Справа № 166/724/24 Провадження №11-кп/802/311/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000037 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 07 лютого 2025 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Любешівського районного суду Волинської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.125, ч.3 ст.152 КК України.

В судовому засіданні прокурор у кримінальному провадженні подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки ризики, визначені ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжних заходів, не відпали, а продовжують існувати.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 07 лютого 2025 року клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 07 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Таке своє рішення місцевий суд мотивував тим, що прокурором доведено, що з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, оскільки наведені в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає ухвалу суду незаконною. Вказує на те, що мотиви і підстави подачі клопотання про продовження тримання під вартою жодним чином не змінились від викладених у попередніх клопотаннях, окрім дати оформлення клопотання, так як і не змінились мотиви ухвалення рішення суду про продовження тримання під вартою від мотивів попередніх ухвал. Посилається на те, що у клопотанні прокурора не наведено жодного нового аргументу, чому стосовно нього не можливо застосувати менш суворий запобіжний захід, такий як цілодобовий арешт. Просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримували апеляційну скаргу та просили скасувати ухвалу і застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Приписами ст.197 КПК України регламентовано, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно положень ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Вимогами ст.177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Матеріалами провадження стверджується, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.125, ч.3 ст.152 КК України, зокрема, особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років. Обвинувачений ніде не працює, не має офіційного і неофіційного заробітку, раніше притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Обгрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 стверджується такими доказами: протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , в ході якого потерпіла повідомила про обставини вчинення зґвалтування; допитом неповнолітньої потерпілої, проведеного слідчим суддею в порядку ст.225 КПК України; висновком експерта від 06.02.2024, згідно якого у потерпілої виявлено тілесні ушкодження в ділянках правого та лівого стегон; протоколом огляду місця події від 04.02.2024, під час якого було вилучено простирадло з слідами речовини бурого кольору; а також показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ..

Місцевим судом у достатній мірі встановлені підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

При цьому судом першої інстанції обґрунтовано враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не судимий, має постійне місце проживання, де характеризується задовільно, є військовозобов`язаним, ніде не працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, яка є особою з інвалідністю, однак обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.162, ч.3 ст.152 КК України, санкція останнього з яких передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років, тобто дане кримінальне правопорушення відповідно до приписів ч.6 ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Також враховано і конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, тобто зґвалтуванні неповнолітньої потерпілої, яке було вчинено після незаконного проникнення до житла потерпілої.

Судом першої інстанції взято до уваги і показання неповнолітньої потерпілої, яка у судовому засіданні вказала, що обвинувачений, перебуваючи під вартою, через коло своїх родичів намагався вплинути на неї та батьків з метою відкликання ними заяви про зґвалтування.

На даний час триває судовий розгляд даного кримінального провадження. А тому, на переконання апеляційного суду, заявлені прокурором ризики продовжують існувати.

Суд апеляційної інстанції вважає, що продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, місцевий суд врахував як обставини, передбачені ст.184 КПК України, так і обставини, визначені ст.199 КПК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , вік та стан його здоров`я, відсутність документального підтвердження неможливості його утримання в умовах слідчого ізолятора, обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, ставлення обвинуваченого ОСОБА_7 до інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, з урахування особи потерпілої, апеляційний суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 07 лютого 2025 року щодо нього без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: