Справа № 522/9008/22
Провадження № 1-кп/522/1079/25
УХВАЛА

18 березня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянуши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п.1.3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник - адвокат ОСОБА_4 не заперечували проти задоволення клопотання.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту підлягає задоволенню.

Пунктом 38 рішення ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 р. (заява № 1291/03) передбачено, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Як зазначено у рішенні по справі «Хайредінов проти України» (Заява № 38717/04), «Суд підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється in abstracto. Іншими словами, пункт 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади (див. рішення у справі «Шишков проти Болгарії» (Shishkov v. Bulgaria), N 38822/97, пункт 66, ECHR 2003-I (витяги)».

Крім того, у вказаному рішенні, зазначено, що існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі «Власов проти Росії» (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. «с» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з ч. 1, 3-6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Ухвала про обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_5 та особу обвинуваченого, обставини, зазначені прокурором у клопотанні про обрання запобіжного заходу, є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, зокрема, можливого переховування від суду, а також незаконного впливу на свідків в кримінальному провадженні існують, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання в м. Одеса буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання названим вище ризикам.

Таким чином, суд вважає можливим обрати обвинуваченому ОСОБА_5 міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час з покладенням на нього обовязків, передбачених ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 195, 202, 331 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороноюв у нічний період доби, а саме з 22-00 до 06-00 години, залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 діб.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, строком на 60 діб, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту та адреси, за якою він відбуває домашній арешт без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Контроль за ухвалою суду про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту доручити працівникам органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_5 .

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя: ОСОБА_1