12.02.2025 Єдиний унікальний номер 205/2360/16-к
1-кп/205/344/25
Справа №205/2360/16-к
Провадження №1-кс/205/344/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, кримінальне провадження за обвинуваченням:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта вища, одруженого, раніше не судимого, який проживав за адресою: в АДРЕСА_1 , працював електромонтером КСК «Шинник», у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.121 ч.2, 296 ч.2 КК України;

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня-спеціальна, одруженого, раніше не судимого, працюючого електриком ТОВ «Автомотив», проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.121 ч.2, 296 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , 16 травня 2015 року, близько 15 години 40 хвилин, рухались по вул.Сугака, в м.Дніпро, де в районі буд.2 побачили раніше їм не знайомих потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Бажаючи самоствердитись шляхом демонстрування своєї фізичної сили, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підійшли до потерпілих, при цьому ОСОБА_8 , діючи в групі осіб із ОСОБА_7 , безпричинно, із хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи встановлені у суспільстві елементарні правила поведінки, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, висловлюючи на адресу потерпілих нецензурну лайку, умисно наніс один удар кулаком в обличчя потерпілого ОСОБА_6 , спричинивши йому фізичний біль. Потерпілий ОСОБА_6 , намагаючись уникнути подальшого спричинення йому тілесних ушкоджень з боку обвинувачених, діставши належний йому мобільний телефон, висловив намір здійснити виклик працівників поліції та зателефонував за номером «102». В цей момент, обвинувачений ОСОБА_8 , не бажаючи бути викритим працівниками правоохоронних органів, продовжуючи вчиняти злочин, діючи в групі осіб, із хуліганських мотивів, підібрав із землі дерев`яну палицю та супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, умисно наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар вказаною палицею в область голови ззаду, спричинивши фізичний біль та розбивши мобільний телефон. Усвідомлюючи наміри обвинуваченого ОСОБА_8 на спричинення йому тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_6 намагався втекти з місця події, однак ОСОБА_8 , продовжуючи вчиняти злочин, підібрав з землі фрагмент цеглини, кинув його у бік ОСОБА_6 , влучивши останньому в область спини ззаду, чим спричинив йому фізичного болю.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи присутнім під час вчинення хуліганських дій своїм братом обвинуваченим ОСОБА_8 , бажаючи їх продовження, діючи в групі осіб, безпричинно, із хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи встановлені у суспільстві елементарні правила поведінки, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, наніс удар кулаком в обличчя потерпілого ОСОБА_9 , від якого останній впав на землю. Після цього, продовжуючи вчиняти злісне хуліганство, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел на спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, діючи групою осіб, стали наносити останньому удари, при цьому ОСОБА_7 наніс потерпілому не менше одного удару правою ногою в область голови, а ОСОБА_8 наніс потерпілому не менше одного удару дерев`яною палицею у верхню частину тулубу.

Таким чином, в результаті хуліганських дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які уперто не припинялись упродовж 10 хвилин, потерпілому ОСОБА_9 були спричинені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забою та саден м`яких тканин голови в лівій тім`яній ділянці голови, із крововиливом в м`які тканини голови, перелом скроневої кістки з переходом на основу черепу, гостра епідуральна гематома (за даними оперативного втручання обсягом близько 120 см?) в стадії розсмоктування, із явищами продуктивного запалення, дрібними вторинними крововиливами лівої скроневої та правої тім`яної області; забій лівої тім`яної долі та правої скроневої частки з морфологічними ознаками розсмоктування, організації, формування гліальних рубців та внутрішньо-мозкових крововиливів; субарахноідальний крововилив в скронево-тім`яно-потиличній ділянці ліворуч, вторинні крововиливи в набряклих м`яких мозкових оболонках, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких, за ознакою небезпеки для життя. Смерть потерпілого ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 від черепно-мозкової травми з саднами, крововиливами в товщу м`яких тканин голови з внутрішньої сторони, переломами кісток склепіння та основи черепу, епідуральною гематомою, крововиливами під м`якими мозковими оболонками та в речовину головного мозку.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 своєї вини не визнали та пояснили суду, що 16 березня 2015 року, близько 15 години, вони направились до дачного кооперативу «Зелена нива», який розташований неподалік від їх будинку. Коли вони підходили до дачної ділянки їх сусіда, побачили ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , які на їх думку перебували у стані сп`яніння та розбирали металевий контейнер, на що вони зробили їм зауваження та порекомендували покинути дачний кооператив. У відповідь на зауваження, ОСОБА_6 почав поводитися агресивно, висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою та став наближатися до них, тримаючи в руках ломик та погрожуючи фізичною розправою, на що ОСОБА_8 підняв руки та став у захисну стійку, після чого ОСОБА_6 зупинився. Після цього вони ще раз висловили ОСОБА_9 та ОСОБА_6 свою вимогу залишити територію дачного кооперативу та направились на свою дачну ділянку. Приблизно через 15 хвилин, повертаючись назад, вони знову побачили на тому ж місці ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , після чого під`їхав патрульний автомобіль поліції, при цьому, працівники поліції, не бажаючи слухати їх пояснення, вислухали пояснення ОСОБА_6 , посадили їх в автомобіль та відвезли до відділення поліції. У відділенні поліції їм повідомили, що вони нібито вчинили правопорушення, а саме: спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , після чого ввечері того ж дня вони пішли додому. При цьому, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили суду, що ударів ні руками, ні ногами, ні будь-якими предметами ОСОБА_9 та ОСОБА_6 не наносили.

Не зважаючи на те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не визнали себе винуватими у вчиненні інкримінованих їм злочинів, їх винуватість повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 16 березня 2015 року, з телефону її брата ОСОБА_9 , їй подзвонив ОСОБА_6 , який повідомив, що її брата побили двоє незнайомих осіб, у зв`язку з чим він перебуває у реанімації лікарні ім.Мечникова. В подальшому, її брата перевезли до 5-ї лікарні, де він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 від отриманих тілесних ушкоджень.

Потерпілий ОСОБА_6 суду підтвердив, що 16 березня 2015 року, близько 15 години 30 хвилин, він, разом з потерпілим ОСОБА_9 , перебували на звалищі, яке розташоване в районі військового містечка на виїзді з м.Дніпро в напрямку м.Кривий Ріг, де збирали металобрухт. Коли вони чекали автомобіль, який повинен був забрати зібране, до них підійшли обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , при цьому останній, наблизившись до нього, без попередження наніс йому удар кулаком в обличчя, а коли він відійшов та намагався по телефону викликати поліцію, підібрав на землі дерев`яну палицю та наніс йому удар по руці, в наслідок чого телефон випав. Крім того, коли він спробував відійти з місця конфлікту, обвинувачений ОСОБА_8 почав кидати у нього камінням, поціливши у спину, чим спричинив фізичного болю. Після цього обвинувачений ОСОБА_8 направився в бік потерпілого ОСОБА_9 , який на той момент лежав на землі та наніс йому удар палицею, в той час як обвинувачений ОСОБА_7 , який також перебував біля ОСОБА_9 , також наносив йому удари ногами по голові. Після цього були викликані працівники поліції, по приїзду яких вони надали пояснення та обвинувачених повезли до відділення поліції для подальшого з`ясування обставин, а вони з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , який прийшов на його прохання, направились в бік АЗС, де ОСОБА_9 стало зле, у зв`язку з чим він зателефонував працівникам поліції, які виїжджали на місце та викликав «швидку допомогу», яка відвезла їх у лікарню. Крім того, потерпілий ОСОБА_6 пояснив суду, що з потерпілим ОСОБА_9 він спілкувався майже щодня і до подій 16 березня 2015 року ніяких тілесних ушкоджень у нього не бачив та про будь-які конфлікти за участю ОСОБА_9 йому відомо не було.

Свідок ОСОБА_10 також підтвердив суду, що 16 березня 2015 року, близько 15 години 30 хвилин, отримавши дзвінок від свого брата потерпілого ОСОБА_6 , він прибув до звалища, яке розташоване поблизу вул.Сугака, де побачив свого брата та його знайомого потерпілого ОСОБА_9 , у яких були тілесні ушкодження, а також обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , при цьому, під час спілкування з потерпілими, останні повідомили йому, що їх побили обвинувачені. Через короткий проміжок часу приїхали працівники поліції, які опитали їх, після чого забрали обвинувачених у відділ поліції для з`ясування обставин, а вони втрьох направились додому. Коли вони дійшли до заправки, потерпілому ОСОБА_9 стало зле, після чого вони подзвонили працівникам поліції, які здійснювали виїзд до них та викликали «швидку допомогу». В подальшому, приїхали працівники поліції, а після них бригада «швидкої допомоги», яка забрала потерпілих та повезла до лікарні.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суду пояснили, що 16 березня 2015 року, перебуваючи у складі автопатруля, вони отримали виклик про те, що по вул.Сугака у лісосмузі відбувається бійка, після чого вирушили на місце події. Коли вони приїхали на місце події, там перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , у якого була велика гематома на голові, а також обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Під час спілкування, ОСОБА_6 пояснив, що вони з ОСОБА_9 збирали на дачах металобрухт, після чого до них підійшли обвинувачені, які спровокували конфлікт, в результаті чого між ними сталася бійка, під час якої обвинувачені спричинили ОСОБА_9 тілесні ушкодження, наносячи удари, в тому числі, дерев`яною палицею. Після цього вони відібрали заяву від ОСОБА_6 та разом з обвинуваченими поїхали до районного відділу поліції для подальшого з`ясування обставин. Коли вони перебували у відділу поліції, на телефон ОСОБА_13 зателефонував ОСОБА_6 та пояснив, що ОСОБА_9 втратив свідомість, на що вони порекомендували викликати «швидку допомогу» та також повернулись на вказане ОСОБА_6 місце, де виявили ОСОБА_9 , який дійсно перебував без свідомості. Після цього, майже одночасно з ними, приїхала «швидка», яка забрала ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у лікарню. Крім того, зазначені свідки пояснили суду, що під час спілкування з учасниками конфлікту, обвинувачені пояснювали їм, що по дачах постійно ходять безхатченки, які вчиняють крадіжки, їм це набридло і вони постійно їх звідки проганяють. Зазвичай безхатченки на їх вимоги реагують спокійно та йдуть, а ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на їх вимоги не реагували, в результаті чого між ними виникла бійка, під час якої ОСОБА_8 став наносити потерпілим удари дерев`яною палицею, яку знайшов на місці.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 суду підтвердили, що 16 березня 2015 року, у другій половині дня, перебуваючи у складі реанімаційної бригади «швидкої допомоги», отримали виклик на криворізьку трасу, в районі АЗС «ОККО», у зв`язку з побиттям людини. Приїхавши на місце, вони побачили ОСОБА_9 , який лежав без свідомості на землі у лісосмузі та у якого була велика гематома на голові, а також ОСОБА_6 та трьох працівників поліції. Після цього вони забрали ОСОБА_9 , якому в автомобілі «швидкої» надали першу необхідну допомогу, а також ОСОБА_6 та відвезли їх у лікарню ім.Мечнікова, оскільки ОСОБА_9 перебував у важкому стані.

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи №459/ЛЕ/158 від 15 червня 2015 року (Т.1., а.с.99-101), комісійної судово-медичної експертизи №242 від 28 грудня 2015 року (Т.2., а.с.116-140) та комісійної судово-медичної експертизи №43/к від 16 березня 2016 року (Т.3., а.с.15-29), у потерпілого ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забою та саден м`яких тканин голови в лівій тім`яній ділянці голови, із крововиливом в м`які тканини голови, перелом скроневої кістки з переходом на основу черепу, гостра епідуральна гематома (за даними оперативного втручання обсягом близько 120 см?) в стадії розсмоктування, із явищами продуктивного запалення, дрібними вторинними крововиливами лівої скроневої та правої тім`яної області; забій лівої тім`яної долі та правої скроневої частки з морфологічними ознаками розсмоктування, організації, формування гліальних рубців та внутрішньо-мозкових крововиливів; субарахноідальний крововилив в скронево-тім`яно-потиличній ділянці ліворуч, вторинні крововиливи в набряклих м`яких мозкових оболонках, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких, за ознакою небезпеки для життя. Смерть потерпілого ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 від черепно-мозкової травми з саднами, крововиливами в товщу м`яких тканин голови з внутрішньої сторони, переломами кісток склепіння та основи черепу, епідуральною гематомою, крововиливами під м`якими мозковими оболонками та в речовину головного мозку.

Зазначені висновки судово-медичних експертиз суд вважає належними та допустимими доказами, оскільки вони доповнюють одна одну в частині переліку виявлених у потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, визначення їх ступеню тяжкості, а також причин смерті потерпілого та не перебувають у протиріччі з іншими доказами.

В той же час, не приймаються судом до уваги твердження, які містяться у підсумках: (відповідь на питання 2, абзац 5,6; Т.2., а.с.136) висновку комісійної судово-медичної експертизи №242 від 28 грудня 2015 року, щодо неможливості виникнення виявленої у ОСОБА_9 гематоми 16 березня 2015 року, оскільки вони зроблені на підставі некоректного вживання терміну «печінкова щільність» при описанні лікарем характеру гематоми, яку виявили у потерпілого ОСОБА_9 , у протоколі операції, що було підтверджено в судовому засіданні під час допиту лікарів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які проводили оперативне втручання, а також члена комісії ОСОБА_18 .

Крім того, як зазначено у висновку комісійної судово-медичної експертизи №43/к від 16 березня 2016 року, для оцінки можливості визначення давності спричинення ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 були передосліджені шматочки головного мозку і його оболонки. За результатами судово-гістологічного дослідження встановлено, що характер та динаміка морфологічних процесів не суперечить даті травми потерпілого, викладеній у постанові слідчого, тобто 16 березня 2016 року. Крім того, з метою уточнення висновків вказаної комісійної експертизи, в судовому засіданні було допитано доповідача по справі експерта ОСОБА_19 , який повністю підтвердив висновки, в тому числі, і в частині дати спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також повністю підтверджується: протоколом огляду місця події та фото-таблицями до нього від 08 квітня 2015 року (Т.1., а.с.31-40), протоколом огляду трупа ОСОБА_9 від 02 квітня 2015 року (Т.1., а.с.46), протоколом тимчасового доступу від 04 червня 2015 року (Т.1., а.с.85-88), під час якого була вилучена історія хвороби ОСОБА_9 ; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 липня 2015 року (Т.1., а.с.121-123, 124-126), під час яких потерпілий ОСОБА_6 впізнав обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 як осіб, які 16 березня 2015 року завдали ударів йому та спричинили тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 ; протоколами проведення слідчого експерименту від 06 липня 2015 року (Т.1., а.с.127-136), а також від 03 листопада 2015 року (Т.1., а.с.177-181), під час яких потерпілий ОСОБА_6 вказав на обставини, за яких обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завдали ударів йому та потерпілому ОСОБА_9 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, при цьому вказав на кількість та локалізацію нанесених ударів; висновком судово-медичної експертизи №459/ЛЕ/169 від 07 липня 2015 року (Т.1., а.с.143-144), згідно з яким тілесні ушкодження в ділянці голови потерпілого ОСОБА_9 могли виникнути при обставинах, на які вказує ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту; а також долученими до справи речовими доказами, якими визнані: DVD-R диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , а також історії хвороби ОСОБА_9 (Т.3., а.с.43, 44).

На думку суду, зазначені вище докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, та в повній мірі доводять вину ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Доводи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо непричетності до спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень від яких настала його смерть, а також до вчинення хуліганських дій, не можуть бути прийняті судом до уваги, з огляду на наступне.

Так, як було встановлено під час судового розгляду та вказані обставини не заперечували самі обвинувачені, вони, а також потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , 16 березня 2015 року, близько 15 години 30 хвилин, перебували в районі дачного кооперативу «Зелена нива», який розташований на виїзді з м.Дніпро, де між ними дійсно відбувся конфлікт.

Під час конфлікту, як було встановлено із показань допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 , обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вчинили хуліганські дії, під час яких завдали йому фізичного болю, а також спричинили потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала його смерть. Аналогічні показання щодо обставин вказаних подій потерпілий ОСОБА_6 надав і під час проведення слідчих експериментів за його участю від 06 липня та 03 листопада 2015 року, зазначивши при цьому локалізацію та кількість ударів нанесених обвинуваченими потерпілому ОСОБА_9 і його показання, в цій частині, повністю узгоджуються та підтверджуються висновками судово-медичної експертизи №459/ЛЕ/169 від 07 липня 2015 року.

Крім того, допитані в судовому засіданні працівники поліції ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які безпосередньо виїжджали на виклик, також підтвердили суду, що крім потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , брата останнього ОСОБА_10 , а також обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на місці події нікого не було. При цьому, по приїзду на місце, вони бачили у потерпілого ОСОБА_9 велику гематому на голові, а потерпілий ОСОБА_6 відразу вказав саме на обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як на осіб, які спричинили зазначені тілесні ушкодження. Крім того, зазначені свідки підтвердили суду, що під час спілкування з учасниками конфлікту, самі обвинувачені на той час не заперечували спричинення ними тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 . Будь-яких доказів того, що отримання тілесних ушкоджень в області голови, які перебувають у причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого ОСОБА_9 , могло мати місце за інших обставин, або за участю інших осіб, ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, отримано не було, а аналіз показань допитаних в судовому засіданні свідків та потерпілого ОСОБА_6 , у сукупності з іншими доказами, беззаперечно свідчить про те, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 спричинили саме обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Не можуть бути прийняті до уваги та відхиляються судом також доводи сторони захисту і в частині визнання недопустимими доказів, зібраних після 16 лютого 2016 року, через істотні, на думку сторони захисту, порушення кримінально-процесуального законодавства та права на захист, допущені при продовженні строку досудового розслідування, оскільки вони не є істотними або такими, що порушують право особи на захист настільки та не можуть бути безумовною підставою для визнання доказів недопустимими. Крім того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження (Т.2., а.с.222-227), під час отримання відповідних клопотання та постанови про продовження строку досудового розслідування, ні захисником, ні обвинуваченими, не було зазначено про будь-які порушення, які перешкоджали реалізувати їм своє справо на захист.

Таким чином, проаналізувавши доводи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також зіставивши їх з доказами по справі, які були досліджені під час судового розгляду, суд розцінює показання обвинувачених як усталену модель захисту від пред`явленого обвинувачення, форму реалізації права на захист і бажання уникнути кримінальної відповідальності і покарання за вчинення тяжкого злочину.

З урахуванням викладеного, оцінивши вищенаведені докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинувачених за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого та за ч.2 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень які, відповідно до ст.12 КК України, належать до категорії тяжких та нетяжких злочинів, дані про особу обвинувачених, які раніше не судимі, характеризуються позитивно, мають на утриманні неповнолітніх дітей.

Обставин, які б пом`якшували, або обтяжували покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , передбачених ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також попередження нових кримінальних правопорушень як самими обвинуваченими, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, але не в максимальному розмірі, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Вирішуючи питання щодо заявлених цивільних позовів: потерпілою ОСОБА_5 про стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 65 000 грн. та моральної шкоди на суму 200 000 грн.; потерпілим ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 шкоди на суму 10 000 грн., суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.ст.22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

В той же час потерпілою ОСОБА_5 до позовної заяви не додано жодного доказу, який підтверджує понесені нею витрати на лікування та поховання брата ОСОБА_9 .

Розглядаючи цивільний позов ОСОБА_5 в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає, що він підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілої ОСОБА_5 , яка була завдана їй незаконними діями обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 шляхом спричинення тяжких тілесних ушкоджень її брату ОСОБА_9 , від яких останній помер, враховуючи характер, обсяг та тривалість душевних страждань, яких зазнала потерпіла, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає заявлений розмір моральної шкоди у сумі 200 000 грн. таким, що повністю відповідає глибині моральних страждань та переживань потерпілої, а також таким, що підлягає стягненню з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В той же час, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 шкоди в сумі 10 000 грн., оскільки позовні вимоги належним чином не обґрунтовані та не підтверджені.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.121 ч.2, 296 ч.2 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на дев`ять років;

- за ч.2 ст.296 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років.

Строк покарання ОСОБА_7 відраховувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Зарахувати в строк покарання термін тримання під вартою: з 22 вересня до 02 жовтня 2015 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.121 ч.2, 296 ч.2 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на дев`ять років;

- за ч.2 ст.296 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років.

Строк покарання ОСОБА_8 відраховувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Зарахувати в строк покарання термін тримання під вартою: з 22 вересня до 02 жовтня 2015 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Стягнути, солідарно, з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Речові докази по справі: DVD-R диск з відеозаписом та історії хвороби ОСОБА_9 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1