справа № 274/9325/24
провадження № 1-кс/0274/2237/24
У Х В А Л А

Іменем України

18.12.2024 р. м. Бердичів

Слідчий суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області клопотання слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Копашново Хустського району Закарпатської області, громадянину України, з середньою неповною освітою, одруженому, військовослужбовцю в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимому,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, поданого в рамках кримінального провадження № 0001219 від 27.11.2024 р., -

в с т а н о в и в :

16.12.2024 р. слідчий СВ Бердичівського РВП ОСОБА_6 за погодженням з прокурором звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, строком на 60 днів з альтернативою визначення застави.

В клопотанні орган досудового слідства необхідність прийняття такого рішення аргументував тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Також орган досудового розслідування в клопотанні посилається на ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, у якому підозрюється ОСОБА_5 , міру покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, який раніше був неодноразово судимим, в тому числі, за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому порядку, також враховуючи той факт, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем та в умовах воєнного стану може бути направлений для проходження військової служби до іншого регіону держави, що може негативно вплинути на строки як досудового розслідування, так і судового розгляду, тому вказані вище обставини свідчать про те, що підозрюваний може становити небезпеку для суспільства, тому існують наявні ризики: переховуватися від органів досудового розслідування та/ або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення. У зв`язку з чим, жоден з більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання ризиків, зазначених вище.

Вказаний факт 27.11.2024 р. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001219 та розпочате досудове слідство.

16.12.2024 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Також зазначив, що ризик переховування від органів досудового слідства доводиться тим, що після скоєння кримінального правопорушення підозрюваний переховувався від органів досудового слідства, поки не був затриманий службою правопорядку. Крім того підозрюваний в 2022 році, будучи військовослужбовцем самовільно залишив військову частину і лише в грудні 2024 року повернувся до служби. Доказів, що відносно підозрюваного порушено кримінальне провадження за ст. 407 КПК України він не може надати слідчому судді в судовому засіданні. Крім того, підозрюваному неможливо обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки він є мобілізованим військовослужбовцем і постійно перебуває за місцем проходження служби, особисте зобов"язання також не можливо застосувати, оскільки командир військової частини може не відпустити його за повісткою до слідчого, ОСОБА_5 є військовослужбовцем та в умовах воєнного стану може бути направлений для проходження військової служби до іншого регіону держави, що може негативно вплинути на строки як досудового розслідування, так і судового розгляду, тому більш доцільно обрати підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою ( гаупвахта), що надасть слідству можливість своєчасно завершити досудове розслідування.

Підозрюваний в судовому засіданні у своєму виступі заперечив проти обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Просив спочатку застосувати домашній арешт, а в подальшому особисте зобов"язання. Зазначив, що він з"являвся на всі слідчі дії, не переховувався від слідства, перебував за місцем проживання та проходження служби. Вину у скоєному дійсно визнав.

Захисник в судовому засіданні у своєму виступі проти задоволення клопотання слідчого заперечила, просила залишити без задоволення. Зазначила, що ризики, викладені у клопотанні, не доведені та не обґрунтовані. Зокрема, не доведено, що ОСОБА_5 переховується від слідства. Так, починаючи з 26.11.2024 р. по даний час жодних доказів щодо його переховування слідством не надано. Ризик вчинити інші злочини також не підтверджений. Зазначила, що підозрюваний є військовослужбовцем ЗСУ, захищає державу. За скоєння попередніх злочинів підозрюваний відбув покарання і це не стосується його способу життя на даний час. Вказала, що відповідно до ч. 5 ст. 404 КК України особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби, оскільки підозрюваний повернувся до військової служби він має бути звільнений від кримінальної відповідальності за ст. 407 КК України, якщо відносно нього дійсно порушено кримінальне провадження.

Заслухавши виступи учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя встановив наступне.

Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Також Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» наголошує, що, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Право на свободу й особисту недоторканність є одним із найбільш значущих прав людини.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні за № 0001219 від 27.11.2024 р.

16.12.2024 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у провадженні № 0001219 від 27.11.2024 р.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 24.02.2022 р. строком на 30 діб по всій території України Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 р., запроваджено воєнний стан, дія якого безперервно продовжувалась, зокрема Указом Президента України № 740/2024 від 28.10.2024 р., затвердженого Законом України № 4024-ІХ від 29.10.2024 р., дію правового режиму воєнного стану було продовжено строком на 90 діб, а саме до 08.02.2025 р.

Відповідно Указу Президента України від 24.02.2022 р. №69/2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_5 14.03.2022 р. був призваний на військову службу по мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 та у подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11.06.2022 р. № 136 останнього призначено на посаду стрільця-санітара 1 парашутно-десантного взводу 9 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_2 та зараховано до списків особового складу цієї військової частини.

У подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11.08.2022 р. № 147-РС солдата ОСОБА_5 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира цієї військової частини.

