з врахуванням дійсних обставин події та ґрунтується на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні в їх сукупності та взаємозв`язку, та їм дана правильна юридична оцінка, з чим погоджується і колегія суддів.

Так, незважаючи на невизнання винуватості, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підтверджується доказами, які безпосередньо досліджено судом, зокрема: показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_13 , поясненнями свідка ОСОБА_14 та дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_10 суду першої інстанції показала, що 08.07.2019, близько 14-00 год. разом із своєю свекрухою ОСОБА_14 заїхали до будинку по АДРЕСА_2 , забрати свої речі. Коли вони зайшли до будинку, то побачили ОСОБА_15 , яка в будинку ходила в її одязі, через що між ними виник конфлікт. В цей час до будинку зайшов ОСОБА_7 , почав нецензурно лаятись, декілька разів (3 чи 5) вдарив її кулаком в голову, після чого виштовхав з будинку, повалив на траву та ще декілька разів ударив ногами по тілу. Весь цей час свекруха ОСОБА_14 намагалася захистити її та почала кричати присутнім щоб ті викликали швидку допомогу та поліцію. Коли приїхала швидка, то їй поміряли тиск, який був дуже високий та дали відповідні таблетки. В цей час вона перебувала в шоковому стані, які пояснення давала працівникам поліції та швидкої допомоги не пам`ятає. Від госпіталізації в той момент відмовилася, однак після події вона проходила лікування близько 15 днів.

Також потерпіла пояснила суду, що вона надавала слідчому виписку з лікарні, в тому числі відповідні виписки від офтальмолога та з неврології. Як оформляв слідчий вказані документи та як вони були долучені до матеріалів справи їй не відомо.

Свідок ОСОБА_13 суду першої інстанції показала, що 08.07.2019 приїхала на службовому автомобілі разом із ОСОБА_14 та ОСОБА_10 до будинку останньої. Вона із водієм залишилася чекати в автомобілі, а ОСОБА_14 та ОСОБА_10 пішли до будинку. Через деякий час почули жіночі крики, тому вона, зайшла на подвір`я домоволодіння де побачила як ОСОБА_10 свариться із чоловіком та останній ударив її кулаком в живіт від чого вона упала. Також побачила, що у ОСОБА_10 було червоне око, а тому відразу викликала швидку допомогу. Коли приїхала швидка, то ОСОБА_7 відпустив собаку з ланцюга та впустив на подвір`я тільки лікарів.

Свідок ОСОБА_14 на підставі ст. 63 Конституції України відмовилася від дачі показань, оскільки обвинувачений є її сином.

Разом з тим в судому засідання було оголошено лист ОСОБА_14 , який отримано судом 13.11.2023, в якому остання повідомила суд, що вона не має змоги свідчити в судовому засіданні проти свого сина, оскільки має слабке здоров`я, а тому обов`язково рознервується, даючи свідчення в судовому засіданні. Поряд із цим повністю підтримала дані нею на досудовому розслідуванні свідчення та підтвердила, що 08.07.2019 за обставин вказаних у пред`явленому обвинуваченні її син ОСОБА_7 побив потерпілу ОСОБА_10 , про що вона добровільно свідчила на досудовому розслідуванні. Також вказувала, що ОСОБА_7 та ОСОБА_15 давно перебувають у стосунках, відкрито жили та живуть як чоловік та дружина.

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку, як докази, дані, що містяться в:

- заяві ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення від 02.08.2019 року, з якої вбачається, що 08.07.2019 близько 14:00 год. по АДРЕСА_2 ОСОБА_7 завдав їй легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- копіях результату огляду офтальмолога від 08.07.2019 та виписці з історії хвороби №5282.

- висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 25.07.2019р. за №05-801/263, згідно якого у ОСОБА_10 виявлено тілесне ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, травматичною ерозією рогівки правого ока, синці обох стегон. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмета чи предметів, відносяться: травма голови зі струсом головного мозку, травматичною ерозією рогівки правого ока до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці обох стегон - до категорії/ легких тілесних ушкоджень.

- висновку судово-медичної експертизи від 18.10.2019р. за №05-8-01/263/362, згідно якого у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження травма голови зі струсом головного мозку, травматичною ерозією рогівки правого ока, синці обох стегон. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмета чи предметів, відносяться: травма голови зі струсом головного мозку, травматичною ерозією рогівки правого ока до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці обох стегон - до категорії/ легких тілесних ушкоджень. За висновком експерта не виключною є ймовірність виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 при обставинах, зафіксованих під час проведення слідчого експерименту за її участю.

- висновку судово-медичної експертизи від 21.10.2019р. за №05-8-01/263/364, згідно якого у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження травма голови зі струсом головного мозку, травматичною ерозією рогівки правого ока, синці обох стегон. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмета чи предметів, не виключною при обставинах, зафіксованих під час проведення слідчого експерименту за участю свідка.

