Справа № 158/1842/23 Провадження №11-кп/802/477/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих - ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_11 ,

захисника - ОСОБА_12 ,

представника цивільного відповідача - ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000461 від 15 травня 2023 року за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 , представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 квітня 2024 року, яким ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, із середньою освітою, одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визначено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 223 200 (двісті двадцять три тисячі двісті) гривень 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 223 200 (двісті двадцять три тисячі двісті) гривень 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 223 200 (двісті двадцять три тисячі двісті) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вироком вирішено питання речових доказів, арештованого майна та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду ОСОБА_11 визнано винуватим та засуджено за те, що він 15 травня 2023 року близько 07 години 20 хвилин, керуючи автомобілем марки «RЕNAULT МASTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Н-22 сполученням «Устилуг-Луцьк-Рівне» зі сторони м. Луцьк Волинської області в напрямку м. Рівне Рівненської області, поблизу будинку АДРЕСА_3, не уважно стежив за дорожньою обстановкою, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перетнув подвійну суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.3., яку перетинати заборонено, виїхав на зустрічну смугу руху, далі на посадковий майданчик автобуса, що рухається за встановленим маршрутом, де допустив наїзд передньою лівою частиною автомобіля на ОСОБА_14 , який знаходився на посадковому майданчику автобуса з велосипедом в руках і був повернутий право-боковою поверхнею до автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до висновку експерта отримав наступні тілесні ушкодження: закрита хребетно-спинномозкова травма, розрив між хребцевими ділянками в грудному відділі хребта з повним розривом спинного мозку; дифузно-обмежений крововилив на внутрішній поверхні м`яких тканин голови; закрита травма грудної клітки: злами ребер з обох сторін із розривами пристінкової плеври в ділянках переломів ребер, крововиливи із розривами коренів легень, гематоракс (кров у грудній порожнині), крововиливи в середостіння; розрив розшаровуючої аневризми, висхідної частини грудного відділу аорти в місці звиразкування атеросклеротичної бляшки, гемоперікард - наявність в навколосерцевій сумці 300 мілілітрів кубічних згортків крові, тампонада серця кров`ю; закрита тупа травма живота: травматичні черезкапсулярні розриви печінки, селезінки, гемоперитонеум (кров у черевній порожнині), крововилив навколо правої нирки; закритий злам правої ключиці; садна тіла, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і в даному конкретному випадку спричинили смерть потерпілого.

Причиною смерті ОСОБА_14 є закрита хребетно-спинномозкова травма, що супроводжувалась зламом хребта та повним розривом спинного мозку, що призвело до розвитку травматичного шоку, який і є безпосередньою причиною смерті.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_11 п. 2.3б, п. 10.1, п. 11.2, параграфу 1 розділу 34 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (з наступними змінами та доповненнями), а саме:

- п. 2.3 (б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 11.2 - на дорогах, які мають дві або більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом;

- параграфу 1 розділу 34 - лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 і 1.3 перетинати забороняється.

Таким чином, ОСОБА_11 своїми діями, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть іншій людині.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність і вказане призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує, що судом не в повній мірі взято до уваги особу обвинуваченого, його посткримінальну поведінку та не перевірено можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання із встановленням іспитового строку. Просить оскаржений вирок змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки, покласти на останнього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

- представник потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 вказує, що вирок оскаржується у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що щире каяття ОСОБА_11 було вимушеним визнанням своєї вини задля пом`якшення покарання, останній під час досудового слідства не давав визнавальних показань, проте вказаним обставинам судом не було надано належної оцінки. Зазначає, що цивільний позов підлягав задоволенню повністю.

Просить скасувати оскаржений вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_11 покарання у виді 5 років позбавлення волі, повністю задовольнити цивільний позов потерпілих.

У заперечені на апеляційну скаргу представник відповідача у цивільному позові ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» - адвокат ОСОБА_13 вказує про безпідставність та необгрунтованість апеляційних вимог потерпілих. Акцентує увагу, що з потерпілими було досягнуто домовленості, що в разі добровільного виконання вироку Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 квітня 2024 року в термін до 25 травня 2024 року вони зобов`язуються не подавати апеляцію та більше претензій до ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» мати не будуть. Просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги представника потерпілих та залишити вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 квітня 2024 року в частині часткового задоволення цивільного позову без змін.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, який апеляційну скаргу сторони захисту повністю заперечив, апеляційну скаргу представника потерпілих підтримує в частині цивільного позову, обвинуваченого та його захисника, які в повному обсязі підтримали свої апеляційні вимоги та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника сторони потерпілих, а в частині цивільного позову поклалися на розсуд суду, представника потерпілих, який підтримав свою апеляцію та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, представника цивільного відповідача, який підтримав своє заперечення, щодо задоволення апеляційних скарг поклався на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції всебічно, повно, й неупереджено з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення ч. 2 ст. 286 КК України.

Кваліфікація дій та доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є правильною, і ніким із учасників судового провадження в апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду не оскаржуються.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, та доводів представника потерпілих щодо м`якості призначеного ОСОБА_11 покарання, то колегія суддів враховує таке.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час призначення ОСОБА_11 покарання судом першої інстанції у повній мірі враховано усі обставини, передбачені ст. 65 КК України, та дані про особу обвинуваченого, у тому числі і ті, на які покликається захисник у поданій апеляційній скарзі.

Так, при призначенні ОСОБА_11 покарання місцевим судом враховано, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким, вчинений з необережності, та його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно, на обліках в психіатра та в нарколога не перебуває, його ставлення до вчиненого діяння.

Обставин, які обтяжують покарання, під час розгляду справи місцевим судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_11 покарання у межах санкції інкримінованої йому статті, а саме у виді позбавлення волі на мінімальний строк - 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

На думку колегії суддів, такі висновки місцевого суд, з урахуванням обставин цього кримінального провадження, відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.

Перевіряючи твердження сторони захисту про можливість звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів враховує таке.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Зокрема, судом першої інстанції враховано обставини, які пом`якшують покарання, те, що під час судового розгляду обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, розповів про всі обставини події, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, попросив пробачення у потерпілих та продемонстрував готовність понести призначене судом покарання.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, вважливим є врахування балансу інтересів обвинуваченого та потерпілих, які втратити рідну людину внаслідок необережних дій обвинуваченого, а в апеляційній скарзі захисника не наведено нових обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину або які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити б про явну суворість призначеного покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, яке необхідно відбувати реально.

Призначення покарання ОСОБА_11 із застосуванням ст. 75 КК України за встановлених обставин у цьому кримінальному провадженні, на думку колегії суддів, не буде ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ОСОБА_11 , так і іншими особами.

Враховуючи зазначене вище, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Водночас не знайшли свого підтвердження, під час апеляційного розгляду, покликання представника потерпілих щодо необхідності призначити ОСОБА_11 більш суворе покарання.

З приводу апеляційних доводів представника потерпілих про те, що у обвинуваченого відсутня така пом`якшуюча покарання обставина як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального провадження колегія суддів зазначає наступне.

Слід зауважити, що щире каяття як таке, характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Оскільки під час судового розгляду обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, розповів про всі обставини події, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, попросив пробачення у потерпілих та продемонстрував готовність понести призначене судом покарання, що знайшло своє підтвердження й під час апеляційного розгляду, то такі доводи представника потерпілих є безпідставними.

Наявними в матеріалах кримінального провадження відомостями підтверджується вжиття ОСОБА_11 після вчинення кримінального правопорушення (ДТП відбулося 15.05.2023) заходів задля надання потерпілим матеріальної допомоги, а саме скрінш-шотами переписки з потерпілим ОСОБА_8 від 24.05.2023, скрін-шотами квитанцій про оплату коштів на картковий рахунок потерпілих від 25.05.2023, 26.05.2023, платіжною інструкцією від 25.05.2023. (т.1 а.к.п. 111-113, 124-125).

Тобто, місцевим судом в посткримінальній поведінці ОСОБА_11 правильно встановлено саме наявність активного сприяння розкриттю кримінального провадження, щирого каяття, як обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Необгрунтованими, на думку колегії суддів, є покликання представника потерпілих, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано наслідки, які наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесли потерпілі та внаслідок вказаного безпідставно задоволено цивільний позов частково.

Частиною 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Водночас колегія суддів зазначає, що добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди.

Разом з цим, факт відшкодування завданої злочином, як матеріальної, так і моральної шкоди повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Наданими представником відповідача у цивільному позові документами підтверджується факт добровільного виконання ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» вироку Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 квітня 2024 року в частині відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, розмір яких було визначено судом першої інстанції.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження наявні і відомості про оплату ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» страхового відшкодування потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (1/3 частка відшкодування моральної шкоди відповідно до п.27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та витрати на поховання) (т.1 а.к.п. 157-163).

В свою чергу, судом першої інстанції правильно акцентовано увагу, що втрата найвищої соціальної цінності, передбаченої Конституцією України, не може вимірюватись в жодному грошовому еквіваленті.

Разом з тим, вирішуючи питання в частині позову про відшкодування моральної шкоди, судом враховано правову позицію, викладену у постанові Великої Палата Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, відповідно до якої, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Важливо зауважити, що позиція потерпілих щодо вирішення цивільного позову та можливості добровільного відшкодування моральної шкоди на різних етапах судового розгляду змінювалася, зокрема потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не заперечували щодо добровільного виконання вироку в частині стягнення в їх користь моральної шкоди та судових витрат на правничу допомогу. Крім того, зазначали, що в разі добровільного виконання ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» в термін до 25 травня 2024 року своїх зобов`язань зобов`язуються не подавати апеляційну скаргу і більше претензій до ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» мати не будуть.

Отже, враховуючи наведене вище, посилання потерпілої сторони на те, що судом першої інстанції безпідставно не задоволено цивільний позов повністю, на переконання колегії суддів, голослівні, оскільки районним судом в повній мірі взято до уваги практику Верховного Суду в означеній ситуації, конкретні обставини кримінального провадження, наслідки, що наступили, характер та глибину душевних, моральних страждань потерпілих.

Колегією суддів береться до уваги та обставина, що на етапі апеляційного розгляду кримінального провадження фактично цивільними відповідачами виконано свої зобов`язання в повному обсязі.

Поміж тим, на думку апеляційного суду, не підлягає вирішенню апеляційним судом питання щодо скасування арешту на майно накладеного ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.05.2023 на автомобіль «RЕNAULT МASTER» д.н.з. НОМЕР_1 (спеціалізований інкасаторський), білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , яке ініційоване представником ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» ОСОБА_15 .

Оскарженим вироком вирішено згадане вище питання про скасування арешту на майно, в порядку ст. 100 КПК України вирішено доля речових доказів та визначено повернути автомобіль «RЕNAULT МASTER» д.н.з. НОМЕР_1 (спеціалізований інкасаторський), білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який перебуває на території майданчика тимчасового тримання автомототранспорту ГУНП у Волинській області володільцю Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Акордбанк».

Відповідно до ч. 2 ст. 532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційні скарги захисника обвинуваченого та представника потерпілих не підлягають задоволенню, а оскаржений вирок слід залишити без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 , представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді