Провадження 11-кп/824/477/2025 Доповідач в 2 інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарки: ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000020 від 07.03.2014 року за апеляційною скаргою прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2022 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2022 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Вільшанка Білоцерківського району Київської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого в ТОВ «Транссіті», раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України та виправдано його на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із не доведеністю того, що в діянні ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що він, перебуваючи на посаді інспектора відділення Державної автомобільної інспекції України Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області, 10 січня 2014 року, точного часу в ході слідства не встановлено, на підставі рапорту командира ОСОБА_10 , який надійшов 08.01.2014 з УДАІ ГУ МВС України в Київській області для прийняття заходів реагування до ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області, відповідно до якого, 29.12.2013 під час несення служби на 20 км а/д Київ-Овруч в с. Нові Петрівці близько 12 години 30 хвилин автомобіль «Хюндай», номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України, управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Київській області, в порушення вимог ст. ст. 7, 245, 251 КУпАП, Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України № 77 від 26.02.2009, не провівши перевірку фактів, викладених у рапорті, достовірно знаючи, що ОСОБА_11 29.12.2013 знаходився в м. Біла Церква Київської області, про що сам ОСОБА_11 вказав у поясненнях від 02.01.2014 та в протоколі про адміністративне правопорушення, у приміщенні ВДАІ Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області, за адресою: м. Біла Церква, вул. Котляревського, 42/2, вніс до протоколу про адміністративне правопорушення, який є офіційним документом, завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_11 , являючись власником автомобіля «Хюндай», номерний знак НОМЕР_1 , 29.12.2013 близько 12 години 30 хвилин не виконав вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка на 20 км автодороги Київ-Овруч, чим порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 1222 КУпАП.

В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав на те, що судовий розгляд кримінального провадження проведено однобічно, оскільки судом взято до уваги лише показання обвинуваченого ОСОБА_8 , проте залишено поза увагою докази, які вказують на винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Зокрема, місцевим судом не взято до уваги показання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про ненадання доказів своєї невинуватості ОСОБА_11 та є доказами вини ОСОБА_8 ; протокол про адміністративне правопорушення від 10.01.2014, складений відносно ОСОБА_11 , постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2014 року та інші наявні в матеріалах справи докази. Крім того, зазначає, що в порушення вимог ч. 4 ст. 374 КПК України резолютивна частина вироку суду не містить рішення щодо документів, а саме адміністративного матеріалу № 217 щодо ОСОБА_11 , тимчасовий доступ до яких та вилучення було здійснено на підставі ухвали слідчого судді. Просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи і просив цю апеляційну скаргу задовольнити;

захисника та обвинуваченого, які доводи апеляційної скарги прокурора вважали необґрунтованими, просили залишити її без задоволення, а вирок без зміни;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Аналіз положень ст. ст. 84, 85, 86, 91, 94, 370, 373, 374 КПК України у їх взаємозв`язку дає підстави стверджувати про те, що доведеність винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення здійснюється шляхом дослідження у ході судового розгляду доказів, наданих сторонами кримінального провадження, оцінки цих доказів з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку. У випадку, коли за результатами оцінки доказів не доведено, що було вчинене кримінальне правопорушення, в якому обвинувачувалась особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим або не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, судом ухвалюється виправдувальний вирок.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі.

Відповідальність за ч.1 ст. 366 КК України настає за внесення до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей. Внесення до офіційного документа завідомо неправдивих відомостей є видом службового підроблення.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України проявляється у діянні яким є внесення/включення до офіційного документа інформації, яка повністю або частково не відповідає дійсності, тобто невідповідності відомостей дійсності.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України проявляється у формі прямого умислу, тобто усвідомленням особою суспільно небезпечного характеру своїх дій, передбачені його суспільно небезпечних наслідків і бажанні їх настання.

Відповідно до показань обвинуваченого, допитаного у ході судового розгляду, він у січні 2014 року працював інспектором ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування м. Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області. Ним від керівництва був отриманий рапорт командира взводу № 3 РДПС ДАІ із забезпечення супроводження при УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_10 , у якому було зазначено, що 29.12.2013 на 20 км а/д Київ-Овруч в с. Нові Петрівці близько 12 години 30 хвилин автомобіль «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав його вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка, чим порушив п. 2.4 ПДР України. Вказаний рапорт був надісланий до ВДАІ Білоцерківського МВ за місцем реєстрації автомобіля Хюндай д.н.з. НОМЕР_1 , супровідним листом за підписом заступника начальника УДАІ області. Він не маючи жодних сумнівів у достовірності відображеної у рапорті інформації, роз`яснивши ст. 63 Конституції України, права, передбачені ст. 268 КУпАП, склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_11 за ст. 1222 КУпАП. ОСОБА_11 говорив йому що не був там, але не надавав йому будь-яких доказів на підтвердження не керування ним у день час та місці належним йому автомобілем. Зазначене ОСОБА_11 , ним було оцінено як спроба уникнути водієм ОСОБА_11 відповідальності за вчинення ним правопорушення. У момент складання протоколу він достовірно не знав, що ОСОБА_11 29.12.2013 р. знаходився у м. Біла Церква. В момент складання протоколу, він оцінюючи наявні докази був переконаний, що ОСОБА_11 29.12.2013 на 20 км а/д Київ-Овруч в с. Нові Петрівці близько 12 години 30 хвилин автомобіль «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу працівника ДАІ ОСОБА_10 про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка. У складеному ним протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_11 за ст. 122-2 КУпАП він зазначив інформацію згідно з рапортом працівника ДПС ОСОБА_10 . Вважав, що службове підроблення він не вчиняв і не мав таких намірів, не вбачав у своїх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

Судом першої інстанції за результатами дослідження зібраних у справі доказів та належної їх оцінки встановлено, що інспектор ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування м Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_8 дійсно 10 січня 2014 р. склав протокол про адміністративне правопорушення серія АГ2 № 120845 відносно ОСОБА_11 про вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 1222 КУпАП, зазначивши у ньому відомості/інформацію, що містилась у рапорті командира взводу № 3 РДПС ДАІ із ЗС при УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_10 від 30.12.2013 р., а саме: 29.12.2013 р. згідно з рапортом працівника ДПС ОСОБА_10 відповідно до п.15.8 наказу МВС України № 111 29.12.2013 р. близько 12 години 30 хвилин не виконав вимогу про зупинку, що надавалась за допомогою жезла та свистка на 20 км а/д Київ-Овруч автомобілю Хюндай д.н. НОМЕР_1 , чим порушив п.2.4 ПДР України. Також встановлено, що інспектор ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування м Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_8 не був учасником подій, не сприймав особисто обставин викладених у рапорті командира взводу № 3 РДПС ДАІ із ЗС при УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_10 від 30.12.2013 року та не здійснював їх фіксування.

Судом першої інстанції обґрунтовано визнано те, що прокурором у судовому засіданні не доведено, що інспектор ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_8 під час складання зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення серія АГ2 № 120845 відносно ОСОБА_11 про вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, достовірно знав, що інформація, яка міститься у зазначеному рапорті командира взводу № 3 РДПС ДАІ із ЗС при УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_10 від 30.12.2013 р. на ім`я начальника УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_15 , повністю або частково не відповідає дійсності, тобто є недостовірною.

Судом першої інстанції обґрунтовано констатовано те, що інспектор ВДАІ Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_8 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серія АГ2 № 120845 відносно ОСОБА_11 про вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 1222 КУпАП, зазначив у ньому виключно відомості/інформацію, що містилась у рапорті командира взводу № 3 РДПС ДАІ із ЗС при УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_10 від 30.12.2013 року. При цьому, судом також обґрунтовано визнано те, що прокурором в судовому засіданні не доведено наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 прямого умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. Зокрема, у ході судового розгляду не доведено те, що ОСОБА_8 достовірно знав, що вносить до протоколу про адміністративне правопорушення серія АГ2 № 120845 завідомо неправдиві відомості, тобто, що він діяв із прямим умислом направленим на внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційного документа.

Врахувавши зазначені вище обставини суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 слід визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України та виправдати його на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, тобто у зв`язку із не доведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційна скарга прокурора не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення.

Доводи прокурора про однобічність проведеного судового розгляду не ґрунтуються на матеріалах справи із яких вбачається те, що розгляд справи був проведений повно та всебічно, усі істотні обставини кримінального провадження були встановлені із належною повнотою, усім доказам судом дана належна юридична оцінка. Щодо показань свідків, зокрема показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , то цими показаннями фактично не доводиться наявність у діях обвинуваченого суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України та не спростовують висновків суду першої інстанції у цій частині.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення від 10.01.2014 року, складеного відносно ОСОБА_11 , постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2014 року та інші наявні в матеріалах справи докази, то цими доказами не доводяться наявність у діях обвинуваченого суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. Колегія суддів повторно звертає увагу на те, що у ході кримінального провадження не було здобуто доказів, якими доводилась завідомість для обвинуваченого неправдивості відомостей які вносились ним до протоколу про адміністративне правопорушення від 10.01.2014 року, складеного щодо ОСОБА_11 , що указує на недоведеність наявності у діях ОСОБА_8 суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України та відсутність у його діях складу даного кримінального правопорушення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 у вину ставилось саме внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційного документу, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, а не кримінальне правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, де можливо би було стверджувати про те, що ОСОБА_8 не було вчинено певних дій, пов`язаних із виявленням та перевіркою факту вчинення ОСОБА_11 адміністративного правопорушення, про що у поясненнях указувалось прокурором.

Щодо посилання прокурора на те, що ОСОБА_11 заперечував свою причетність до вчинення адміністративного правопорушення, про що повідомив ОСОБА_8 , то підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення був рапорткомандира взводу № 3 РДПС ДАІ із ЗС при УДАІ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_10 від 30.12.2013 року. При цьому, матеріали не містять даних про те, що ОСОБА_8 повинен був оцінювати обставини, що викладені у рапорті з точки зору їх підтвердження чи будь-яким іншим чином надавати оцінку діям як поліцейського ОСОБА_10 , так і ОСОБА_11 . При цьому, колегія суддів враховує те, що перевірка обставин, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, наявності фактів і подій, що зазначені у рапорті та висновки про доведеність як події адміністративного правопорушення, так і вини особи у його вчиненні відноситься до компетенції суду, який здійснює розгляд на підставі відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Не зазначення в резолютивній частині вироку рішення щодо документів, а саме адміністративного матеріалу № 217 щодо ОСОБА_11 , не дає підстави для скасування оскаржуваного вироку.

Наведене указує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення. Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2022 року щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовляє.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

В задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

СУДДІ

_____________________ ОСОБА_2 _____________________ ОСОБА_3 _____________________ ОСОБА_4