ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 567/850/24

24 січня 2025 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у закритому судовому засіданні, в залі суду в м. Костопіль, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000001 від 02.01.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Островське Первомайського району, АР Крим, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», засудженого 16.10.2023 Острозьким районним судом Рівненської області ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 153, ч.2 ст. 156, ч.2 ст. 301, ч.1 ст. 301-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження - прокурора ОСОБА_4 , представника малолітньої потерпілої - ОСОБА_5 , обвинуваченого - ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , у порушення вимог ст. ст. 3, 27 Конституції України, ст. ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, приблизно у період із вересня по 06 грудня 2023 року перебуваючи спочатку у м. Острог Рівненського району Рівненської області, а з 06 по 23 грудня 2023 року на території військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться у АДРЕСА_3 , за допомогою належного йому мобільного телефону марки «Redmi Note 9S», використовуючи мобільний застосунок «Viber», з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що здійснює розпусні дії щодо малолітньої особи, які зашкоджують її моральному становленню, порушують нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток, формують аморальні погляди у дитини, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчиняв інтелектуальне розбещення малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом систематичного надсилання останній мультимедійних файлів сексуального характеру, а також текстових повідомлень з висловлюваннями, які направлені на спонукання до дій сексуального характеру та спрямовані на задоволення своїх статевих потреб.

Ці розпусні дії ОСОБА_3 , щодо малолітньої особи, суд квалафікує за ч. 2 ст. 156 КК України.

Крім цього, ОСОБА_3 приблизно у період із вересня по 06 грудня 2023 року перебуваючи спочатку у м. Острог Рівненського району Рівненської області, а з 06 по 23 грудня 2023 року на території військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться у АДРЕСА_3 , маючи умисел на виготовлення, зберігання з метою розповсюдження малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , файлів порнографічного характеру, використовуючи інформаційно-телекомунікаційні системи, всупереч моральним засадам суспільства в частині заборони поширення та зберігання вульгарно-натуралістичної, цинічної, непристойної фіксації статевих актів, самоцільної, спеціальної демонстрації геніталій, антиетичних сцен статевого акту, сексуальних збочень, зарисовок з натури, які не відповідають моральним критеріям, ображають честь і гідність людини, спонукаючи негідні інстинкти, із зображенням у будь-який спосіб дитини чи особи, яка виглядає як дитина, в порушення вимог Закону України «Про охорону дитинства», а також Конвенції Ради Європи «Про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства» (Ланцаротська конвенція), яку ратифіковано Україною 20.06.2012, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, продовжуючи свої кримінально протиправні дії, спрямовані на розповсюдження малолітній ОСОБА_7 файлів порнографічного характеру, за допомогою належного йому мобільного телефону марки «Redmi Note 9S» виготовив зображення, на яких демонстрував свої оголені статеві органи, а також через мережу Інтернет отримав доступ та завантажив на власний мобільний телефон файли, які відносяться до продукції порнографічного характеру, які зберігав з метою розповсюдження та через мобільний застосунок «Viber» неодноразово надсилав малолітній ОСОБА_7 .

Ці умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у виготовленні, зберіганні з метою розповсюдження та розповсюдження неповнолітній особі зображень порнографічного характеру, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 301 КК України.

Також, ОСОБА_3 приблизно у період із вересня по 06 грудня 2023 року перебуваючи спочатку у м. Острог Рівненського району Рівненської області, а з 06 грудня 2023 року по 08 січня 2024 року на території військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться у АДРЕСА_3 , маючи умисел на одержання доступу до дитячої порнографії та зберіганні без мети збуту, всупереч моральним засадам суспільства в частині заборони поширення та зберігання вульгарно-натуралістичної, цинічної, непристойної фіксації статевих актів, самоцільної, спеціальної демонстрації геніталій, антиетичних сцен статевого акту, сексуальних збочень, зарисовок з натури, які не відповідають моральним критеріям, ображають честь і гідність людини, спонукаючи негідні інстинкти, із зображенням у будь-який спосіб дитини чи особи, яка виглядає як дитина, в порушення вимог Закону України «Про охорону дитинства», а також Конвенції Ради Європи «Про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства» (Ланцаротська конвенція), яку ратифіковано Україною 20.06.2012, використовуючи інформаційно-телекомунікаційні системи, за допомогою належного йому мобільного телефону марки «Redmi Note 9S», через мережу Інтернет, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, одержав доступ та завантажив файли, які містять ознаки дитячої порнографії, та в подальшому їх зберігав без мети збуту чи розповсюдження на власному мобільному телефоні марки «Redmi Note 9S» до 14 год. 30 хв. 08 січня 2024 року, тобто до моменту вилучення мобільного пристрою співробітниками поліції.

Ці дії ОСОБА_3 , які виразилися в умисному одержанні доступу до дитячої порнографії з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, умисному їх зберіганні без мети збуту чи розповсюдження, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 301-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України, в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях передбачених за ч.4 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301 КК України не визнав. В судовому засіданні повідомив, що з ОСОБА_8 познайомився у вересні 2023 року, коли прийшов до них додому в гості, оскільки був знайомий з її мамою ОСОБА_9 , з якою разом навчалися в школі. Вказав, що інколи за проханням ОСОБА_10 дивився за її дітьми. Вказав, що з ОСОБА_8 вони грали в різні ігри, у тому числі ігри на телефоні, оскільки між ними були дружні відносини. Зауважив, що йому було відомо вік потерпілої. Повідомив, що ОСОБА_11 , також, приходила і до нього додому, де вони грали в ігри, пили чай, вказав, що коли ОСОБА_12 приходила, то в будинку окрім них знаходилася ще і його мама. Зазначив, що у нього був мобільний номер телефону ОСОБА_7 , і вони переписувалися з нею у меседжері Viber. Згодом, вона, ОСОБА_11 почала присилати йому фото її статевих органів, і просила, щоб він прислав їй фото його статевих органів. Він, також, попросив ОСОБА_13 ще прислати йому її інтимні фото, однак іншого змісту, а також, не розуміючи як це трапилося, сфотографував себе нище пояса, а саме свій оголений статевий орган та надіслав ОСОБА_14 . Повідомив, що ніяких дій сексуального характеру відносно ОСОБА_7 не вчиняв, вони лише переписувалися і перекидалися інтимними фото. Вказав, що на його телефоні дійсно були збережені фото порнографічного змісту, з дитячої порнографії були лише фото ОСОБА_7 .

Незважаючи на часткове визнання вини, винуватість ОСОБА_3 , в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301 та ч.1 ст. 301-1 КК України повністю підтверджується показами потерпілої, її законного представника, свідка та письмовими доказами зібраними по справі.

Так, потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що із обвинуваченим ОСОБА_3 вона познайомилася, коли той прийшов до них до дому, вказала, що він приходив в гості до її мами. Повідомила, що вони зустрічалися, також і у нього дома, де вони грали в ігри, дивилися телевізора, вказала, що він її задобрював солодощами. Продовжуючи повідомила, що вони з обвинуваченим переписувалися у телефоні, і ОСОБА_3 скидав їй на телефон фото органу, який є у хлопчиків, а вона йому скидала свій орган, який є у дівчаток, себе вона фотографувала самостійно. Скільки точно обвинувачений надіслав їй фото не пам`ятає, вказала дві чи три. Повідомила, що ОСОБА_3 погрожував їй, якщо та не надішле йому фото. Продовжуючи розповіла, що коли вони були у обвинуваченого дома, останній зняв з неї, із себе також, штани, оголив її і себе, потім руками і своїм сатевим органом чіпав її статеві органи, у неї не проникав, при цьому, також, рукою затуляв їй рота. Повідомила, що вона просила його зупинитися, і що вона все розповість мамі, однак він на це не зважав. Вказала, що потім з нього виділилася якась біла речовина, яку він розмазав їй з-заду по сідницям. Після чого вона одягнулася і він, ОСОБА_3 відвіз на велосипеді її додому.

Вказала, що описані нею події відбулися минулої осені. Повідомила, що ОСОБА_3 її не бив, однак словесно погрожував. Потерпіла в судовому засіданні не змогла пояснити, термін статеві органи, вказала, що це не вуха.

Законний представник малолітньої потерпілої - ОСОБА_15 , в судовому засіданні повідомила, що вона є мамою потерпілої ОСОБА_7 , з обвинуваченим знайома, навчалися в одному класі. Повідомила, що у вересні 2023 року ОСОБА_3 прийшов до них додому, в гості, оскільки його брат дружить з її старшою донькою. Вказала, що ОСОБА_3 грався з її дітьми: ОСОБА_12 та меншим сином. Відтоді обвинувачений приходив до них, допомагав по господарству. Повідомила, що ОСОБА_12 ходила до ОСОБА_3 додому гратися в ігри на телефоні, оскільки у них у дома не було інтернету, останній купував їй різні цукерки. Згодом, старша донька зауважила, що ОСОБА_3 багато часу проводить з ОСОБА_12 , купує їй солодощі, і вона часто ходить до нього. З того часу, вона заборонила ОСОБА_12 ходити до ОСОБА_3 додому, однак вказала, що донька її не послухала та відвідувала ОСОБА_3 . Продовжуючи зауважила, що 23.12.2023 року вночі вона помітила, що ОСОБА_12 не спить, а дивиться телефон, донька відповіла, що ставить його на зарядку. Потім, ОСОБА_15 почула, що на ОСОБА_12 телефон прийшло повідомлення, і вона звірили номер телефону, і встановила, що повідомлення надійшло від ОСОБА_3 . Відкривши повідомлення, вона побачила переписку ОСОБА_12 з ОСОБА_3 де були інтимні фото, які її донька ОСОБА_12 надсилала для обвинуваченого та фото статевого органу ОСОБА_3 , які останній надсилав ОСОБА_12 . Повідомила, що там ще були відео, також порнографічного характеру, одне з яких вона переглянула. Переглянувши цю переписку вона зробила її скріншоти та перенаправила для старшої доньки. ОСОБА_12 побачивши, що вона тримає в руках її телефон, вихопила його та почала видаляти переписку. Вказала, що ввечері, коли до дому повернувся цивільний чоловік, вони розпитали ОСОБА_12 про переписку з ОСОБА_3 , донька розповіла, що він просив її надсилати йому фото та відео інтимного характеру, забороняв про це розповідати мамі. Вказала, що про ці події вона, ОСОБА_15 повідомила працівників поліції, надала їм свій телефон де були скріншоти переписки ОСОБА_12 із обвинуваченим та телефон ОСОБА_12 . Згодом, під час допиту за участі психолога, на якому була присутня і вона, ОСОБА_12 розповіла про події, які були у ОСОБА_3 дома, а саме, що обвинувачений зняв з неї, ОСОБА_12 , штани, колготки та нижню білизну, поклав її животом на ліжко, та чіпав її руками та його статевим органом, при цьому закрива рота. Повідомила, що все це вона розповідала та показувала на ляльках. Вказала, що дійсно надсилала ОСОБА_3 повідомлення де було зазначено, що у разі якщо він сплатить їй кошти, то вона, законний представник, не звернеться до поліції, однак це робила з метою, щоб він визнав вину і показати цю переписку органам поліції.

Зауважила, що після цих подій ОСОБА_12 стала замкнутою, емоційно нестабільною, менше виходить на вулицю.

Свідок ОСОБА_16 , в судовому засіданні повідомила, що вона є рідною сестрою потерпілої, та, вказала, що з обвинуваченим познайомилася восени 2023 року, у той період він часто заходив до них у гості, оскільки знав їхню маму. Також, зауважила, що він часто грався з ОСОБА_12 , водив її до нього додому, купував різні смаколики. Продовжуючи зазначила, що 23.12.2023 року, їхня мама, побачила у ОСОБА_17 телефоні фото порнографічного характеру, які ОСОБА_3 направляв ОСОБА_12 , і фото, які він змушував ОСОБА_12 направляти йому. Ці фото і їхню переписку мама направила їй, свідку, на телефон, на цих фото був статевий орган, фото було декілька, було також і відео, всі фото і відео були порнографічного характеру. Вказала, що вона зрозуміла, що ці фото для ОСОБА_12 направляв саме обвинувачений ОСОБА_3 , оскільки на автарці у месенджері було саме його фото і підписаний він був « ОСОБА_18 ». Вказала, що спочатку ОСОБА_12 злякалася коли мама побачила переписку і заперечувала, потім розповіла все мамі і, також, про події, які обвинувачений робив з нею у нього вдома.

Також, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 156, ч.2 ст. 301, ч.1 ст. 301-1 КК України, повністю підтверджується письмовими доказами дослідженими під час розгляду справи, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.02.2024 року від ОСОБА_19 , яка повідомила, що з вересня місяця 2023 року по 23 грудня 2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив розпусні дії відносно її малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом надсилання для неї повідомлень, фотознімків та відеофайлів інтимного змісту (а.с. 6-7, т.1);

- рапортом інспектора СЮП ВП Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_20 від 02.01.2024, з якого вбачається, що 02.01.2024 близько 13 год. 30 хв. на її мобільний телефон ( НОМЕР_3 ) звернулася громадянка ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_4 , щодо вчинення громадянином ОСОБА_3 розпусних дій стосовно її неповнолітньої дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом надсилання фото та відео порнографічного характеру (а.с.12, т.1);

- електронним рапортом ЄО №1 від 02.01.2024 ГУНП в Рівненській області, з якого вбачається, що 02.01.2024 о 15:30 год. надійшов протокол заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_19 про вчинення ОСОБА_3 розпусних дій відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом надсилання фото та відео інтимного змісту (а.с.13, т.1);

- протоколом огляду предметів від 04.01.2024 року, з фото, предметом огляду був телефон марки «Redmi 9C», який належить ОСОБА_19 , і яка надала дозвіл на проведення огляду (а.с.76, т.1), при огляді змісту телефону встановлено, що на ньому встановлений додаток соціальної мережі «Вайбер», зайшовши до «Вайберу» було виявлено листування. Відкривши листування з особою « ОСОБА_21 » встановлено, що у даному листуванні наявні фотознімки у вигляді скріншотів порнографічного характеру із зображенням чоловічих геніталій та переписку потерпілої ОСОБА_7 з особою « ОСОБА_18 », з проханням останнього вчинення дій розпусного характеру, зміст яких зображено на фотознімках додатних до протоколу (а.с.77-88, т. 1);

- протоколом огляду від 03.01.2024 року з фототаблицями, предметом огляду являвся мобільний телефон марки «Redmi 9», який належить потерпілій ОСОБА_7 , і який відповідно до заяви ОСОБА_19 - законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , остання добровільно надала для огляду працівникам поліції (а.с.81), за результатами якого в застосунку «Галерея» виявлено фотографії порнографічного характеру із візуалізацією статевого акту, оголені фото ОСОБА_7 , чоловічі геніталії та переписку інтимного характеру між потерпілою ОСОБА_7 та з особою « ОСОБА_18 » (а.с.84-91, т.1);

- протоколом обшуку від 08.01.2024, в ході якого було виявлено у ОСОБА_3 мобільний телефон марки «Redmi 9С», з сім-картою мобільного оператора «Київстар», з абонентським номером НОМЕР_4 (а.с. 104-108, т.1);

- довідкою по факту розбещення неповнолітньої ОСОБА_7 управління оперативно-технічних заходів ГУ НП в Рівненській області з оптичним носієм інформації від 06.02.2024 за вих. № 49/18/01-2024, якою підтверджується, що у період з 24.10.2023 по 23.12.2023 між абонентськими номерами мобільного зв`язку, що належать ОСОБА_7 та ОСОБА_3 відбувалися з`єднання (а.с.132-133, т. 1);

- висновком експерта № 11 від 03.01.2024, відповідно до якого при огляді малолітньої ОСОБА_7 в обласному бюро 03 січня 2024 року об`єктивних ознак наявності тілесних ушкоджень (припухлість, крововилив, садно, рана тощо) на її тілі та в області зовнішніх статевих органів немає. Враховуючи антропометричні дані, фізіологічний вік потерпілої, відсутність менструацій на момент огляду, малолітня ОСОБА_7 статевої зрілості не досягла (а.с.137-138, т. 1);

- протоколом огляду предметів від 06.02.2024 року, з фототаблицями, відповідно до якого оглянуто конверт під назвою Хмельницький НДКЦ МВС «Додаток до висновку експерта № КСЕ-19/123-24/788 від 29.01.2024» з наявним у ньому диском DVD-R, за результатами огляду якого виявлено папки з файлами із зображенням та відео дитячої порнографії, порнографічного змісту, а також переписку порнографічного змісту між потерпілою та обвинуваченим (а.с.209-222, т.1);

- висновком комплексної комп`ютерно-технічної та мистецтвознавчої експеризи № КСЕ-19/123-24/788 від 29.01.2024 відповідно до якої, в пам`яті наданого на дослідження мобільного телефона «Redmi Т9», який належить потерпілій ОСОБА_7 , було виявлено: файли, які відносяться до продукції порнографічного характеру; файли, які належать до дитячої порнографії та інформацію щодо обміну повідомленнями за допомогою мобільних застосунків «Telegram», «Viber», що містять файли порнографічного характеру. В пам`яті наданого на дослідження мобільного телефона «Redmi Т9» не виявлено інформації щодо обміну повідомленнями за допомогою мобільних застосунків «Telegram», «Viber», «WhataApp», «Messenger», «Instagram», що містять файли з ознаками дитячої порнографії (а.с.204-207, т.1).

- висновком комплексної комп`ютерно-технічної та мистецтвознавчої експертизи № КСЕ-19/123-24/787 від 26.01.2024 згідно з якою, в пам`яті наданого на дослідження мобільного телефона «Redmi Note 9S», який належить обвинуваченому ОСОБА_3 було виявлено: файли, які відносяться до продукції порнографічного характеру; файли, які належать до дитячої порнографії. В пам`яті наданого на дослідження мобільного телефона «Redmi Note 9S» не виявлено інформації щодо обміну повідомленнями за допомогою мобільних застосунків «Telegram», «Viber», «WhataApp», «Messenger», «Instagram», що містять файли: порнографічного характеру; з ознаками дитячої порнографії (а.с.231-234, т.1);

- протоколом огляду предметів від 05.02.2024 року, відповідно до якого оглянуто конверт під назвою Хмельницький НДЕКЦ МВС «Додаток до висновку експерта № КСЕ-19/123-24/787 від 26.01.2024» з наявним у ньому диском DVD-R (а.с.1-34, т. 2).

- висновком судово-психіатричної експертизи № 31/24 від 22.04.2024 відповідно до якої малолітня потерпіла ОСОБА_7 будь-якими психічними захворюваннями не страждає. Враховуючи психологічний стан, індивідуальні, вікові особливості, рівень інтелектуального розвитку малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , та конкретні умови, в яких відбувались події, вона могла в межах її вікового досвіду сприймати зовнішню фактичну сторону дій, які були з нею вчинені зі сторони правопорушника, без розуміння їх характеру та значення. Враховуючи вікові особливості малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , рівень її інтелектуального розвитку, вона не могла розуміти характер та значення скоюваних відносно неї протиправних дій, які досліджуються у провадженні (а.с.142-168, т.1);

- висновком судово-психіатричної експертизи № 34/24 від 12.04.2024, згідно з якою ОСОБА_3 не має відхилень у психічному розвитку, які не є виявами психічного захворювання, будь-якими психічним захворюванням не страждає, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними під час скоєння інкримінованих йому дій, в момент скоєння інкримінованого йому злочину у тимчасовому хворобливому стані не перебував, в стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані, який би істотно вплинув на його поведінку під час подій, які досліджуються у провадженні, не перебував. ОСОБА_3 , з урахувнням його емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку, не позбавлений здатності правильно сприймати обставини, що мають значення у кримінальному провадженні (а.с. 173-198, т.1).

На обґрунтування вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень прокурор, також покликався на довідку про результати опитування з використанням поліграфа від 05.02.2024 року, згідно якої вбачається, що за результатами оцінки психологічних, вербальних і невербальних, поведінкових ознак та психофізіологічних реакцій ОСОБА_3 встановлено, що останній вчиняв розпусні дії відносно малолітньої ОСОБА_7 , проте статевого акту між ними не було (а.с.105-107, т.2).

Однак, в судовому засіданні сторона захисту вказувала на недопустимість такого доказу як довідка про результати опитування з використанням поліграфа від 05.02.2024.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Заслухавши пояснення сторони захисту, суд вважає, що результати використання апаратного комплексу вимірювання рівня психологічного стресу (поліграфа) людини можуть мати доказове значення лише у виді такого доказу, як висновок експерта. Чинним законодавством не передбачено перевірку показань осіб із застосуванням спеціального технічного засобу - поліграфу (детектора брехні) та використання отриманих даних як доказу.

Таким чином вказана довідка не може бути визнана допустимим доказом, оскільки не отримана в порядку, визначеному КПК України, тому доводи сторони захисту в цій частині є обґрунтованими.

Щодо покликання захисника на те, що висновок комплексної комп`ютерно-технічної та мистецтвознавчої експеризи № КСЕ-19/123-24/788 від 29.01.2024 є недопустимим доказом, оскільки у вступній частині висновку зазначено, що на дослідження надано мобільний телефон марки «Redmi 9C», який належить потерпілій ОСОБА_7 та прибув на дослідження в сейф пакеті СУНПУ № PSP 1247170, а за результатами дослідження вбачається, що об`єктом дослідження був мобільний телефон марки «Redmi 9T», суд вважає їх необґрунтованими та не приймає до уваги, з таких підстав.

Так, у досліджуваному у судовому засіданні висновку комплексної комп`ютерно-технічної та мистецтвознавчої експеризи № КСЕ-19/123-24/788 від 29.01.2024 у вступній частині у графі «обставини справи» вказано, що 02.01.2024 законним представником потерпілої добровільно надано мобільний телефон марки «Redmi 9C», який належить потерпілій ОСОБА_7 , інформацію взято з постанови про призначення судової експертизи. У графі «На вирішення судової експертизи поставлені питання», які взяті з постанови слідчого, також, зазначено телефон марки «Redmi 9C».

Однак, з описової частини дослідження вбачається, що об`єкт дослідження надійшов до НДЕКЦ в сейф пакеті СУ НПУ № 1247170 на якому присутні рукописні пояснювальні написи і підпис слідчого, що виконані барвником синього кольору. При відкритті пакета встановлено, що в ньому міститься мобільний телефон з SIM-картою. Характеристики телефону наведені в Таблиці 1.

Так, у таблиці 1 зазначено, що предметом дослідження був саме телефон моделі: «Redmi 9T» (M2010J9SY), який відповідно і зазначений у висновку.

У протоколі огляду від 03.01.2024 року, об`єктом огляду якого був належний потерпілій ОСОБА_7 мобільний телефон, також зазначено марка «Redmi 9», модель M2010J9SY.

Окрім того, відповідно до постанови про визначення речовим доказом від 06.02.2024 року, зазначено, що 02.02.2024 законним представником потерпілої добровільно наданий мобільний телефон марки «Redmi 9T», який належить ОСОБА_7 і визнано мобільний телефон «Redmi 9T», який належить ОСОБА_7 як речовий доказ у кримінальному провадженні № 0000001 від 02.01.2024 (а.с.223-224).

Таким чином, у суду не виникає сумніву, що предметом дослідження комплексної комп`ютерно-технічної та мистецтвознавчої експеризи, за результатами якої був складений висновок № КСЕ-19/123-24/788 від 29.01.2024, був саме належний потерпілій ОСОБА_7 мобільний телефон моделі: «Redmi 9T» (M2010J9SY).

Описку допущену слідчим у постанові про доручення проведення комплексної комп`ютерно-технічної експертизи та мистецтвознавчої експертизи від 15.01.2024 року у зазначені моделі телефону, а саме вказано «Redmi 9C», що і як наслідок було зазначено у вступній частині висновку експерта, суддя вважає технічною і такою, що не впливає на проведення дослідження і викладені за його результатом висновки.

За частиною 2 ст. 156 КК передбачено кримінальну відповідальність за вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи або вчинення цих дій членами сім`ї чи близькими родичами, особою, на яку покладено обов`язки щодо виховання потерпілого або піклування про нього.

З об`єктивної сторони розбещення виражається у вчиненні різноманітних розпусних дій сексуального характеру, здатних викликати фізичне і моральне розбещення потерпілих. Розпусні дії можуть бути як фізичними, так і інтелектуальними.

Вказана правова позиція викладену у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 335/4038/22.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верхосного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» № 5 від 30.05.2008 року розпусні дії, відповідальність за які передбачено статтею 156 КК, повинні мати сексуальний характер і можуть бути у виді фізичних дій або інтелектуального розбещення. Такі дії спрямовані на задоволення винною особою статевої пристрасті або на збудження у неповнолітньої особи статевого інстинкту. Під фізичними розпусними діями слід розуміти оголення статевих органів винної чи потерпілої особи, непристойні доторкання до статевих органів, які викликають статеві збудження,

навчання статевим збоченням, імітація статевого акту, схиляння або примушування потерпілих до вчинення певних сексуальних дій між собою, вчинення статевих зносин, акту онанізму у присутності потерпілої особи тощо. Інтелектуальними розпусними діями є, зокрема, ознайомлення потерпілої особи із порнографічними зображеннями, відеофільмами, цинічні розмови з нею на сексуальні теми тощо.

Використання в ході вчинення розпусних дій творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру кваліфікується за сукупністю злочинів, передбачених відповідними частинами статті 156 і статті 301 КК України.

Розпусні дії щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, можуть відбуватися як за її згодою, так і з застосуванням до неї фізичної сили з метою примушення її до вчинення певних дій сексуального характеру.

Таким чином, аналізуючи покази потерпілої, свідків та вказані вище докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для підтвердження вчинення ОСОБА_3 інкримінованих йому кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 156, ч.2 ст. 301 та ч.1 ст. 301-1 КК України.

Таким чином, оцінивши досліджені докази по справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 , у період із вересня по 06 грудня 2023 року перебуваючи спочатку у м. Острог Рівненського району Рівненської області, а з 06 по 23 грудня 2023 року на території військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться у АДРЕСА_3 :

- за допомогою належного йому мобільного телефону марки «Redmi Note 9S», використовуючи мобільний застосунок «Viber», вчиняв інтелектуальне розбещення малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом систематичного надсилання останній мультимедійних файлів сексуального характеру, а також текстових повідомлень з висловлюваннями, які направлені на спонукання до дій сексуального характеру та спрямовані на задоволення своїх статевих потреб, а тому ці його дії, суд квалафікує за ч. 2 ст. 156 КК України;

- за допомогою належного йому мобільного телефону марки «Redmi Note 9S» виготовив зображення, на яких демонстрував свої оголені статеві органи, а також через мережу Інтернет отримав доступ та завантажив на власний мобільний телефон файли, які відносяться до продукції порнографічного характеру, які зберігав з метою розповсюдження та через мобільний застосунок «Viber» неодноразово надсилав малолітній ОСОБА_7 , а тому ці його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 301 КК України.

Крім того, суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 , у період із вересня по 06 грудня 2023 року перебуваючи спочатку у м. Острог Рівненського району Рівненської області, а з 06 грудня 2023 року по 08 січня 2024 року на території військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться у АДРЕСА_3 , використовуючи інформаційно-телекомунікаційні системи, за допомогою належного йому мобільного телефону марки «Redmi Note 9S», через мережу Інтернет, одержав доступ та завантажив файли, які містять ознаки дитячої порнографії, та в подальшому їх зберігав без мети збуту чи розповсюдження на власному мобільному телефоні марки «Redmi Note 9S», а тому ці його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 301-1 КК України.

Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 156, ч.2 ст. 301, ч.1 ст. 301-1 КК України, за обставин, встановлених та зазначених судом вище.

Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого у суду не викликає сумнівів. Наведені вище докази винності у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що кримінальні правопорушення передбачені ч. 2 ст. 156 та ч. 2 ст. 301 КК України він не вчиняв, суд оцінює критично, з огляду на покази потерпілої, свідка, висновків експертів, й інших зібраних у справі доказів, яким не вірити немає підстав і якими ці покликання обвинуваченого спростовуються.

Суд відхиляє доводи обвинуваченого і розглядає їх як намагання ухилитись від відповідальності за інкриміновані кримінальні правопорушення передбачені ч.2 ст. 156 та ч.2 ст. 301 КК України.

Також, згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисних дій, які виразилися у насильницьких діях сексуального характеру не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України.

Зокрема, згідно обвинувального акту, в один із днів листопада 2023 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) у денну пору доби, ОСОБА_3 знаходячись за місцем проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , віч-на-віч на одному ліжку із малолітньою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на задоволення власної статевої пристрасті шляхом вчинення насильницьких дій сексуального характеру, порушуючи нормальний психічний та соціальний розвиток малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що остання являється малолітньою, діючи умисно, використовуючи при цьому безпорадний стан потерпілої, яка внаслідок малолітнього віку не могла чинити активний фізичний опір, та ігноруючи при цьому волю ОСОБА_7 , вчинив щодо останньої насильницькі дії сексуального характеру не пов`язані із проникненням в тіло іншої особи, а саме своїми руками зняв з неї спортивні штани, колготки та спідню білизну, тим самим оголив її статеві органи, після чого перебуваючи зверху над нею, коли потерпіла знаходилася в положенні лежачи на животі, користуючись своєю фізичною перевагою, закрив рукою дитині рот та фізично утримуючи малолітню потерпілу, продовжив вчиняти насильницькі дії сексуального характеру, імітуючи статевий акт у виді доторкання до статевих органів малолітньої потерпілої, що призвело до статевого збудження підозрюваного ОСОБА_3 та порушило права ОСОБА_7 на статеву недоторканність і нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_3 заперечував факт вчинення ним зазначеного вище кримінального правопорушення та вказав, що він не здійснював ніяких насильницьких дій сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_7 . Зазначав, що подій, які описувала потерпіла не було, чому вона це вигадала йому не відомо.

Так на обґрунтування вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України прокурор покликався лише на покази малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , будь-яких інших належних, достовірних та достатніх доказів вчинення ОСОБА_3 вказаного кримінального правопорушення стороною обвинувачення надано не було.

Однак суд враховує, що у висновку судово-психіатричної експертизи № 31/24 від 22.04.2024 вказано, що наявність у малолітньої потерпілої ОСОБА_7 рис емоційної незрілості обумовлює її схильність до навіювання та фантазування, але ознак схильності до підвищеного навіювання та підвищеної схильності до фантазування вона не виявляє (а.с.142-168, т.1).

За змістом ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно і до ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише у тому випадку, коли вина особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі №321/954/14-к.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Коробов проти України» від 27.10.2011 року- «що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумні сумніви», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконлових, чітких і узгоджених між собою висновків.

Доказів, якими б поза розумним сумнівом підтверджувалося, що в один із днів листопада 2023 року були вчинені насильницькі дії сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не пов`язані із проникненням в її тіло, ігноруючи при цьому її волю, стороною обвинувачення не надані, а тому суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, є недоведеним.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не було надано суду допустимих, беззастережних, належних та достовірних доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення предбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно виправдати за пред"явленим йому обвинуваченням за ч.4 ст. 153 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставини, які пом"якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України - відсутні.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України є рецидив кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання призначення ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд враховує тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, що його обтяжує, особу обвинуваченого, який у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, його відношення до скоєного, надані характеристики та вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових кримінальних правопорушень, слід обрати обвинуваченому покарання: за ч. 2 ст. 156 КК України - у виді позбавлення волі в межах санкції статті, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з вихованням дітей та надання освітніх послуг особам до 18 років, а також займатися діяльністю, пов`язаною із зберіганням, розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно та відео продукції через мережу «Інтернет», за ч. 2 ст. 301 КК України - у виді позбавлення волі, у межах санкції статті та за ч. 1 ст. 301-1 КК України - у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, з позбавленням права права обіймати посади, пов`язані з вихованням дітей та надання освітніх послуг особам до 18 років, а також займатися діяльністю, пов`язаною із зберіганням, розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно та відео продукції через мережу «Інтернет».

Як передбачено ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України суд, призначивши покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає далі покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Окрім того, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 , неможливе без ізоляції від суспільства.

Встановлено, що вироком Острозького районного суду Рівненської області № 567/1318/23 від 16.10.2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення перебаченого ст. 336 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком три роки і на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки та відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок суду набрав законної сили 16.11.2023 року.

Згідно з ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 156 КК України, ОСОБА_3 вчиняв систематично у період з вересня по 23 грудня 2023 року, у цей же період останнім вчинялося кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 301 КК України, кримінальне правопорушення перебачене ч. 1 ст. 301-1 КК України обвинуваченим вчинялося з вересня 2023 року по 08 січня 2024 року, до моменту вилучення мобільного пристрою.

Таким чином, вказані вище кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_3 є такими, що були вчиненні після постановлення вироку Острозького районного суду Рівненської області № 567/1318/23.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив зазначені вище кримінальні правопорушення протягом іспитового строку, суд приходить до висновку, що за правилами ст. 71, 78 КК України, остаточно слід призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Острозького районного суду Рівненської області № 567/1318/23 від 16.10.2023 року.

Також, законний представник ОСОБА_19 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7 звернулася до ОСОБА_3 з цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь 500 000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В обгрунтування позову покликається на те, що вчинені ОСОБА_3 дії відносно потерпілої ОСОБА_7 підірвали її психічне здоров`я, вкрай негативно вплинули на формування її особистості, спричинили незворотну деформацію незрілої особистості. Зазначено, що малолітня ОСОБА_12 стала замкнутою та розгубленою.

Законний представник малітньої потерпілої та її представник в судвому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задоволити з підстав викладених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні цивільний позов визнав частково на суму 20000 - 30000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди ", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 малолітній ОСОБА_7 було спричинено непоправну моральну шкоду, її душевні страждання були і є тяжкими, час та зусилля, необхідні для відновлення її повноцінного життя є довгим та складним.

Вчинені ОСОБА_3 дії відносно ОСОБА_7 підірвали її психічне здоров`я, негативно вплинули на формування її особистості, спричинили незворотну деформацію незрілої особистості.

На переконання суду, враховуючи характер та обсяг страждань (душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла - малолітня ОСОБА_7 з приводу наслідків протиправних діянь обвинуваченого, які полягають у душевних стражданнях, порушені нормального способу життя, у зв`язку з чим докладаються значні зусилля для його налагодження та організації, суд вважає, що сума відшкодувань за завдану їй моральну шкоду підлягає до задоволення в сумі 200 000 гривень. Вказана сума, на думку суду, відповідатиме вимогам розумності та справедливості, та характеру вчинених обвинуваченим правопорушень.

Відповідно до ухвали Костопільського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2024 року ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 30 січня 2025 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 96-1, 96-2 КК України, ч. 9 ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного та керуючись ст.374,376,395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч.2 ст. 301, ч.1 ст.301-1 КК України на підставі яких, призначити йому покарання :

- за ч.2 ст.156 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з вихованням дітей та надання освітніх послуг особам до 18 років, а також займатися діяльністю, пов`язаною із зберіганням, розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно та відео продукції через мережу «Інтернет» строком на 3 (три) роки;

- за ч.2 ст. 301 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ч.1 ст. 301-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з вихованням дітей та надання освітніх послуг особам до 18 років, а також займатися діяльністю, пов`язаною із зберіганням, розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно та відео продукції через мережу «Інтернет» строком на 3 (три) роки.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з вихованням дітей та надання освітніх послуг особам до 18 років, а також займатися діяльністю, пов`язаною із зберіганням, розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно та відео продукції через мережу «Інтернет» строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 71, 78 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Острозького районного суду Рівненської області № 567/1318/23 від 16.10.2023 року, і призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з вихованням дітей та надання освітніх послуг особам до 18 років, а також займатися діяльністю, пов`язаною із зберіганням, розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно та відео продукції через мережу «Інтернет» строком на 3 (три) роки.

Обвинуваченого ОСОБА_3 - визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.4 ст. 153 КК України та виправдати його.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 12 год. 20 хв. 09 січня 2024 року.

До набрання вироком законної сили, залишити засудженому ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, але не довше 60 (шістдесяти) днів з дня проголошення цього вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави, процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 15976 грн. 70 коп.

Включити інформацію про засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Цивільний позов ОСОБА_10 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 , що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7 200 000 гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Речові докази по справі, а саме:

- мобільни телефон марки «Redmi 9T», який належить ОСОБА_7 , та переданий на відповідальне зберігання законному володільцю - вважати повернутим за належністю;

- мобільний телефон ОСОБА_3 марки «Redmi 9S», який поміщено до сейф пакету «Експертна служба» № 2466424 та зберігається в камері схову СУ ГУНП в Рівненській області, після набрання вироком законної сили - конфіскувати в дохід держави;

- зразки букального епітелію ОСОБА_3 , які поміщено до сейф пакету «Експертна служба» № 2810687 та зберігається в камері схову СУ ГУНП в Рівненській області, після набрання вироком законної сили - знищити;

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційною інстанцією.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

СуддяОСОБА_1