Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-сс/4805/143/25
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

підозрюваного: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 07 лютого 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 07 лютого 2025 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 07.04.2025 року без визначення розміру застави.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та існують ризики, передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, розгляд справи в межах дії попередньої ухвали суду завершити не має можливості, підстав для застосування менш суворого запобіжного заходу не має, оскільки менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам.

В апеляційній скарзі захисник просить відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою та ухвалу слідчого судді скасувати.

Вказує, що прокурор не обґрунтував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою призначено за межами строку досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим заходом і він може бути застосованим тоді, коли жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених у ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

07.11.2024 року о 12:00 год. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

08.11.2024 року ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

08.11.2024 року ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07.01.2025 року.

06.01.2025 року ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира строк тримання під вартою продовжено до 08.02.2025 року.

05.02.2025 року у вказаному кримінальному провадженні змінено правову кваліфікацію з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України

06.02.2025 року ОСОБА_6 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри.

06.02.2025 року старший слідчий СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Крім того, з практики Європейського Суду з прав людини випливає, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Докази долучені до клопотання свідчать, що ОСОБА_6 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України

Крім того, обґрунтованість зміненої підозри апелянтом не оскаржується.

Слідчий суддя також достатньо обґрунтував свої висновки про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; впливати на потерпілого та свідків.

Колегія суддів враховує, що потерпілим у вказаному кримінальному провадженні є товариш підозрюваного, а основним свідком є племінник, а тому у разі зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, підозрюваний може незаконно впливати на них шляхом підкупу, переконання, залякування, схилення до зміни показань, з метою уникнення відповідальності за вчинення тяжкого злочину.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії тяжкого злочину, вчинений проти життя та здоров`я особи, враховуючи існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як зазначено в апеляційній скарзі захисника, на думку апеляційного суду не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими та законними висновки слідчого судді про наявність достатніх підстав, згідно вимог ст. 194 КПК України для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі підозрюваного. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є ускладненим.

Доводи сторони захисту про те, що запобіжний захід продовжено ОСОБА_6 за межами строку досудового розслідування є помилковими, оскільки строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом.

Стаття 290 КПК України призупиняє перебіг строків досудового розслідування, однак не скасовує і не зупиняє стадію досудового розслідування.

На момент звернення до слідчого судді з клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 прокурор не звернувся до суду з обвинувальним актом, підозрюваному та захиснику відомо про надання доступу до матеріалів кримінального провадження, однак ознайомлення має відбутися після розгляду клопотання, а тому запобіжний захід продовжено ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування.

Доводи захисника, що підозрюваний раніше не судимий, є військовослужбовцем, хворіє, не є переконливим аргументом для можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки це не стримало його від протиправної поведінки, відповідно до підозри.

Даних про те, що захворювання ОСОБА_6 унеможливлюють його перебування в умовах попереднього ув`язнення матеріали справи не містять.

Таким чином, вирішуючи клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 та неможливості на даний час у застосуванні менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тому, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 вчинено із застосуванням насильства, що давало підстави не визначати розмір застави.

Апеляційний суд також враховує і те, що обвинувальний акт вже перебуває в суді і підготовче засідання призначено на 25.02.2025 р., а тому питання доцільності продовження тримання під вартою ОСОБА_6 , можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу може бути вирішено судом в підготовчому засіданні, однак на час прийняття рішення слідчим суддею, зважаючи на відкриття стороні захисту матеріалів досудового розслідування такі підстави були відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги, також не спростовують правильність висновків слідчого судді.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 07 лютого 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: