Справа №610/676/17
Пр. №1-кп/621/2/25
Ухвала

іменем України

15 січня 2025 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України, -

в с та н о в и в:

В провадженні Зміївського районного суду Харківської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Ухвалою від 10.10.2024 обвинуваченого ОСОБА_6 оголошено в розшук та надано дозвіл на затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно ухвали від 15.01.2025 судове провадження відновлено.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи його тим, що обвинувачений неодноразово не з`являвся до суду, залишив місце свого проживання та у подальшому був оголошений у розшук, відтак ризики передбачені ст.177 КПК України, що полягають у можливості переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та перешкоджати кримінальному провадженню продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник заперечували проти клопотання прокурора просили застосовувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт у нічний період доби. Заперечення мотивовано тим, що ОСОБА_6 не має наміру переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною 1, пунктом 5 частини 2 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно пункту 1"с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд враховує, що на даний час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- обвинувачений ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, з метою уникнення покарання;

- обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, які на даний час не допитані;

- обвинувачений ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу судом також оцінюються в сукупності обставини, визначені ст. 178 КПК України, а саме: 1) тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення; 2) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 3) відомості про особу обвинуваченого та його репутацію.

Доводи обвинуваченого та захисника не спростовують встановлених судом обставини та не спростовують існування вищезазначених ризиків.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому стосовно ОСОБА_6 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

З урахуванням ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 176 - 178, 182-184, 186, 193, 194, 196, 197, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів у Державній установі "Харківський слідчий ізолятор".

Взяти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під варту негайно в залі суду.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 , рахувати з 15 січня 2025 року.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 встановити до 15 березня 2025 року включно.

Виконання ухвали доручити співробітникам відділу поліції №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області та направити ОСОБА_6 до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3