Справа № 362/7457/24
Провадження № 1-кп/362/727/24
ВИРОК

Іменем України

17.12.2024 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001248 від 01.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Київ, що має середню освіту, не працюючого, студента 1-го курсу Київського професійного енергетичного коледжу, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

29.06.2024 близько 22 години 25 хвилин водій ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним мотоциклом марки «МТ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без ввімкненої фари ближнього (дальнього) світла в темну пору доби, без посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, рухаючись по автомобільній дорозі вулиці Соборна в селі Плесецьке Фастівського району Київської області в напрямку вулиці Вишнева, біля перехрестя вищевказаних вулиць не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, невчасно відреагував на її зміну, проявив необережність у виді кримінальної протиправної самовпевненості, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого не впорався з керуванням вище вказаного транспортного засобу та допустив наїзд на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення з велосипедом марки «Batavus» під керуванням водія ОСОБА_5 , яка рухалася по вказаній автомобільній дорозі в зустрічному напрямку, а саме: в напрямку вулиці Зелена.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді численних переломів кісток мозкового та лицьового черепа, субарахноїдального крововиливу, ран на обличчі, переломів обох кісток правого передпліччя, гематоми передньої черевної стінки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки переломи кісток черепа небезпечні для життя в момент заподіяння.

В діях водія мотоцикла марки «МТ», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину та цивільний позов визнав повністю, однак зазначив, що не має змоги заплатити таку суму, оскільки не має джерел доходу, показав, що вживав алкогольні напої о 17 год. 29.06.2024, вжив приблизно 300 г горілки, після чого сів за кермо мотоцикла, який мав технічні несправності: проблеми з гальмівною системою та не працюючу фару. При цьому посвідчення водія не отримував. Під час руху побачив потерпілу безпосередньо перед зіткненням, намагався уникнути наїзду на неї, однак не вийшло. Після ДТП залишився на місці, мав пошкодження перелом ноги, покликав сусідів, останні викликали швидку, поліцію. Після даних подій за порадою знайомих з потерпілою не спілкувався, один раз надав їй 40000 грн. на лікування.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона з обвинувачем односельці, мали поверхневі відносини як продавець та покупець, оскільки працювала продавцем в магазині, однак на даний час проходить лікування. 29.06.2024 о 22:05 закрила магазин і їхала додому на велосипеді ближче до краю дороги 50 см від обочини. В цей час вимкнули світло і на вулиці не було освітлення, в неї на велосипеді світилися стопи і був маленький ліхтарик. Раптом вона почула, що щось гуде, однак ніякого світла не бачила. Після цього нічого не пам`ятає. Опритомніла вона в лікарні. В кінці серпня обвинуваченим було надано їй 40000 грн. Просила застосувати до нього найсуворішу міру покарання.

Судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин кримінального провадження, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також, відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя», у випадку процедури «заява підсудного про визнання вини», при якій від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно: приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, суд має вирішувати: обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого, та матеріалів щодо залучення експертів й витрат на їх проведення.

Враховуючи все вище зазначене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю доведена та підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, які узгоджуються з показаннями потерпілої. Його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вирішуючи питання про покарання, відповідно до статті 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за формою вини необережним; суспільну небезпеку злочину, оскільки людина, її життя і здоров`я, є найвищою соціальною цінністю; обставини скоєного кримінального правопорушення, а саме: те, що ОСОБА_4 допустив грубі порушення Правил дорожнього руху, а саме: перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи права керування транспортним засобом, виїхав в темну пору доби на зустрічну смугу руху транспортним засобом без ввімкненої фари ближнього світла, де скоїв зіткнення з велосипедом, що призвело до нанесення тяжких тілесних ушкоджень велосипедистці; особу винного, його негативну характеристику за місцем проживання, те, що він ніде не працює, є студентом, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, притягується до кримінальної відповідальності вперше,думку прокурора, обвинуваченого та потерпілої щодо міри покарання.

Крім того суд враховує положення п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й ставлення особи до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Так, судом встановлено, що обвинувачений хоч і визнав свою вину повністю, однак у вчиненому не розкаюється. Таким чином, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи все вище зазначене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 основне покарання у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди здоров`ю та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому представник позивача просив стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_5 241415 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 1000000 грн. моральної шкоди та витрати на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період стаціонарного лікування ОСОБА_5 витрачено на лікування грошові кошти у сумі 241415 грн., яка складається з витрат на придбання необхідних медичних препаратів та виробів, на проведення діагностичних досліджень, що підтверджується відповідними фіскальними чеками та виписками з банкових терміналів, замовленнями та іншими документами. У ході досудового розслідування Відповідачем Позивачу заподіяну матеріальну шкоду не відшкодовано.

Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили тривалий розлад здоров`я, що є беззаперечно пожиттєвою як фізичною, так і моральною травмою як для постраждалої, так і для родини потерпілої (чоловік та малолітня дитина). Значного фізичного болю та страждань позивачу завдає тривале стаціонарне лікування, яке проходило в постійних фізичних муках та переживаннях за наслідки отриманих травм та психічний стан, а також постійній потребі догляду за потерпілою членами її родини, у тому числі через брак коштів, щоб найняти професійного доглядача. Безумовними причинами психологічних страждань позивача від отриманих нею тілесних ушкоджень стали: вимушений, довготривалий прийом медикаментів, що продовжується і на даний час; перенесення ряду обстежень та оперативних втручань; потреба у довготривалій реабілітації та неможливості вільно пересуватися, не прикриваючи обличчя. Таким чином, в результаті отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень, повністю був порушений устрій та порядок життя як самої постраждалої ОСОБА_5 , так і членів її родини, що призвело до необхідності зміни життя та вимушеного підлаштування. Саме у зв`язку з вищевикладеним позивач вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди їй заподіяна моральна шкода в розмірі 1000000,00 грн.

Для захисту своїх прав та складання позовної заяви позивач була змушена звернутися до адвоката ОСОБА_6 , про що укладено відповідний договір про надання правової допомоги. Станом на дату складання позовної заяви витрати на адвокатські послуги становлять 20500 грн. У зв`язку з тим, що наперед не можливо розписати детальний опис робіт, які адвокат повинен буде здійснювати для захисту інтересів клієнта та час, який буде витрачено для розгляду справи, розмір витрат буде наданий до суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Згідно зі ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Виходячи з вимог ст. 11 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також з вимог ст. 60 ЦПК України, яка зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підтвердження вказаної в позові суми матеріальної шкоди позивач ОСОБА_5 надала копії фіскальних чеків, виписок про замовлення за придбання медикаментів, інших необхідних для лікування та реабілітації виробів, здачу аналізів на загальну суму 241415 грн.

Таким чином, у судовому засіданні знайшла своє підтвердження наявність безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченого і матеріальною шкодою, заподіяною потерпілій ОСОБА_5 в розмірі 241415 грн., які вона та її родина витратила на лікування та реабілітацію.

Тому суд задовольняє позов потерпілої ОСОБА_7 в частині понесених нею витрат на лікування та реабілітацію, а саме: 241415 грн., що були доведені належними доказами.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При цьому суд приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Суд вважає, що потерпілій була завдана моральна шкода, оскільки внаслідок вчинення кримінального правопорушення вона зазнала інтенсивних душевних, психічних переживань, її травми потягли за собою вимушені зміни в її житті та житті її родини.

При вирішенні питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 діяння, а також характер страждань потерпілої, наявність стійких негативних змін у її житті, визнання обвинуваченим своєї вини, яка доведена під час судового слідства в даному кримінальному провадженні, те, що обвинувачений надав потерпілій допомогу в розмірі 40000 грн., суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілої щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу потерпілій ОСОБА_5 суд зазначає наступне.

Згідно ст.ст. 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу за умови дотримання вимог ст. 137 ЦПК України. Згідно з даною статтею ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України, запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

З урахуванням вимог ЦПК України стороні судового процесу та її адвокату необхідно надати суду наступні докази про понесені витрати на правничу допомогу, а саме письмовий договір потерпілої (цивільного позивача) із адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, в якому має бути зазначено умови про порядок визначення вартості наданих послуг за ведення відповідної судової справи (почасова оплата, фіксована сума тощо); посилання на реквізити або сторін судової справи, у якій надається правнича допомога; детальна фіксація послуг, які надаються у рамках ведення відповідної судової справи, їх обсяг (витрачений час) та вартість (якщо окремі послуги мають різну вартість); детальне фіксування витрат, які понесені адвокатом у зв`язку із наданням послуг щодо ведення відповідної судової справи (витрати на відрядження, нотаріальні послуги, переклад документів тощо); належно оформлені документи, що підтверджують такі витрати; належним чином оформлені платіжні документи під час здійснення оплати послуг адвоката, тощо.

В позовній заяві вказано, що докази понесених судових витрат буде надано суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. На даний час розмір витрат, опис робіт та час, який був витрачений на виконання доручення клієнта до суду не наданий, відсутні в матеріалах справи і докази на підтвердження судових витрат в розмірі 20500 грн., які позивачка витратила на адвокатські послуги станом на дату складання позовної заяви, про що вказано в ній.

В кримінальному процесі судовим рішенням, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, є вирок (ч. 1 ст. 369 КПК України), в резолютивній частині якого зазначається рішення щодо процесуальних витрат (п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України). Судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати (ч. 1 ст. 376 КПК України).

Таким чином, можливість надання будь-яких доказів після ухвалення вироку, які можуть бути прийняті судом при вирішенні питання, що є предметом доказування в цивільному позові, який розглядається в рамках кримінального провадження, законодавцем не передбачено, тому суд позбавлений можливості вирішити питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу без калькуляції вартості робіт та послуг, які не були надані цивільним позивачем, тому відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України вважає, що вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу слід залишити без розгляду.

При вирішенні питання стосовно долі речових доказів судом застосовуються положення ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експертів необхідно стягнути з обвинуваченого, відповідно до ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-376 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, та призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експерта: за проведення судових експертиз № СЕ-19/111-24/38823-ІТ у сумі 3029,12 грн.; № СЕ-19/111-24/38825-ІТ у сумі 3029,12 грн., № СЕ-19/111-24/38826-ІТ у сумі 3786,40 грн., № СЕ-19/111-24/52262-ІТ у сумі 1989,75 грн., № СЕ-19/111-24/54423-ІТ у сумі 3979,50, всього 15813,89 грн.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди здоров`ю та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 241415 (двісті сорок одну тисячу чотириста п`ятнадцять) грн. матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 500000 (п`ятсот тисяч) грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу залишити без розгляду.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області № 381/3238/24 (провадження № 1-кс/381/669/24 від 08.07.2024.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області № 381/3238/24 (провадження № 1-кс/381/668/24 від 08.07.2024.

Речові докази:

- транспортний засіб мотоцикл марки «МТ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , розміщений на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська обл., Фастівський р-н, с. Борисів, провулок Боженка, 23, повернути власнику ОСОБА_8 в його повне володіння, користування і розпорядження;

- велосипед марки «Betawus», розміщений на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська обл., Фастівський р-н, с. Борисів, провулок Боженка, 23, повернути потерпілій ОСОБА_5 у її повне володіння, користування і розпорядження;

- цоколь лампочки з передньої блок-фари мотоцикла марки «МТ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться в спецпакеті WAR1162007 та переданий на зберігання до Фастівського РУП ГУНП в Київській області згідно квитанції № 1177, повернути власнику ОСОБА_8 в його повне володіння, користування і розпорядження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду, окрім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1