- протоколі слідчого експерименту від 09.09.2019 та відеозаписі до нього, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_10 в присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , під час якого потерпіла розповіла та продемонструвала яким чином їй було нанесено удари та спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_7 ;

- протоколі слідчого експерименту від 09.09.2019 року та відеозаписі до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_14 в присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , під час якого свідок розповіла та продемонструвала яким чином ОСОБА_10 було нанесено удари та спричинено тілесні ушкодження.

- протоколі слідчого експерименту від 09.09.2019 року та відеозаписі до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_18 в присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , під час якого свідок розповіла та продемонструвала яким чином ОСОБА_10 було нанесено удари та спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_7 .

Оцінюючи вказані докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а доводи захисника щодо відсутності доказів доведення винуватості ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються вищенаведеними доказами.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо критичної оцінки показань свідка ОСОБА_19 про не заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_10 під час події, яка відбулася 08.07.2019, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_19 перебувають у стосунках та остання є співмешканкою обвинуваченого, а також такі її пояснення суперечать дослідженим в ході судового розгляду доказам, показаннями потерпілої, свідків, висновками судово-медичних експертиз.

За результатами апеляційного розгляду встановлено, що показання потерпілої ОСОБА_10 , в яких вона вказала на обставини спричинення їй обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень 08.07.2019 є логічними, чіткими, послідовними та узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , висновками експертів та протоколами слідчих експериментів з відеозаписами до них за участі потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які відтворили обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 , та підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тому суд першої інстанції, давши їм відповідну оцінку, обґрунтовано поклав в основу вироку, як такі, що відповідають критеріям ст. 85,86 КПК України.

Показання потерпілої та допитаних в ході судового розгляду свідків вірно відображені у вироку, що в сукупності надали суду першої інстанції можливість відтворити реальну картину подій, що відбулися між потерпілою та обвинуваченим, і в свою чергу викривають протиправні дії обвинуваченого, а тому судом першої інстанції обґрунтовано взято до у ваги та покладено в основу вироку показання свідка ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .

Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що судово-медичні експертизи № 05-8-01/263/364 від 21.10.2019 року та № 05-8-01/263/362 від 18.10.2019 року є неналежними доказами та не могли бути використані судом першої інстанції в якості доказів у кримінальному провадженні, оскільки експертом ОСОБА_12 безпосередньо взяті вихідні відомості висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 05-8-01/263 від 25.07.20219, сама медична документація не збиралася та не надавалася експерту будь-яким суб`єктом збирання доказів у кримінальному провадженні, були предметом розгляду судом першої інстанції та не знайшли свого об`єктивного підтвердження, з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Проведенні у кримінальному провадженні висновки судових експертиз складені судовим експертом, який був попереджений про кримінальну відповідальність ст. 384, 385 КК України. Зазначені висновки експерта не викликають сумнівів щодо достовірності їх результатів, тому суд першої інстанції визнав їх належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та учасниками судового провадження не доведено. Під час проведення експертиз були додержані всі вимоги закону, дотримані права учасників процесу, а самі висновки експертів достатньо мотивовані. Проаналізувавши зміст висновків експерта та співставивши їх з показаннями потерпілої, свідків та з фактичними даними, що містяться в інших матеріалах, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність, допустимість та достовірність їх результатів.

Згідно ч. 2 ст. 242 КПК України призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим.

Якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 вказаного Кодексу слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації.

Таким чином, у наведеній ситуації, зважаючи на статті 22, 290, 412 КПК України у їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону було би невідкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що могло потягнути за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 зазначеного Кодексу. Разом із цим, безспірно встановлена свідома добровільна мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про надання на стадії виконання ст. 290 КПК України доступу до документів, які досліджував експерт, автоматично не ставить під сумнів допустимість висновку цього експерта. Більш того, таке право може бути реалізовано під час судового чи апеляційного розгляду кримінального провадження, що не суперечить меті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як установлено в цій справі, при ознайомленні в порядку ст. 290 КПК України з матеріалами досудового розслідування, в тому числі з даними проведеної експертизи № 05-8-01/263/364 від 21.10.2019 року та № 05-8-01/263/362 від 18.10.2019 року, сторона захисту не порушувала питання про надання їй доступу до медичної документації, за результатами дослідження якої експертом було сформовано висновки.

Вказана позиція щодо застосування норм права викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 754/14281/17 (провадження № 51-218 кмо 19)

Як вбачається з матеріалів справи експерт при проведені експертиз № 05-8-01/263/364 від 21.10.2019 та № 05-8-01/263/362 від 18.10.2019, був попереджений про кримінальну відповідальність, про що свідчить його підпис в експертному дослідженні.

З огляду на викладене доводи захисника в апеляційній скарзі про недопустимість як доказу висновку судово-медичних експертиз № 05-8-01/263/364 від 21.10.2019 та № 05-8-01/263/362 від 18.10.2019 щодо виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_10 через не відкриття на стадії виконання ст. 290 КПК України стороні захисту медичних документів, на яких ґрунтується експертне дослідження, є неприйнятними.

Положеннями ст. 93 КПК України передбачено право потерпілого на збирання доказів шляхом витребування й отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 101 КПК України висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

За матеріалами даного кримінального провадження висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 05-8-01/263 від 25.07.2019 був поданий до поліції разом з заявою про вчинене кримінальне правопорушення, а в подальшому медична документація надавалася потерпілою безпосередньо слідчому, про що остання наголошувала в суді першої інстанції, тобто зазначені медичні дані органом досудового розслідування отримані відповідно до процесуального Закону.

З висновків експерта № 05-8-01/263/362 від 18.10.2019 та № 05-8-01/263/364 від 21.10.2019 вбачається, що вони проведенні на підставі висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 05-8-01/263 від 25.07.2017. Експертом ОСОБА_12 викладено опис тілесних ушкоджень, виявлених експертом ОСОБА_20 під час безпосереднього огляду потерпілої ОСОБА_10 та дослідження медичної карти стаціонарного хворого № 5282 на ім`я ОСОБА_21 .

В ході збирання доказів на виконання приписів ч. 2 ст. 242 КПК України щодо обов`язковості проведення експертизи на предмет встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень стороною обвинувачення було забезпечено проведення судово-медичної експертизи для встановлення тяжкості завданих тілесних ушкоджень.

Враховуючи, що зазначені експертизи проведено особою, яка володіє спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, об`єктивних підстав не довіряти результатам експертизи та вважати її висновки недостовірними у апеляційного суду не має.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 101 КПК висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Зміст оцінки цього джерела доказів полягає у визначенні його допустимості для використання у кримінальному провадженні та повноти і достовірності викладених у ньому відомостей.

Зі змісту статей 242,245 КПК України вбачається, що експертиза проводиться лише за дорученням сторін кримінального провадження; слідчого судді за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 Кодексу. Для залучення експерта прокурор або слідчий у порядку, визначеному ст. 242, 245 КПК України, звертаються до слідчого судді з клопотанням про проведення експертизи. Зазначені положення КПК України в даному кримінальному провадженні, на думку колегії суддів були дотримані. Висновки експерта відповідають також вимогам до їх змісту, передбаченим ч. 1 ст. 102 КПК у частині обов`язковості зазначення коли, де, ким (імені, освіти, спеціальності, свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, стажу експертної роботи, наукового ступеню, вченого звання, посади експерта) та на якій підставі була проведена експертиза; місця і часу проведення експертизи; хто був присутній при проведенні експертизи; переліку питань, що були поставлені експертові; опису отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом; докладного опису проведених досліджень, у тому числі методів, застосованих у дослідженні, отриманих результатів та їх експертної оцінки; обґрунтованих відповідей на кожне поставлене питання.

За наявності сумнівів щодо достовірності медичних документів, які були об`єктом експертного дослідження, сторона захисту, реалізуючи закріплені у статтях 22, 26 КПК України принципи змагальності й диспозитивності, на стадії дослідження висновку експерта мала процесуальну можливість клопотати про надання відповідних документів, про призначення повторної або додаткової експертизи, однак цього не зробила. Істотних порушень порядку отримання наданих експерту для дослідження медичних документів не встановлено.

Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що заява ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення не містить числа, місяця та року складення такої заяви, а також додатків в тому числі і додатку у вигляді висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 25.07.2019 року № 05-8-01/263, колегія суддів вважає необґрунтованими.

За змістом ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом із цим слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що заява потерпілої ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення відповідає вимогам ч. 5 ст. 214 КПК України, містить дату її складання 02.08.2019 та її особистий підпис, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність (т. 1 а.с. 129). Вказана заява була зареєстрована в Золотоніському ВП (м. Золотоноша) ГУНП в Черкаській області 02.08.2019 за № 65/П-372, до якої додано додатки на 10 арк., про що свідчить відтиск штемпеля реєстрації вхідної кореспонденції на заяві (т. 1а.м. 129). Серед додатків наявні копія висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 25.07.2019 № 05-8-01/263, копія огляду ОСОБА_10 лікарем офтальмологом від 08.07.2019, виписка з історії хвороби № 5282 ОСОБА_10 ..