Водночас, під час дії правового режиму воєнного стану ОСОБА_5 у порушення вимог вказаних вище нормативно-правових актів, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, крайній раз 19.07.2017 р. вироком Апеляційного суду Хмельницької області засуджений за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, судимість за яке в установленому законом порядку не знята та не погашена, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та 26.11.2024 р. повторно скоїв кримінальне правопорушення проти власності при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_5 26.11.2024 р. близько 20 год. 30 хв., замовивши таксі «6000», д.н.з. НОМЕР_3 , сівши на заднє сидіння цього автомобіля таксі та в подальшому рухаючись на ньому по вул. Володарського в м. Бердичеві Житомирської області, помітив на задньому сидінні автомобіля таксі мобільний телефон бірюзового кольору марки «Samsung» моделі «Galaxy S10 (SM-G973F/DS», 8/128 гб (імеі 1: НОМЕР_4 , імеі 2: НОМЕР_5 ), який цього ж дня близько 20 год. 00 хв. у вищевказаному автомобілі таксі «6000» був залишений потерпілою ОСОБА_7 .

У цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_5 виник умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, а саме вказаного мобільного телефону марки «Samsung» моделі «Galaxy S10 (SM-G973F/DS», що належить ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 у цей самий день, час та місці, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, в умовах дії воєнного стану, котрий на момент вчинення кримінального правопорушення не було припинено та скасовано, шляхом вільного доступу, враховуючи сприятливу для себе обстановку, таємно викрав належний ОСОБА_7 вказаний вище мобільний телефон, перемістивши його своєю рукою до кишені куртки, після чого, під час зупинки таксі, вийшов з автомобіля та пішов до будинку АДРЕСА_3 , та в подальшому 27.11.2024 р. близько 07 год. 00 хв., перебуваючи на зупинці «Дитячий світ», що по вул. Вінницька в м. Бердичеві Житомирської області, вийняв із вказаного телефону сім-картку та викинув її у смітник.

У подальшому ОСОБА_5 жодних дій, спрямованих на пошук власника вказаного мобільного телефону, а також дій, спрямованих на повернення викраденого майна власнику, не вчинив, місце вчинення злочину залишив, тим самим, маючи можливість розпорядитися на власний розсуд викраденим майном, а саме мобільним телефоном бірюзового кольору марки ««Samsung» моделі «Galaxy S10 (SM-G973F/DS», 8/128 гб, імеі 1: НОМЕР_4 , імеі 2: НОМЕР_5 ), який перебував в чохлі синього кольору та в якому була наявна сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» за номером телефону НОМЕР_6 .

Унаслідок вказаних вище протиправних дій ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_7 завдано матеріальної шкоди, яка включає в себе вартість мобільного телефону марки «Samsung» модель «Galaxy S10 (SM-G973F/DS», 8/128 гб, та становить 5 686 грн. 38 коп.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом з тим, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

Отже, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрювану особу з певним злочином, та які не повинні бути переконливими в тій мірі, щоб звинуватити особу у його вчиненні, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними органом досудового розслідування доказами, які були досліджені в ході судового засідання, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення у ОСОБА_7 від 26.11.2024 р.;

протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 27.11.2024 р., яка повідомила, що 26.11.2024 р. близько 20 год. 10 хв. в автомобілі таксі «6000» вона залишила належний їй мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy S10» бірюзового кольору;

- протоколом огляду місця події від 27.11.2024 р., проведеного за адресою: вул. Вінницька, поблизу буд. № 63, м. Бердичів Житомирської області за участі ОСОБА_5 , який під час огляду добровільно надав мобільний телефон, належний потерпілій ОСОБА_7 ;

- протоколом огляду місця події від 27.11.2024 р., проведеного за адресою: вул. Вінницька, поблизу буд. № 71, м. Бердичів Житомирської області за участі ОСОБА_5 , який добровільно видав сім-картку від мобільного телефону, який належав ОСОБА_7 ;

- висновком судової товарознавчої експертизи від 04.12.2024 р., згідно якого встановлено вартість мобільного телефону, яка становить 5 686 грн. 38 коп.;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_8 від 28.11.2024 р. та ОСОБА_9 від 29.11.2024 р.;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального процесуального законодавства є певна ступінь ймовірності того, що підозрюваний вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, при обранні запобіжного заходу слідчим суддею враховується, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п"яти до восьми років.

Також під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, слідчим суддею враховується, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше неодноразово був судимий, в тому числі, за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому порядку. Однак, належних висновків не зробив, вчинив новий умисний тяжкий злочин проти власності.

Разом з тим, слідчий суддя вважає недоведеним та належним чином необґрунтованим ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який вказує слідчий у клопотанні та прокурор в судовому засіданні.

Так, ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду слідчим та прокурором не доведений, оскільки доводи слідчого, що під тяжкістю покарання підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду спростовуються тим фактом, що, починаючи з дня внесення відомостей до ЄРДР - з 27.11.2024 р. на день розгляду клопотання в суді - 18.12.2024 р., підозрюваний ОСОБА_5 має належну поведінку, на виклики до слідчого та суду з"являється вчасно, перебуває за місцем свого проживання та служби, не вчиняв спроб переховування від слідства. Також слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчим не було здійснено дій щодо затримання ОСОБА_5 на підставі ст. 208 КПК України за підозрою останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, якщо існує ризик переховування від слідства та суду.

Також на день розгляду клопотання в суді встановлено наявність місця реєстрації підозрюваного ОСОБА_5 за адресою: с. Красносілка Дережнянського району Хмельницької області; встановлено наявність постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за якою він проживає тривалий час.

Встановлено, що підозрюваний одружений, є військовослужбовцем ЗСУ. Встановлені обставини свідчать про існування сформованих соціальних зв"язків підозрюваного за місцем його проживання. Встановлено й те, що підозрюваний вину у вчиненому визнає.

З матеріалів клопотання також встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 має посередню характеристику за місцем проживання, поводить себе задовільно, компрометуючих матеріалів на нього немає.

Окрім того, слідчий суддя звертає увагу на викладені у клопотанні обставини про те, що враховуючи той факт, що підозрюваний ОСОБА_5 є військовослужбовцем та в умовах воєнного стану може бути направлений для проходження військової служби до іншого регіону держави, що може негативно вплинути на строки як досудового розслідування, так і судового розгляду, тому вказані вище обставини свідчать про те, що підозрюваний може становити небезпеку для суспільства, інший запобіжний захід йому не доцільно обирати, слідчий суддя ставиться до них критично, оскільки прокурором в судовому засіданні не доведено, що особа, яка є військовослужбовцем, виконує свій обов"язок по захисту Батьківщини по мобілізації, може бути дійсно направлена до іншого регіону для проходження військової служби, в тому числі і на бойові позиції, становить небезпеку для суспільства, не надано жодного обґрунтування в чому саме полягає небезпека для суспільства в цілому , так і для кожного громадянина України окремо.

Посилання прокурора на те, що підозрюваний притягується до відповідальності за ст. 407 КК України також свого підтвердження в матеріалах клопотання не знайшли, навпаки слідчий суддя погоджується з доводами сторони захисту, про те,що відповідно до ч. 5 ст. 404 КК України підозрюваний має бути звільнений від кримінальної відповідальності, оскільки самостійно, добровільно 04.12.2024 року повернувся до військової служби, дана обставина не є обтяжуючою, а навпаки свідчить пр те, що підозрюваний усвідомив протиправність свого вчинку та зміг виправити його, запобігши негативним наслідкам.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею було встановлено з пояснень прокурора, що для слідства є більш зручним тримання підозрюваного під вартою ( гаупвахта) з метою своєчасного проведення досудового розслідування, а не з підстав, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Інші ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором під час розгляду клопотання не доведені і в клопотанні слідчим належним чином не обґрунтовані.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов до переконання, що прокурором в судовому засіданні не доведено наявності інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя враховує, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення Європейського суду з прав людини від 23.02.2012 року у справі «Клішин проти України», № 30671/04), а тому слідчий суддя вважає недоведеними наявність вказаних ризиків.

«Тримання під вартою» відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» та «проти» звільнення (рішення у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86, від 14 жовтня 2010 року»).

Згідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.ч. 6 та 8 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З урахування наведеного слід визнати те, що під час розгляду клопотання прокурором не було доведено, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового розслідування.

Оскільки прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, також доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак не доведено недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання іншого ризику, зазначеного у клопотанні, слідчий суддя застосовує положення ч. 4 ст. 194 КПК України та вважає достатнім на даній стадії кримінального провадження застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов"язання з покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Сам по собі факт наявності підозри у вчиненні кримінального правопорушення та ймовірність призначення ОСОБА_5 суворого покарання за відсутності доказів, що застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_5 є недостатніми для запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не свідчить про неефективність запобіжного заходу у вигляді особистого зобов"язання.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність особистого зобов"язання прокурор разом зі слідчим не позбавлений процесуальної можливості звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді, щодо зміни запобіжного заходу на більш тяжкий.

При обранні запобіжного заходу ОСОБА_5 слідчий суддя оцінив в сукупності обставини, визначені ст. 178 КПК України, та враховує наявність у підозрюваного місця реєстрації та постійного місця проживання, його посередню характеристику, офіційне працевлаштування, враховує й те, що він є військовослужбовцем ЗСУ, одружений, вину у вчиненому визнає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 179, 193-194, 196- 197, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Бердичівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов"язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов"язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або військової служби.

Обов`язки, визначені ухвалою слідчого судді, покладаються на підозрюваного ОСОБА_5 згідно ст. 194 ч. 7 КПК України, на строк не більше двох місяців, тобто до 18 лютого 2025 року включно.

У разі необхідності цей строк може бути продовжено за клопотанням прокурора.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному ОСОБА_5 негайно після її проголошення.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що у разі невиконання ним покладених на нього слідчим суддею обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення у розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчому здійснювати контроль за виконанням вказаної ухвали до моменту надходження справи до суду, а з того часу контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п"яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1