ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ульяновськ рф, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 08 грудня 2024 року, без визначення розміру застави.

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, у 2016 році громадянин України ОСОБА_6 відповідно до законодавства Російської Федерації, перебуваючи на тимчасово окупованій території АР Крим, оформив у власність земельні ділянки на території Голубинської селищної ради Бахчисарайського району АР Крим з наступними кадастровими номерами: 90:01:070101:253 та 90:01:071001:206.

У подальшому, на початку 2021 року за домовленістю з окупаційною адміністрацією держави-агресора Російської Федерації - т.зв. «адміністрацією Голубинської селищної ради Бахчисарайського району АР Крим» почав комплексний розвиток зазначених територій шляхом підведення комунікацій та соціальної інфраструктури, з метою створення на зазначених територіях бази відпочинку.

Далі, представники влади російської федерації, діючи всупереч вимогам принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об?єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (XXIX), Гаазьких конвенцій 1907 року, IV Женевської конвенції 1949 року, спланували, підготували і розв?язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів збройних формувань

Російської Федерації на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-Х затверджено Указ

Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого із 05.30 год. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час.

При цьому, громадянин України ОСОБА_6 , будучи обізнаним про факт ведення РФ агресивної війни проти України, невизнання РФ поширення державного суверенітету України на тимчасово окупованій території АР Крим, розуміючи, що здійснювати господарську діяльність та отримувати прибуток на тимчасово окупованій території АР Крим він зможе лише у взаємодії з державою-агресором, її незаконними органами влади та окупаційною адміністрацією, що, в свою чергу, призведе реєстрації відповідного суб?єкта господарювання у незаконних органах влади, сплати податків державі-агресору та надання послуг на території держави-агресора, в нього виник умисел на провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, поєднаний з корисливим мотивом.

Тому, громадянин України ОСОБА_6 після повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, але не пізніше

травня 2022 року, спільно з громадянином Російської Федерації ОСОБА_11 та громадянином Російської Федерації ОСОБА_12 , на земельних ділянках

Голубинської селищної ради Бахчисарайського району АР Крим з наступними

кадастровими номерами: 90:01:070101:253 та 90:01:071001:206, з сумою в

статутному капіталі 21 620 000 рублів, заснували базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яку оформили на індивідуального підприємниця ОСОБА_11 ( НОМЕР_1 ) у відповідності до законодавства рф з метою приховання участі ОСОБА_6 в управлінні базою відпочинку. Слід зазначити, що сума статутного внеску громадянина

України ОСОБА_6 , разом з переданими земельними ділянками склала

2 754 000 рублів, що становить 12,04% від статутного капіталу бази відпочинку.

Надалі, громадянин України ОСОБА_6 , у проміжок часу з травень 2022 року по квітень 2023 року (однак не пізніше 11.04.2023), перебуваючи на тимчасово окупованій території АР Крим, спільно з представниками держави-агресора громадянами Російської Федерації ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а з квітня 2023 року по теперішній час, перебуваючи у м. Дніпро, дистанційно з використанням особистої електронної поштової адреси « ІНФОРМАЦІЯ_4 », здійснював та здійснює організаційно-управлінські функції базою відпочинку ІНФОРМАЦІЯ_5 » шляхом закупівлі товарів і обладнання, пошуку клієнтів та бронювання місць для відпочинку, у тому числі для військовослужбовців збройних сил РФ, а також здійснював та здійснює розподіл прибутку між засновниками: собою і громадянами Російської Федерації ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

При цьому, ОСОБА_6 достовірно відомо, що частина від отриманих в ході господарської діяльності бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » скеровується для сплати податків, зборів та інших обов?язкових платежів до бюджету

Російської Федерації, чим забезпечується функціонування органів державної влади, правоохоронних органів та військових формувань Російської Федерації, що, у свою чергу, дозволяє РФ продовжувати здійснення агресивної війни проти України.

Таким чином, з 2022 по теперішній час громадянин України ОСОБА_6 провадив та провадить господарську діяльність у взаємодії з державою агресором, наступним чином:

1). у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу,

однак не пізніше травня 2022 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території АР Крим, здійснив передачу належних йому на праві приватної власності земельних ділянок з наступними кадастровими номерами: 90:01:070101:253 та 90:01:071001:206, для здійснення господарської діяльності бази відпочину «Солнечноселье» (Голубинська селищна рада Бахчисарайського району АР Крим);

2). у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу, однак не пізніше травня 2022 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території АР Крим, спільно з представниками держави-агресора громадянами Російської Федерації ОСОБА_12 та ОСОБА_11 заснував базу відпочинку «Солнечноселье», з подальшим оформленням на індивідуального підприємця ОСОБА_11 ( НОМЕР_1 ) у відповідності до законодавства Російської Федерації (сума статутного капіталу становить

21 620 000 рублів), внісши, при цьому, до статутного капіталу вказаного суб?єкта підприємницької діяльності матеріальні активи (земельну ділянку та грошові кошти) на загальну суму 2 754 000 рублів, що становить 12,04% від статутного капіталу;

3). у проміжок часу з травень 2022 року по квітень 2023 року (однак не

пізніше 11.04.2023), перебуваючи на тимчасово окупованій території АР Крим, спільно з представниками держави-агресора громадянами Російської Федерації ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а з квітня 2023 року по теперішній час, перебуваючи у м. Дніпро, дистанційно з використанням особистої електронної поштової адреси « ІНФОРМАЦІЯ_4 », здійснював та здійснює організаційно-управлінські функції базою відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » шляхом закупівлі товарів і обладнання, пошуку клієнтів та бронювання місць для відпочинку, у тому числі для військовослужбовців збройних сил РФ, а також здійснював та здійснює розподіл прибутку між засновниками: собою і громадянами Російської Федерації ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 підозрюється у колабораційній діяльності, а саме у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

31.05.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК.

10.10.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю та необґрунтованістю.

Вважає, що вирішення слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відбулося з істотним порушенням вимог ст.ст.177, 183, 193-194, 370 КПК України (далі-КПК) та слідчим суддею не враховано відсутність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК.

В обґрунтування зазначає, що слідчим та прокурором не доведено факту наявності обставин, що підозрюваний ОСОБА_6 буде переховуватися від суду та органу досудового розслідування, оскільки він має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що достовірно відомо стороні обвинувачення. Крім того, підозрюваний офіційно працевлаштований у ТОВ Типографія Україна на посаді директора, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, а у зв`язку із введенням на території України воєнного стану не має можливості виїзду за межі України.

Також не доведено стороною обвинувачення і наявності ризиків незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних, експерта у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, так як слідчим було допитано значну кількість свідків, їх покази зафіксовані у відповідних протоколах, а тому є незрозумілим, яким чином підозрюваний може здійснювати вплив на свідків, які вже були допитані працівниками поліції. При цьому, не дивлячись на те, що кримінальне провадження відкрите ще з 31.05.2024 року, тобто до подання клопотання про застосування запобіжного заходу, не існує будь-яких повідомлень чи свідчень про факти незаконного впливу підозрюваного на вищенаведених осіб.

Крім того, у ОСОБА_6 відсутні будь-які первинні документи, які мають значення у даному кримінальному провадженні, а тому він не може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження. Більше того, органом досудового розслідування вже було вилучено весь необхідний обсяг речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та на підставі яких сформовано підозру.

Разом з тим апелянт вважає, що посилання слідчого судді на наявність ризику вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень жодним чином не підтверджені та ґрунтуються лише на припущеннях, оскільки ОСОБА_6 не збирався і не збирається вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, і протилежному немає жодних доказів.

Отже, враховуючи, що прокурором не доведено неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а також дані про особу підозрюваного, а саме наявність у нього міцних соціальних зв`язків, постійного місця реєстрації та проживання, офіційного працевлаштування, позитивної характеристики за місцем роботи, хронічних захворювань, відсутності судимостей, сторона захисту вважає, що наявні підстави для обрання щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення підозрюваного та захисників на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які змінили свої апеляційні вимоги, просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 500 000,00 грн, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону не в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Відповідно до ч.6 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, у вигляді тримання під вартою.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ч.4 ст.111-1 КК доведена прокурором та встановлена слідчим суддею під час судового розгляду клопотання, не оспорюється стороною захисту в апеляційній скарзі, а тому згідно ч.1 ст.404 КПК, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі.

Так, про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду свідчить тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, у зв`язку з чим, він може переховуватися від органів досудового розслідування шляхом зміни свого місця проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон або на тимчасово окуповані території. Крім того, про наявність вказаного ризику свідчить підвищена суспільна небезпека, оскільки підозрюваний навіть після повномасштабної агресії рф проти України знаходився на окупованій території АР Крим, заснував базу відпочинку, та продовжив володіти та керувати її господарською діяльністю на тимчасово окупованій території АР Крим спільно з представниками держави-агресора рф, забезпечував сплату податків та зборів до бюджету рф. Окрім того, з 2020 року по 11.04.2023 року підозрюваний перебував на тимчасово окупованій рф території АР Крим, має тимчасове посвідчення на проживання на території рф.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, свідчить те, що на даний час не вилучено всіх необхідних первинних документів, не зібрано інших доказів, а також перебуваючи на волі останній матиме можливість вчинити дії спрямовані на знищення облікових записів та публікацій, листувань, інших доказів, що підтверджують його протиправну діяльність.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, свідчить те, що база відпочинку ІНФОРМАЦІЯ_3 продовжує свою господарську діяльність на тимчасово окупованій території АР Крим, продовжує сплату податків та зборів до бюджету рф, а тому перебуваючи на волі підозрюваний продовжить здійснювати господарську діяльність у взаємодії з представниками держави-агресора рф шляхом закупівлі товарів і обладнання, пошуку клієнтів та бронювання місць для відпочинку, а також здійснювати розподіл прибутку між засновниками: собою і громадянами рф ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, слідчий суддя врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваного ОСОБА_6 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, які не вказують на неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сімейний та майновий стан, який одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, постійне місце реєстрації та проживання, офіційно працевлаштований, раніше не судимий, та дійшов правильних висновків, що інші більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Разом цим, відповідно до ст.ст. 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан строком на 30 діб.

Указами Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 року №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022 від 12.08.2022 №573/2022 …. від 28.10.2024 року №740/24, затвердженими Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, від 18.04.2022 №259/2022, від 21.04.2022 №2212-IX), від 15.08.2022 року № 2500-IX …від 29.10.2024 № 4024-ІХ про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб (тобто до 08 лютого 2025 року) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Згідно приписів ч.6 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. у вигляді тримання під вартою.

Оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК та імперативні приписи вищевказаної статті забороняють обрання альтернативного запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, тому відсутні підстави для застосування відносно нього інших більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, домашнього арешту в нічний час доби, на чому наполягає сторона захисту.

За таких обставин доводи захисника ОСОБА_7 про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК та недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними посилання сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.3,4 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_6 незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки такі ризики не заявлялися слідчим у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відповідно слідчим суддею встановлені не були.

У той же час, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника щодо недотримання слідчим суддею вимог ч.3 ст.183 КПК, у зв`язку із не визначенням застави, як альтернативного запобіжного заходу, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У той-же час згідно абз 3 ч.4 ст.183 КПК під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Оцінюючи потреби досудового розслідування по даному кримінальному провадженню у контексті засад верховенства права та недопущення дискримінаційного поводження з особою, беручи до уваги гарантії невідворотності кримінальної відповідальності за вчинення злочинів та презумпцію невинуватості і забезпечення доведеності вини, з огляду на обставини кримінального провадження та ступінь обґрунтованості підозри, апеляційний суд приходить до висновку, що у даному випадку безальтернативне тримання під вартою підозрюваного не відповідає засадам розумності і пропорційності застосування запобіжного заходу, а також не забезпечує справедливої рівноваги між публічним інтересом демократичного суспільства та необхідністю поважати право на свободу.

Так, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК, яке відповідно до ст.12 КК є нетяжким злочином.

Згідно п.1 ч.5 ст.182 КПК розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Застава як запобіжний захід у розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слугує меті забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків. Тому її розмір визначається особистістю підозрюваного, його майновим становищем, стосунками з іншими особами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 одружений, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійне місце реєстрації та проживання, матір ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка є особою похилого віку та згідно наданих під час апеляційного розгляду медичних документів має прогресуючу судинну лейко-енцифолопатію, сам підозрюваний має особисті хронічні захворювання пов`язані зі стравоходом, офіційно працевлаштований є директором та володіє 51 % від загального розміру статутного капіталу ТОВ Типографія Україна, яке сплачує значні суми податку на прибуток до Державного бюджету України, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності у минулому не приягався.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням наявності обґрунтованої підозри, тяжкості інкримінованого злочину, яке було вчинено під час дії введеного на території країни воєнного стану, а також майнового, сімейного стану підозрюваного ОСОБА_6 та наявності вищевказаних ризиків, необхідно встановити заставу у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400,00 грн., яка на цьому етапі досудового розслідування, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п.1,2,5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права підозрюваного ОСОБА_6 .

За наведених обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки слідчого судді, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до п.2 ч.1 ст.409, ч.1 ст.411 КПК, є підставою для скасування судового рішення слідчого судді.

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 слід задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року скасувати на підставі п.2 ч.1 ст.409, ч.1 ст.411 КПК,у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до положень ст.183 КПК, з визначенням застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 182-183, 194 та 404, 405, 407, 409, 411, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України задовольнити частково.

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 08 грудня 2024 року включно.

Встановити заставу у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400, 00 гривень.

На підставі ч.5 ст.194 КПК у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора у кримінальному провадженні №0000635 та суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з м. Дніпро без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- утримуватись від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання та/або роботи, залежно від стадії кримінального провадження;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави ОСОБА_6 підлягає негайному звільненню з-під варти та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Встановити термін дії покладених судом на ОСОБА_6 обов`язків до 08 грудня 2024 року, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що у разі невиконання ним покладених на нього цією ухвалою обов`язків, застава звертається у дохід держави.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3