Справа № 463/1527/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/851/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , подану в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 19 березня 2025 року про накладення арешту на майно,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8

представник власника майна адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

слідча СВ Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівської області звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, виявлене та вилучене в ході проведення санкціонованого обшуку 12 березня 2025 року за адресою проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , детальний перелік якого відображено у прохальній частині поданого слідчим клопотання та протоколі обшуку від 12 березня 2025 року.

В обґрунтування клопотання покликалася на те, що в провадженні СВ Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000318 від 28 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28 січня 2025 року в ЧЧ Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області надійшла заява ОСОБА_10 , який просить прийняти міри до ОСОБА_6 , яка перебуваючи у ТРЦ «Форум Львів», що за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 7Б, шляхом обману та зловживання довірою, протиправно заволоділа грошовими коштами останнього в сумі 20 000 доларів США.

В ході досудового розслідування, 12 березня 2025 року слідчим СВ ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області слідчою ОСОБА_11 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 05 березня 2025 року, було проведено обшук за адресою проживання ОСОБА_6 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення якого виявлено та вилучено речі та майно, з клопотанням про накладення арешту на які звернувся слідчий.

Постановою слідчого від 12 березня 2025 року вилучені під час проведення обшуку речі та предмети визнано речовими доказами.

Оскільки вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та є речовими доказами, то слідчий вважав, що виникла необхідність у його арешті.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 19 березня 2025 року задоволено частково клопотання слідчої СВ Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівської області ОСОБА_12 .

Накладено арешт на наступне майно, власником майна є ОСОБА_6 , а саме на: ноутбук марки Lenovo модель S/N:PF1MWCKO, флеш-носій, мобільний телефон марки Nokia, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із сім-картою НОМЕР_3 , поміщено в спец пакет №RAW0038768, GPS-трекер чорного кольору з №29619 із сім-картою оператора «Київстар», поміщено в спец пакет №PSP1222963, банківські карти АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , скетч-карта «Київстар», номер НОМЕР_8 , дві сім-карти «Київстар», стартовий пакет «Vodafone» за номером НОМЕР_9 та за номером № НОМЕР_10 , два флеш-носії, які запаковані в спец пакет №PSP1222957, грошові кошти номіналом 200 євро 1 купюра, 100 євро 4 купюри, 50 євро 127 купюр, 20 євро 15 купюр, які поміщено в спец пакет №PSP1223408, грошові кошти номіналом 100 доларів США 198 купюр, 20 доларів США 3 купюри, поміщено в спец пакет №PSP1223374, договора та інші документи відносно нерухомого майна у АДРЕСА_2 , по АДРЕСА_3 , по АДРЕСА_4 , по АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_1 , картка платника податків, копія паспорта, копія свідоцтва про народження видані на ім`я ОСОБА_10 , Виписка з ЄДРЮО, ФОП з ЄДРЮО, Витяг з ЄДРЮО на ім`я ОСОБА_10 , копія свідоцтва про одруження, договір купівлі-продажу та довіреність на ім`я ОСОБА_13 , документи на земельну ділянку за №196-С, інші чорнові записи, два запасники, які поміщені в спец пакет №RAW0038769.

У задоволенні решти вимог решті клопотання відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, майно повернути законному власнику.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

Наголошує, що вилучення усіх особистих банківських карт та грошових коштів ОСОБА_14 поставило у скрутне становище її сім`ю. Вилучене майно, документи, записники, банківські карти, грошові кошти не мають значення для кримінального провадження, не отримані злочинним шляхом, не є предметом чи знаряддям кримінального провадження.

Повідомляє, що ОСОБА_14 , та ОСОБА_10 більше 10 років спільно проживали однією сім`єю та були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, виховували спільну дитину ОСОБА_15 (2018 року народження).

Звертає увагу, що постанова про визнання вилученого майна речовим доказом є необґрунтованою, окрім того ОСОБА_6 не є підозрюваною в даному кримінальному провадженні.

Наголошує, що слідчим не доведено необхідності накладення арешту на майно, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення адвоката на підтримку доводів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення аргументів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне майно за ухвалою слідчого судді.

Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Окрім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При цьому, ст. 171 КПК України передбачено вимоги щодо змісту клопотання про накладення арешту на майно. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали, слідчим суддею вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано не в повному обсязі, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні СВ Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000318 від 28 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

17 березня 2025 року слідчий СВ Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівської області звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, виявлене та вилучене в ході проведення санкціонованого обшуку 12 березня 2025 року за адресою проживання гр. ОСОБА_6 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів, при цьому, окрім посилання на ст. 98 КПК України та декларування ст. 170 КПК України, не доводить необхідності такого арешту, а також наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а також яким саме критеріям згідно ст. 98 КПК України це майно відповідає, лише наводить обставини вчинення кримінального правопорушення щодо якого внесені відомості до ЄРДР та цитує зміст статей 98, 167, 170, що не є необхідним, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 171 КПК України.

Необхідним є обґрунтування конкретної підстави та мети цього арешту, яке завдання має бути виконане арештом відповідно до ст.ст. 131, 170 КПК України, який є заходом забезпечення кримінального провадження.

Як вбачається з клопотання, вказаних вимог слідчим дотримано не було, та належно не зазначено обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, необхідності вилучення саме зазначених речей і документів та грошових коштів, не встановлено конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, не обґрунтовано необхідності вилучення всіх коштів та не надано доказів, що кошти які вилучені під час обшуку належать ОСОБА_6 , не враховано розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка могла бути завдана кримінальним правопорушенням, не обґрунтовано необхідності накладення арешту на банківські картки.

Слідчий тільки виклав зміст статей Кримінального процесуального Кодексу України, які визначають загальні підстави та мету накладення арешту на майно, процитував норму закону, яка визначає поняття речового доказу, але при цьому не конкретизував загальні норми процесуального закону до конкретних обставин даного кримінального провадження.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи до клопотання про арешт майна не долучено процесуальних документів, які підтверджують причетність власників майна до вчинення кримінального правопорушення.

Вказані недоліки клопотання про арешт майна позбавили слідчого суддю у повній мірі дослідити докази, якими обґрунтовуються доводи клопотання та прийняти обґрунтоване рішення по справі, при цьому, відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Враховуючи наведене, клопотання про арешт майна слід повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених у цій ухвалі, протягом сімдесят двох годин з моменту отримання копії даної ухвали.

Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити прокурору право звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, відповідно до вимог ст. 171 КПК України у встановленому порядку, при цьому конкретизувати, яким саме критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, відповідає вилучене майно, окрім того, надати докази, які підтверджують необхідність вилучення всіх грошових коштів, надати інформацію, щодо конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно частини 1 статті 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, зокрема, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 є обґрунтованими, а тому ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 19 березня 2025 року про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно слід скасувати, з постановленням нової ухвали відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України, встановити строк 72 години для усунення недоліків, а матеріали клопотання про накладення арешту на майно повернути прокурору.

Керуючись ст.ст.170,171,404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 - задоволити частково.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 19 березня 2025 року про накладення арешту на майно скасувати , а матеріали клопотання повернути прокурору, встановивши строк 72 години з моменту отримання матеріалів для усунення недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4