Справа № 523/1730/25
Провадження №1-кп/523/1025/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

21.03.2025 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження №0000002 від 05.01.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Ізмаїл, Ізмаїльського району, Одеської області, громадянин України, офіційно не працевлаштований, неодружений, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

за обвинуваченням у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 190 ч. 1, 190 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 04 січня 2025 року, приблизно об 18 годині 00 хвилин (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись біля магазину, розташованого за адресою: місто Одеса, вулиця Хаджибеївська дорога, 32, помітив раніше незнайому йому потерпілу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей час, у ОСОБА_4 раптово виник злочинний корисливий умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_5 .

У подальшому, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізовуючи раніше виниклий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, переслідуючи мету незаконного збагачення, заздалегідь визначивши об`єктом своїх злочинних дій, майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: мобільний телефон марки «iPhone 6S Plus», серійний номер НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , в корпусі білого кольору, шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив ОСОБА_5 скористатись її мобільним телефоном, на що остання, будучи впевненою у правомірності дій ОСОБА_4 та не підозрюючи про його дійсні наміри, погодилася та добровільно надала ОСОБА_4 свій мобільний телефон «iPhone 6S Plus», серійний номер НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , в корпусі білого кольору вартістю 3400 гривень.

Після чого, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що ОСОБА_5 відволікла свою увагу, утримуючи мобільний телефон потерпілої при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись в подальшому мобільним телефоном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_5 на суму 3400 гривень.

Крім того, 09 січня 2025 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи біля магазину, розташованого за адресою: місто Одеса, вулиця Поштова, 34, помітив раніше незнайому йому потерпілу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В цей час, у ОСОБА_4 раптово виник корисливий злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_6 .

У подальшому, ОСОБА_4 , діючи повторно, з корисливих мотивів, реалізовуючи раніше виниклий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, переслідуючи мету незаконного збагачення, заздалегідь визначивши об`єктом своїх злочинних дій, майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung A22» серійний номер НОМЕР_3 , IMEI: НОМЕР_4 , в корпусі бірюзового кольору, шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив ОСОБА_6 скористатись її мобільним телефоном, на що остання, будучи впевненою у правомірності дій ОСОБА_4 та не підозрюючи про його дійсні наміри, погодилась та добровільно надала ОСОБА_4 свій мобільний телефон марки «Samsung A22» серійний номер НОМЕР_3 , IMEI: НОМЕР_4 , в корпусі бірюзового кольору вартістю 4200 гривень.

Після чого, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що ОСОБА_6 відволікла свою увагу, утримуючи мобільний телефон потерпілої при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись в подальшому мобільним телефоном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_6 на суму 4200 гривень.

Крім того, 18 січня 2025 року приблизно о 16 годині 30 хвилин (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в магазині, що розташований за адресою: місто Одеса, вул. Бітумна, 2/3, помітив раніше незнайому йому потерпілу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В цей час, у ОСОБА_4 раптово виник корисливий злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_7 .

У подальшому, ОСОБА_4 , діючи повторно, з корисливих мотивів, реалізовуючи раніше виниклий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, переслідуючи мету незаконного збагачення, заздалегідь визначивши об`єктом своїх злочинних дій майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон марки «iPhone 6 Plus» серійний номер НОМЕР_5 , IMEI: НОМЕР_6 , в корпусі білого кольору, шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив скористатись мобільним телефоном ОСОБА_7 , на що остання, будучи впевненою у правомірності дій ОСОБА_4 та не підозрюючи про його дійсні наміри, погодилась та добровільно надала ОСОБА_4 свій мобільний телефон марки «iPhone 6 Plus» серійний номер НОМЕР_5 , IMEI: НОМЕР_6 , в корпусі білого кольору вартістю 3600 гривень.

Після чого, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що ОСОБА_7 відволікла свою увагу, утримуючи мобільний телефон потерпілої при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись в подальшому мобільним телефоном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_7 на суму 3600 гривень.

При допиті обвинувачений ОСОБА_4 , провину визнав в повному обсязі, та пояснив, що:

-04 січня 2025 року, у вечірній час, знаходячись в м. Одесі, по вул. Хаджибеївська дорога, він, шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволодів мобільним телефоном марки «iPhone 6S Plus», раніше не знайомої йому жінки.

-09 січня 2025 року, у вечірній час, знаходячись в м. Одесі. По вул. Поштова, він, шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволодів мобільним телефоном марки «Samsung A22», раніше не знайомої йому жінки.

-18 січня 2025 року, у другий половині дня, знаходячись в м. Одесі, по вул. Бітумна, шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволодів мобільним телефоном марки «iPhone 6 Plus», раніше не знайомої йому жінки.

В подальшому, він мав намір продати викрадене майно, однак, після затримання, повернув усі три мобільні телефони потерпілим.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням повного визнання ОСОБА_4 , своєї провини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч.1 та ч.2 ст.190 КК України, правильного розуміння ним та іншими учасниками процесу встановлених судом обставин, їх згоди і відсутності сумніву в добровільності та істинності позицій, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи усі докази надані стороною обвинувачення суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень в судовому засіданні є доведеною повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 , за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), та за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ч.1 та ч.2, ст. 190 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочинів.

- обґрунтованості обвинувачення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_4 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_4 , на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не значиться, не офіційно працює, має постійне місця мешкання, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, тяжкі наслідки в результаті скоєння кримінального правопорушення відсутні, шкода відшкодована в повному обсязі, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Цивільні позов відсутній.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 190 КК України, та призначити наступне покарання:

за ч.1 ст.190 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

за ч.2 ст.190 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.1 та 2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 , такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази, а саме мобільні телефони «iPhone 6S Plus», «Samsung A22», та «iPhone 6 Plus» вважати повернути, за належністю потерпілим.

Судові витрати відсутні.

Цивільний позов відсутній.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві, та ОСОБА_4 , а також надати для відома іншим заінтересованим особам та направити для виконання до Суворовського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області.

Строк оскарження вироку 30 (тридцяти) діб до Одеського апеляційного суду області з дня його проголошення усіма учасниками судового розгляду.

Суддя ОСОБА_1