Справа № 202/1031/24
Провадження № 1-кс/202/2311/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

28 березня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУПН в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , яке погоджено з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про примусове відібрання біологічних зразків, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 звернулася з клопотанням, в якому просить надати дозвіл на примусове відібрання біологічних зразків букального епітелію у підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Клопотання слідчого обґрунтоване тим, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області розслідується кримінальне провадження № 0000042 від 12.01.2024 року, в якому 20 березня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 152, ч. 1 ст. 301-1, ч. 4 ст. 301-1 КК України, а саме а саме у вчинені насильницьких дій сексуального характеру, непов`язаних із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди та з якою перебував у сімейних відносинах; у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним та анальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 153 КК України щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди та з якою перебував у сімейних відносинах; в умисному зберіганні дитячої порнографії без мети збуту чи розповсюдження; у примушуванні малолітньої особи до участі у створенні дитячої порнографії.

21.03.2025 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини», яким передбачено обов`язкову державну реєстрацію геномної інформації щодо осіб, яким повідомлено про підозру у вчинення умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів, зокрема проти життя, здоров`я, честі, гідності, статтею свободи та статевої недоторканності особи, прокурором була винесена постанова про відібрання біологічних зразків, а саме зразків букального епітелію (ДНК), у підозрюваного ОСОБА_4 .

Останній відмовився надавати біологічні зразки, що унеможливлює виконання п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини».

За цих підстав слідчий просить надати дозвіл на примусове відібрання біологічних зразків зразків букального епітелію у ОСОБА_4 з метою проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Заслухавши в судовому засіданні доводи прокурора, який клопотання підтримав, думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про примусове відібрання біологічних зразків задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000042 від 12.01.2024, в якому 20 березня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 152, ч. 1 ст. 301-1, ч. 4 ст. 301-1 КК України.

У цьому кримінальному провадженні прокурором була винесена постанова про відібрання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_4 , а саме зразків букального епітелію.

В своєму клопотанні слідчий просить надати дозвіл на примусове відібрання біологічних зразків у ОСОБА_4 , посилаючись на необхідність державної реєстрації геномної інформації підозрюваного на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини».

Також у судовому засіданні прокурором була долучена копія постанови слідчого від 21.03.2025 про призначення у кримінальному провадженні судової молекулярно-генетичної експертизи.

При розгляді цього клопотання слідчий суддя виходить із того, що відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями частини 1 статті 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначені у частині 1 статті 91 КПК України.

До таких обставин закон відносить: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру та спеціальної конфіскації.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (частина 2 статті 91 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Частиною 1 статті 245 КПК України визначено, що у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею. У випадку, якщо проведення експертизи доручено судом, відібрання зразків для її проведення здійснюється судом або за його дорученням залученим спеціалістом.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КПК України відібрання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими ст. 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки, слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відібрання біологічних зразків примусово.

06 листопада 2022 року набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини» від 09.07.2022 № 2391-ІХ, відповідно до частини 3 статті 2 якого дія цього Закону поширюється на відносини у сфері відбору та дослідження біологічного матеріалу, обробки геномної інформації людини, ведення Електронного реєстру геномної інформації людини, що здійснюється з метою державної реєстрації геномної інформації людини в Україні.

Згідно з частиною 1 статті 4 вказаного Закону державна реєстрація геномної інформації проводиться з метою: 1) ідентифікації осіб, які вчинили кримінальне правопорушення; 2) розшуку осіб, зниклих безвісти; 3) ідентифікації невпізнаних трупів людей, їх останків та частин тіла людини; 4) ідентифікації осіб, які не здатні через стан здоров`я, вік або інші обставини повідомити інформацію про себе.

Частиною 4 цієї ж статті визначено, що в Україні проводяться обов`язкова та добровільна державна реєстрація геномної інформації.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону обов`язковій державній реєстрації підлягає геномна інформація осіб, яким повідомлено про підозру у вчиненні умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя, здоров`я, волі, честі, гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи.

Порядок проведення обов`язкової державної реєстрації геномної інформації людини затверджується Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 5 Закону).

Процедура проведення обов`язкової державної реєстрації геномної інформації людини визначена Порядком проведення обов`язкової державної реєстрації геномної інформації людини, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 29 серпня 2023 р. № 978,

Згідно з пунктом 4 цього Порядку відбір та направлення на проведення молекулярно-генетичної експертизи (дослідження) біологічного матеріалу осіб, яким повідомлено про підозру у вчиненні умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів, зокрема проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, у разі, коли результати експертизи (дослідження) можуть бути використані для забезпечення завдань кримінального провадження, здійснюється згідно із статтею 242 Кримінального процесуального кодексу України.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що клопотання про примусове відібрання біологічних зразків може бути задоволено слідчим суддею у разі доведення стороною, якою воно ініційовано, що біологічні зразки, результати їх дослідження мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні та можуть бути використані як докази, а також у разі неможливості іншим шляхом довести такі обставини.

Отже, метою примусового відібрання біологічних зразків є виключно потреби досудового розслідування, коли зразки можуть бути використані для виконання завдань кримінального провадження.

Водночас нормативними актами не врегульоване питання щодо порядку дій у разі відмови у наданні біологічних зразків для проведення обов`язкової державної реєстрації геномної інформації особою, процесуальний статус якої відповідає визначеному у п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону № 2391-ІХ.

Суд звертає увагу, що в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Драган Петрович проти Сербії», яке набуло статусу остаточного 14.07.2020, розглядаючи питання про відібрання зразка ДНК, ЄСПЛ установив, що така дія була втручанням у право заявника на повагу до приватного життя. Суд підкреслив, що дозвіл на відібрання зразка для проведення аналізу ДНК не мав жодного правового підґрунтя, адже норми Кримінального процесуального кодексу на час подій передбачали лише, що суд міг прийняти рішення про відібрання зразка крові або про проведення «інших медичних процедур» у разі, якщо це необхідно з медичної точки зору задля встановлення фактів, які мають «важливе» значення для кримінального розслідування. ЄСПЛ також зазначив, що у Кримінальному процесуальному кодексі не було гарантій щодо відібрання зразків ДНК. Суд дійшов висновку, що втручання у право на повагу до приватного життя заявника шляхом відібрання зразка ДНК не відповідало вимогам закону та становило порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Звернувшись із клопотанням про примусове відібрання у підозрюваного біологічних зразків, слідчий у своєму клопотанні та прокурор у судовому засіданні послалися на необхідність обов`язкової державної реєстрації геномної інформації підозрюваного як особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, а також на призначення у кримінальному провадженні судової молекулярно-генетичної експертизи з метою встановлення ДНК підозрюваного.

Проте слідчим та прокурором не зазначено, яке значення буде мати встановлення ДНК підозрюваного для досудового розслідування, тобто його значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя бере до уваги, що згідно з повідомленням про підозру ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості в 2021-2022 роках.

При цьому досудове розслідування було розпочате 12.01.2024.

Відповідно до копії постанови слідчого від 21.03.2025 про призначення у кримінальному провадженні судової молекулярно-генетичної експертизи, на вирішення експерта постановлено лише одне запитання - встановити ДНК-профіль букального епітелію підозрюваного.

Як пояснено прокурором у судовому засіданні, на теперішній час у кримінальному провадженні не було отримано даних, з якими б можливо було порівнювати генотип ДНК підозрюваного.

Отже, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права підозрюваного як примусове відібрання біологічних зразків, з огляду на те, що на цьому етапі досудового розслідування це не буде мати значення для встановлення обставин кримінального провадження.

В свою чергу, примусове відібрання у підозрюваного біологічних зразків для встановлення ДНК без мети доведення важливих обставин у кримінальному провадженні може порушувати права, гарантовані ст. 8 Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є необґрунтованим, а тому в його задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 160-166, 241-245, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого про примусове відібрання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_7