Відсутність в заяві підпису ОСОБА_10 про повідомлення її про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, передбачену ст. 383 КК України, не є предметом розгляду в даному кримінальному провадженні, не стосується пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 та не впливає на зміст винесено по справі рішення, тому колегією суддів до уваги не приймається.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 посилається на те, що протоколи слідчих експериментів та сама слідча дія проведена із суттєвим порученням чинного законодавства, оскільки з протоколами проведення слідчих експериментів не ознайомлений спеціаліст, відсутній його підпис, який був присутнім при проведенні даної слідчої дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

До участі у слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Тобто у такий спосіб як проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор має змогу з`ясувати, зокрема, механізм подій, що відбувалися, в цілому або окремих їх деталей, підтвердити або спростувати можливості існування якогось явища, з`ясувати механізм утворення слідів і таке інше.

Під час слідчого експерименту слідчий, прокурор не допитує особу, а лише перевіряє або уточнює певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тому зафіксовані в документі (протоколі) результати слідчого експерименту не є тотожними наданим слідчому, прокурору показанням, про які йдеться у частинах 1 та 4 ст. 95 КПК України.

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_10 від 09 вересня 2019 року у цій слідчій дії брали участь потерпіла ОСОБА_10 , поняті: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , інша особа ОСОБА_22 (т. 1 а.м. 137-139), з протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_14 від 09 вересня 2019 року у цій слідчій дії брали участь свідок ОСОБА_14 , поняті: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , інша особа ОСОБА_22 (т. 1 а.м. 142-144), так і з відеозаписів до них, потерпіла і свідок своїми діями відтворювали обставини події злочину.

Слідчий експеримент проводився при відеофіксації вказаних слідчих (розшукових) дій. Складені за результатами проведених слідчих експериментів протоколи підписані усіма учасниками цих слідчих (розшукових) дій без будь-яких заяв чи зауважень.

Протоколи слідчих експериментів за участі потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 відповідають вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст. 104 КПК України, а самі слідчі дії проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України.

Колегія суддів зауважує, що не підписання спеціалістом протоколів слідчих експериментів не є підставою для визнання протоколів недопустимими доказами. Враховуючи, що сторона захисту не ставить під сумнів інформацію, відображену в цих протоколах.

Також захисник зазначає, що при проведенні слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_10 , була присутня свідок ОСОБА_14 , яка бачила показання потерпілої, що вплинуло на об`єктивність наданих свідком свідчень, такі посилання колегія суддів вважає безпідставними.

З матеріалів кримінального провадження, протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_10 вбачається, що при проведенні слідчої дії були присутні потерпіла, поняті та інша особа, про присутність свідка ОСОБА_14 при вказаній слідчій дії матеріали провадження відомостей не містять.

Разом з тим слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_14 був проведений після проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_10 , в ході якого свідок показала про конфлікт між її сином та потерпілою ОСОБА_10 та про нанесення ударів кулаками ОСОБА_7 в обличчя та по тілу потерпілої ОСОБА_10 . Слід зауважити, що свідок ОСОБА_14 була безпосереднім очевидцем подій, які відбулися 08.07.2019 між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_10 , їй відомі обставини спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, тому стверджувати, що свідок надала необ`єктивні свідчення підстави відсутні.

Більш того стороною захисту не вказано яким чином присутність свідка ОСОБА_14 при проведенні слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_10 вплинуло на об`єктивність її показань та подальше встановлення фактичних обставин кримінального провадження.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зазначені вимоги судом першої інстанції виконано у повному обсязі.

Оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності колегія суддів вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 , доведене.

При дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності та прийшов до обґрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_7 в спричиненні потерпілій ОСОБА_10 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином у вироку суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, які суд дослідив та оцінив з дотриманням положень статей 85, 86, 88, 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їх достовірності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 та скасування вироку суду, який є законним, обґрунтованим і вмотивованим, та прийняття ухвали, якою ОСОБА_7 визнати не винуватим та виправдати у зв`язку з не доведенням вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 . За наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції відповідно до повноважень по розгляду апеляційної скарги, визначених ч. 1 ст. 407 КПК України, та положень ст. 417 цього кодексу, позбавлений процесуальної можливості скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити ухвалу, якою особу виправдати. Підстави для закриття провадження у даній справі відповідно до вимог п.1,2 3 ч. 1 ст. 284 КПК України відсутні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для скасування вироку у зв`язку невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до положень, передбачених ч.1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції повністю підтверджуються дослідженими доказами та доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а апелянтом не наведено жодної, з передбачених наведеною вище статтею підстав, які б дозволили дійти висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, оскільки у відповідності до положень ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

В результаті апеляційного перегляду судового рішення, колегією суддів не встановлено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, істотних порушень, передбачених ч.2 ст.412 КПК України, які є безумовною підставою для скасування рішення, - апелянтом не наведено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, яке відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є співмірним вчиненому, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та обґрунтовано звільнив останнього від його відбування на підставі ст.ст. 49, 74 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності з моменту скоєння кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а підстави для його скасування та закриття провадження відсутні.

Керуючись ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати

у х в а л и л а :

Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді