Справа № 450/1850/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1157/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги прокурора Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сидорівка Жидачівського району Львівської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2024 року про обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченню за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 85 000 грн. з позбавленням права керувати всіма видами транспорту на 2 роки.

Згідно з вимогами ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання, в зв`язку зі спливом строків давності.

Стягнуто зі ОСОБА_8 в користь держави 24 839 грн. 02 коп. коштів витрачений під час досудового слідства на залучення судових експертів.

Вирішено питання з арештом майна та речовими доказами.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 09 липня 2021 близько 12 год. 40 хв., керуючи автомобілем марки «Pegeot» модель «308», д.р.н НОМЕР_1 , рухаючись ним по проїзній частині автодороги «Київ-Чоп» у напрямку до м. Київа в районі перехрестя цієї автодороги із вулицею Карла Мікльоша м. Львова, що неподалік с. Солонка Львівського району Львівської області, порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме: Розділу 1 пунктів 1.3, 1.5, 1.10 (в частині значення термін «дорожня обстановка»); Розділу 2 пункту 2.3 (підпунктів «б» тв. «д») Розділу 10 пункту 10.1 та Розділу 16 пункту 16.13, що виразились в тому, що він керуючи вищевказаним автомобілем, рухаючись поза межами населеного пункту , був неуважний та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, без причин технічного характеру не надав переваги в русі мотоциклу марки «Suzuki» модель «SV 650» д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку у правій смузі руху до м. Чоп, тим самим допустивши зіткнення вказаних транспортних засобів.

В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «Pegeot» модель «308», д.р.н НОМЕР_1 ОСОБА_8 , водій спеціалізованого мотоциклу марки «Suzuki» модель «SV 650» д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у виді трьох рубців на долонній поверхні лівої кисті та обох колінах, крововилив у ділянку правого крила тазу, закритого кураєвого перелому крила клубової кісті справа зі зміщенням фрагментів, які згідно висновку експерта відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Таким своїми діями, ОСОБА_8 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись із цим вироком, прокурор Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 звернулися з апеляційними скаргами.

У своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просила постановити рішення, яким змінити вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2024 року у справі №450/1850/22 та виключити з вироку суду рішення в частині стягнення зі ОСОБА_8 на користь держави 24 839,02 грн. витрат на залучення судових експертів.

В подальшому, 20 січня 2025 року, прокурор ОСОБА_6 у порядку ст. 403 КПК України відмовилася від апеляційної скарги на вказаний вирок.

У своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2024 року скасувати, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000467 від 9 липня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України, закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що оскаржений вирок є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. Зокрема, звертає увагу на позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 11 липня 2024 року у справі №686/25682/14-к, згідно з якою визначальним фактором для встановлення відповідальності водія за наслідки ДТП є наявна в нього об`єктивна можливість виявити небезпеку та технічна можливість уникнути спричинення цих наслідків. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити. Тобто першочерговим питанням, на яке має дати відповідь суд під час розгляду справ цієї категорії, є встановлення наявності/відсутності технічної можливості у водія, який допустив зіткнення, виявити небезпеку та уникнути наїзду/зіткнення.

Як вказує апелянт, в основу оскарженого рішення судом покладено висновок експерта №СЕ-19/114-22/5179-ІТ від 17 травня 2022 року, відповідно до якого, окрім іншого, з технічної точки зору, при заданих спроможних вихідних даних, водій ОСОБА_10 , рухаючись своїм мотоциклом марки «Suzuki» зі швидкістю 34-40 км/год. був позбавлений технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем марки «Peugeot» шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування свого транспортного засобу. З описової частини висновку слідує, що експерт неодноразово використовує такі змінну формули, як швидкість руху мотоцикла марки «Suzuki» 34-40 км/год. Втім, під час судового розгляду встановлено, що ця швидкість руху мотоцикла визначена експертом неправильно. Під час допиту експерт ОСОБА_11 пояснив, що швидкість руху мотоцикла визначена лише з врахуванням залишеної ним на місці ДТП слідової інформації; методики визначення швидкості руху транспортного засобу з врахуванням отриманих цим транспортним засобом та іншим учасником ДТП пошкоджень не існує. Однак, такі твердження не відповідають дійсності, оскільки в Реєстрі методик проведення судових експертиз під реєстраційним кодом 10.1.01 є Методика визначення швидкості руху транспортних засобів під час зіткнення з урахуванням їх деформування та руйнування. Через це призначено додаткову автотехнічну експертизу з метою встановлення швидкості руху мотоцикла марки «Suzuki» з врахуванням залишеної на місці ДТП слідової інформації, так і пошкоджень, отриманих транспортними засобами під час зіткнення. Висновком експертів №19054/19055/23-52 від 23 травня 2024 року встановлену дійсну швидкість руху мотоцикла «Suzuki», яка «перед пригодою, виходячи з довжини слідів його переміщення на асфальті та витрат кінетичної енергії на деформування автомобіля «Peugeot», становила близько 43-48 км/год. Отже, вказаною експертизою підтверджено, що у висновку №СЕ-19/114-22/5179-ІТ швидкість мотоцикла «Suzuki» визначена неправильно, втім, цей висновок ліг в основу подальших експертних досліджень. Вважає висновок експерта недостовірним та неналежним, однак суд не надав цьому висновку належної оцінки. Наведене, у свою чергу, перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Висновки суду, що різниця у швидкостях, встановлених у експертизах №СЕ-19/114-22/5179-ІТ та №19054/19055/23-52, є незначною і ніяк не могла вплинути на розвиток подій під час цієї ДТП, не підтверджуються жодними дослідженими під час судового розгляду доказами.

Сторона захисту вказує, що викладені у вироку показання свідка ОСОБА_12 не відповідають дійсності. Навпаки, вказаний свідок неодноразово заявляв, що перед виїздом на праву смугу руху в напрямку до м. Чоп водія автомобіля «Peugeot» повністю зупинився.

Окрім цього, стороною обвинувачення не надано суду належного і достовірного висновку експерта на підтвердження такої обставини, що підлягала доказуванню у цьому кримінальному провадженні, як відсутність технічної можливості у водія мотоцикла «Suzuki» запобігти зіткненню. Тобто сторона обвинувачення не довела відсутність у діях водія мотоцикла «Suzuki» порушення пунктів 2.3, 12.3 Правил дорожнього руху.

Звертає увагу на вимоги ч. 2 ст. 17 КПК України, згідно з якими ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Прокурор ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримав подану прокурором Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 відмову від апеляційної скарги на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України, проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту заперечив, пославшись на її безпідставність та необґрунтованість.

Захисник ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених у ній. Проти прийняття відмови прокурора від апеляційної скарги захисник не заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_8 повністю підтримав позицію, висловлену його захисником.

Потерпілий ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подав, що не перешкоджає проведенню розгляду у його відсутності.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, місцевий суд обґрунтував, покликаючись, зокрема, на: показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , експерта ОСОБА_14 , а також письмовими доказами: протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди від 9 липня 2021 року; висновком судово-медичної експертизи №153/2021 від 15 вересня 2021 року щодо тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_15 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 17 листопада 2021 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 7 квітня 2022 року за участю потерпілого ОСОБА_10 ; постановою про визнання предмета речовим доказом у кримінальному провадженні від 12 липня 2021 року; постановою про визнання предмета речовим доказом по кримінальному провадженню від 1 вересня 2021 року; висновком експерта СЕ-19/114-21/11973-ІТ від 5 серпня 2021 року; висновком експерта СЕ-19/114-21/11971-ІТ від 6 серпня 2021 року; висновком експерта СЕ-19/114-21/11975-ІТ від 12 серпня 2021 року; висновком експерта за результатами криміналістичної експертизи відео-звукозапису у кримінальному провадженні №0000467 №3322 від 4 травня 2022 року; висновком експерта СЕ-19/114-22/5179-ІТ від 17 травня 2022 року; висновком експертів №19054/19055/23-52 від 23 травня 2024 року, зміст яких детально викладений у вироку суду.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

На переконання колегії суддів, твердження сторони захисту про відсутність доказів того, що дії водія ОСОБА_8 перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з настанням цієї дорожньо-транспортної пригоди, натомість відсутність у діях водія ОСОБА_10 порушень вимог п. 2.3, п. 12. 3 ПДР стороною обвинувачення не доведена, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, диспозиція ст. 286 КК України є бланкетною і для встановлення того, чи були порушені правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатися до ПДР, якими регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Для з`ясування наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого наведеною нормою закону, мають бути встановлені три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення смерті потерпілому або заподіяння тяжких тілесних ушкоджень) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

При цьому належить ураховувати, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушення правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 цієї статті, тобто тільки такі порушення, які є причиною настання цих наслідків.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил дорожнього руху) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у ст. 286 КК України; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим є головною, вирішальною умовою, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити та встановити порушення ПДР, які мали місце, але водночас він повинен зазначити у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку дорожньо-транспортної пригоди є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу цього злочину.

У випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність у їх діях складу кримінального правопорушення потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеня участі кожного з них у спричиненні злочинного наслідку. Основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, є його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити.

На противагу доводам сторони захисту, у цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції чітко зазначив у вироку, які саме порушення ПДР стали причиною настання наслідків, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України, тобто перебували у прямому причинному зв`язку з ними. Так, суд установив, що причиною дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків є порушення пунктів 2.3 («б», «д»), 10.1, 16.3, допущені водієм ОСОБА_8 , котрий перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав переваги в русі мотоциклу під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку, що призвело до зіткнення вказаних транспортних засобів, внаслідок яких водій ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження.

При цьому неспроможними є доводи апеляційної скарги про недостовірність та неналежність висновку експерта №СЕ-19/114-22/5179-ІТ від 17 травня 2022 року, оскільки у такому швидкість мотоцикла під керуванням водія ОСОБА_10 визначена неправильно.

Так, критеріями оцінки доказів є їх допустимість, належність, достовірність та достатність. При цьому належність доказу визначається тією інформацією, яку можна встановити за допомогою доказу, і перевірити, чи входить вона до предмету доказування. Достовірність доказу визначається ступенем об`єктивного точного відображення подій або фактів, ступенем правильності наведених у доказі відомостей.

Як слідує з висновку автотехнічної експертизи від №СЕ-19/114-22/1863-ІТ від 9 березня 2022 року, мотоцикл водія ОСОБА_10 погасив частину своєї дійсної швидкості перед гальмуванням приблизно в 34….40 км/год. Дійсна швидкість цього мотоцикла перед пригодою становила дещо більшу величину, оскільки частина кінетичної енергії мотоцикла була погашена внаслідок зіткнення з автомобілем «Пежо» під керуванням водія ОСОБА_8 .

В подальшому, з урахуванням вказаного висновку експерта, органом досудового розслідування отримано висновок експерта №СЕ-19/114-22/5179-ІТ від 17 травня 2022 року, згідно з яким порівняльно-аналітичний аналіз ДТП, що вказаний водієм автомобіля «Pegeot» модель «308» ОСОБА_8 з об`єктивними даними, що містяться у наданих слідством на дослідження даних, дозволяють зробити висновок про те, що запропонований водієм ОСОБА_8 механізм розвитку цієї дорожньо-транспортної пригоди в частині вказаного ним місця зіткнення транспортних засобів є неспроможним з технічної точки зору, а це в свою чергу свідчить, що в своєму комплексі такий механізм розвитку цієї автопригоди в цілому є суперечливий та не спроможний з технічної точки зору.

Порівняльно-аналітичний аналіз механізму ДТП, що вказаний водієм мотоцикла марки «SUZUKI» модель «SV 650» ОСОБА_10 з об`єктивними даними, що містяться у наданих слідством на дослідження даних, дозволяють зробити висновок про те, що в запропонованому водієм ОСОБА_10 механізмі розвитку цієї дорожньо-транспортної пригоди в частині вказаного ним місця зіткнення транспортних засобів та інших вихідних даних не вбачається суперечності та неспроможності з технічної точки зору.

З технічної точки зору, в обстановці дорожньо-транспортної пригоди, при заданих спроможних вихідних даних, згідно зі слідчим експериментом, проведеним із водієм ОСОБА_10 , водій ОСОБА_10 , рухаючись своїм мотоциклом марки «SUZUKI» модель «SV 650» зі швидкістю 34...40 км/год. був позбавлений технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «Pegeot» модель «308» шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування свого транспортного засобу з заданого моменту виникнення небезпеки для руху, тобто діючи відповідно до п. 12.3 чинних Правил дорожнього руху.

При заданих спроможних з технічної точки зору вихідних даних, згідно зі слідчим експериментом, проведеним із водієм ОСОБА_10 , порівнюючи фактичні дії водія автомобіля марки «PEUGEOT» модель «308» р.н., ОСОБА_8 в дорожній обстановці, яка склалася, з тим як він повинен був діяти відповідно до чинних Правил дорожнього руху, в них вбачається суперечність вимогам п.п. 10.1. та 16.13. чинних Правил дорожнього руху, вказаний факт суперечності знаходиться з технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням цієї дорожньо-транспортної пригоди пов`язаної із зіткненням транспортних засобів.

При заданих спроможних з технічної точки зору вихідних даних, згідно зі слідчим експериментом, проведеним із водієм ОСОБА_10 , порівнюючи фактичні дії водія мотоцикла марки «SUZUKI» модель «SV 650» р.н., ОСОБА_10 в дорожній обстановці, яка склалася, в умовах, коли вказаний водій був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем марки «PEUGEOT» модель «308» р.н. шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування свого мотоцикла з моменту виникнення небезпеки для руху, з технічної точки зору немає підстав стверджувати, що дії водія ОСОБА_10 суперечили вимогам п.12.3 чинних Правил дорожнього руху.

З технічної точки зору, при заданих спроможних вихідних даних згідно зі слідчим експериментом, проведеним із водієм ОСОБА_10 , причиною настання цієї дорожньо-транспортної пригоди, пов`язаної із зіткненням транспортних засобів, стала суперечність дій водія автомобіля марки «PEUGEOT» модель «308» ОСОБА_8 технічним вимогам п. п. 10.1 та 16.13 чинних правил дорожнього руху.

В подальшому, під час судового розгляду, судом призначено додаткову судову автотехнічну експертизу, за результатами якої отримано висновок експертів №19054/19055/23-52 від 23 травня 2024 року, згідно з яким з технічної точки зору швидкість руху мотоцикла «SUZUKI» перед пригодою, виходячи з довжини слідів його переміщення на асфальті та витрат кінетичної енергії на деформування автомобіля «PEUGEOT», становила близько 43…48 км/год.

Суд першої інстанції взяв до уваги висновок експерта №СЕ-19/114-22/5179-ІТ від 17 травня 2022 року, який підтвердив причинний зв`язок між порушеннями правил дорожнього руху водієм автомобіля «Пежо» ОСОБА_8 , а саме п. п. 10.1 та 16.13 чинних правил дорожнього руху, та наслідками у вигляді тілесних ушкоджень, отриманих водієм ОСОБА_10 .

Відповідно до п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що висновок автотехнічної експертизи №СЕ-19/114-22/1863-ІТ від 9 березня 2022 року, який став основою для проведення розрахунків у висновку експерта №СЕ-19/114-22/5179-ІТ від 17 травня 2022 року, яким підтверджено порушення ПДР з боку водія ОСОБА_8 , встановив допустиму швидкість руху водія мотоцикла ОСОБА_10 . Аналогічно, допустиму швидкість водія мотоцикла підтверджено висновком експерта №19054/19055/23-52 від 23 травня 2024 року, отриманому вже під час судового розгляду кримінального провадження. Таким чином, два висновки експертів підтвердили той факт, що водій ОСОБА_10 рухався з допустимою швидкістю в межах 50 км/год.

Відповідно до даних слідчого експерименту, проведеного з водієм ОСОБА_10 , небезпека для руху водієві мотоцикла виникла з моменту виявлення автомобіля марки «PEUGEOT», при цьому мотоцикл від місця виявлення автомобіля знаходився на відстані 17-ти метрів, а від місця зіткнення знаходився на відстані 13,5 метрів.

Під час проведення дослідження експертами КНДІСЕ встановлено, що швидкість мотоцикла до ДТП становила 43-48 км на год, тобто вказана швидкість руху відповідала дозволеній швидкості руху в населених пунктах. При проведенні попередньої експертизи взяті величини 35-40 км/год і за результатами цього експертного дослідження встановлено, що водій ОСОБА_10 , навіть при заданій швидкості руху, був позбавлений можливості уникнути зіткнення з автомобілем марки «PEUGEOT».

Відповідно, якщо мотоцикліст рухався з допустимою швидкістю 43-48 км на год (дещо більшою, ніж взята до уваги під час дослідження №СЕ-19/114-22/5179-ІТ), а небезпека для руху водію мотоцикла виникла на відстані 17 метрів до автомобіля «PEUGEOT» під керуванням водія ОСОБА_8 , що підтверджено слідчим експериментом з потерпілим, то ОСОБА_10 тим більше не міг зупинитися перед небезпекою, а саме автомобілем, який виїхав на його смугу руху під керуванням ОСОБА_8 , що свідчить про відсутність технічної можливості у водія мотоцикла ОСОБА_10 запобігти зіткненню, а тому в діях останнього відсутні порушення вимог п. 2.3, п. 12.3 ПДР.

Водночас, за цих обставин, отримані у межах цього кримінального провадження висновки експертів, у тому числі й висновок №СЕ-19/114-22/5179-ІТ, є належними та достовірними, такими, що доводять вину водія ОСОБА_8 у настанні ДТП, адже різниця у швидкостях водія ОСОБА_10 , встановлена у двох експертизах є незначною, такою, що ніяк не могла вплинути на розвиток подій та унеможливити зіткнення.

Безпідставними є і доводи апелянта про невідповідність показань свідка ОСОБА_12 , викладених у вироку, обставинам події, оскільки те, чи автомобіль «PEUGEOT» перед виїздом на праву смугу руху повністю зупинився, чи пригальмував, а потім продовжив рух, ніяк не впливає ні на обсяг допущених водієм ОСОБА_8 порушень правил дорожнього руху, ні на їх результат у вигляді зіткнення з мотоциклом під керуванням водія ОСОБА_10 .

Одночасно, на виконання вимог ст. 23, ч. 3 ст. 224 КПК України, свідок ОСОБА_12 був приведений до присяги та попереджений судом про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань (а.с. 166-169, т. 1). Тобто судом першої інстанції дотримано встановлених кримінальним процесуальним законом вимог щодо допиту, зокрема, свідка ОСОБА_12 .

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд зазначає, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, у повній мірі відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом повно, всебічно та об`єктивно досліджено усі докази, які були надані сторонами кримінального провадження, й таким чином вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, доведена повністю.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .

Водночас, враховуючи вимоги ст. 403 КПК України та подану прокурором відмову від апеляційної скарги на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України, проти якої учасники судового провадження не заперечували, колегія суддів вважає за можливе прийняти цю відмову прокурора від апеляційної скарги на судове рішення, а провадження в цій частині - закрити.

Керуючись ст.ст. 403, 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

прийняти відмову прокурора Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 від апеляційної скарги на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Апеляційне провадження в частині апеляційної скарги прокурора закрити.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в його інтересах без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4