Провадження № 1-кп/201/577/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000347 від 11.06.2024 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню-спеціальну освіту, не одруженого, особи з інвалідністю 3 групи, не працюючого, утриманців не маючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

потерпіла ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

У ОСОБА_3 , 09.06.2024 приблизно о 13:00 год., який знаходився біля будинку №17 по проспекту Науки у місті Дніпрі у громадському місці, раптово виник злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Далі, ОСОБА_3 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізовуючи свій злочинний умисел, розуміючи, що він знаходиться у громадському місці, а саме біля будинку №17 по проспекту Науки у місті Дніпрі, діючи умисно, з хуліганських спонукань, усвідомлюючи значення своїх дій та їх суспільно небезпечний характер, керуючи ними у повному обсязі та бажаючи діяти саме таким чином, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, яка виразилась у прагненні показати свою зневагу до існуючих в суспільстві правил і норм поведінки, почав вчиняти хуліганські дії, кинувши у волосся потерпілої ОСОБА_5 недопалок.

Після чого, ОСОБА_3 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, розуміючи, що він знаходиться у громадському місці, а саме біля будинку №17 по проспекту Науки у місті Дніпрі, діючи умисно, з хуліганських спонукань, усвідомлюючи значення своїх дій та їх суспільно небезпечний характер, керуючи ними у повному обсязі та бажаючи діяти саме таким чином, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, яка виразилась у прагненні показати свою зневагу до існуючих в суспільстві правил і норм поведінки, не реагуючи за зауваження потерпілої припинити хуліганські дії, вчинив словесний конфлікт, який супроводжувався нецезурною лексикою у бік потерпілої ОСОБА_5 в ході якого стоячи навпроти потерпілої своєю лівою рукою стиснутою в кулак завдав один удар в область нижньої губи потерпілої, спричинивши цим тілесні ушкодження у вигляді: садно та крововилив нижньої губи справа. Вказані тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_5 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського прядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.296 КК України.

2.Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального проступку не визнав, вказав, що потерпілу він не бив і ніяких незаконних дій щодо неї він не вчиняв.

3.Позиція потерпілої

Потерпіла ОСОБА_5 дала суду наступні покази. 09.06.2024 я зі своєю колегою ОСОБА_6 під час обідньої перерви вийшли до магазину Сільпо, який знаходиться на пр. Науки у бік лікарні ім. Мечникова. Далі я відчула, що в мої волосся в області шиї щось залетіло. Я струхнула волосся і побачила як на землю впав недопалок від сигарети. Я зупинилася, повернулася і побачила ОСОБА_3 , який нецензурно лаявся на нас, говорив, що ми вбили якусь дитину, вибили якісь двері, пограбували якихось пенсіонерів. Він близько підійшов до мене і між нами почалася штовханина. В той момент він намагався мене вдарити, він попав в мою руку і в губу кулаком. У мене розбився телефон. У ОСОБА_6 була пляшка з водою, якою вона намагалася припинити дії ОСОБА_3 і вона вдарила нею по руці ОСОБА_3 . На що він вдарив її ногою по бедру. Там були перехожі, які все бачили. Після цього ОСОБА_3 пішов від нас, а ми пішли за ним і я викликала поліцію. Далі на перехресті було ДТП, там були патрульні, до них підійшла ОСОБА_6 і попросила затримати ОСОБА_3 . Поліцейські його затримали. При цьому ОСОБА_3 казав, що у нас наркотики в пляшці, ми когось пограбували.

Потерпіла просила призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду.

4. Докази, які дослідженні в судовому засіданні

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку знайшла своє підтвердження у наданих прокурором та досліджених в судовому засіданні доказах, а саме:

1. Витягом з ЄРДР по к/п № 0000347 від 11.06.2024 (т. 2 а.п. 1), який підтверджує факт внесення відомостей до ЄРДР та початок проведення досудового розслідування з відповідною правовою кваліфікацією кримінального правопорушення.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР став протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.06.2024 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_5 просить правоохоронний орган вжити заходів відносно невідомого раніше чоловіка, який приблизно о 13:00 годині за адресою: м. Дніпро, пр. Науки, буд. 17 наніс тілесні ушкодження;

2. Висновком спеціаліста № 1552 від 10.06.2023 (т. 2 а.п. 11-12), згідно якого експертом на основі судово-медичного дослідження (обстеження) у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: садно та крововилив нижньої губи справа, спричинені від дії одного удару тупого твердого предмету, в термін, на який вказує обстежена, тобто 09.06.2024 року. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки;

3. Протоколом проведення слідчого експерименту від 12.06.2024 (т. 2 а.п. 27-29), за участю потерпілої ОСОБА_5 , яка відтворила дії особи, яка завдала йому тілесні ушкодження, і розповіла про обставини скоєного проти неї кримінального проступку;

4. Висновком судово-медичного експерта № 1728е від 12.06.2024 (т. 2 а.п. 24-26), згідно якого експертом при проведенні судово-медичної експертизи встановлено, що у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: садно та крововилив нижньої губи справа, що спричинені від дії одного удару тупого твердого предмету, в термін, на який вказує обстежена, тобто 09.06.2024 року. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають скороминущі наслідки. Локалізація встановлених ушкоджень виключає можливість їх виникнення при самостійному падінні з висоти власного зросту. Механізм виникнення встановлених тілесних ушкоджень відповідає механізму їх спричинення, на який вказано в протоколі слідчого експерименту, проведеного 12.06.2024 року, за участі потерпілої ОСОБА_5 ;

5. Протоколом огляду місця події від 12.11.2024 (т. 2 а.п. 50-52), відповідно до якого об`єктом огляду є мобільний телефон Iphone 11 Pro у чохлі сірого кольору. На момент огляду пошкоджень мобільного телефону не виявлено. При відкритті месенджеру «Telegram» у діалозі «збережене» встановлений звіт з місця події. 09.06.2024 року на перехресті вул. Феодосіївська та пр. Науки у місті Дніпрі, та з фото учасників події: 1 фото ОСОБА_5 , 2 фото ОСОБА_6 , 3 фото ОСОБА_3 .

6. Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.11.2024 року (т. 2 а.п. 64-65), згідно якого потерпіла ОСОБА_5 впізнала чоловіка під № 2 ( ОСОБА_3 ), який 09.06.2024 року вчинив відносно неї кримінальне правопорушення;

7. Протоколом проведення слідчого експерименту від 11.11.2024 (т. 2 а.п. 56-64), за участю потерпілої ОСОБА_5 , яка відтворила дії особи, яка завдала йому тілесні ушкодження, і розповіла про обставини скоєного проти неї кримінального проступку;

8. Протоколом огляду відеозапису від 13.11.2024 року (т. 2 а.п. 68-70), відповідно до якого потерпіла ОСОБА_5 добровільно надала відеозапис з мобільного телефону, на якому зафіксовано чоловіка, якого знімають зі спини, одягнутого у джинсову куртку, штани кремового кольору, зазначений чоловік йде по асфальтованому тротуару, голос за кадром: «стой, с*ка він мені губу розбив», однак чоловік не реагує та продовжує йти.

9. В судовому засіданні оглянутий відеозапис, зміст якого відповідає змісту протоколу огляду (т. 2 а.п. 73);

10. Свідок ОСОБА_6 суду повідомила, що 09.06.2024 я разом зі своєю знайомою ОСОБА_5 знаходились біля будинку № 17 по пр. Науки у місті Дніпрі, ми йшли до супермаркету. Коли ми знаходились у вказаному місці приблизно о 13:00 до нас зі спини підбіг невідомий чоловік, як потім з`ясувалося це був ОСОБА_3 , після чого він кинув не затушену цигарку у волосся ОСОБА_5 , далі ОСОБА_5 витягнула цигарку з волосся, після чого розвернулась до нього обличчям до обличчя, на відстані витягнутої руки ОСОБА_3 своєю рукою, зжатою в кулак, завдав один удар в область губи з правого боку. Після чого ОСОБА_3 переключився на мене та почав махати своїми руками та ногами біля мене, однак по мені не потрапив. Свої дії він супроводжував нецензурною лайкою.

Судом досліджені документи, які характеризують особу:

- довідка № 230-11062024/12063 станом на 11.06.2024 (т. 2 а.п. 74), відповідно до якої ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не притягався;

- довідка КП «ДБКЛ з надання психіатричної допомоги» ДМР від 13.06.2023 (т.2 а.п. 78), згідно якої ОСОБА_3 під наглядом лікаря-психіатра не перебуває;

- довідка КП «ДБКЛ з надання психіатричної допомоги» ДМР від 11.06.2024 (т.2 а.п. 76), згідно якої ОСОБА_3 під наглядом лікаря-психіатра не перебуває;

-посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.09.2015 року, згідно якого ОСОБА_3 є інвалідом 3 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

5.Оцінка Суду

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями обвинуваченого, потерпілих та свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

На думку суду, винуватість ОСОБА_3 у кримінально-караному діянні є доведеною на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Так, потерпіла ОСОБА_5 впізнала ОСОБА_3 як під час проведення слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, так і в судовому засіданні, в якому вона повідомила, що ОСОБА_3 кинув в її волосся недопалок, а далі вчинив словесний конфлікт, який супроводжувався нецезурною лексикою у бік потерпілої, в ході якого, стоячи навпроти потерпілої, своєю лівою рукою стиснутою в кулак завдав один удар в область нижньої губи потерпілої, спричинивши цим тілесні ушкодження. Показання потерпілої, надані в суді, були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Свідок ОСОБА_6 розповіла суду про обставини події, свідком якої вона була, та точно в судовому засіданні впізнала особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив зазначене кримінальне правопорушення за вищевказаних обставин. Показання свідка, надані в суді, були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

На користь винуватості ОСОБА_3 також свідчить висновок судово-медичного експерта № 1728е від 12.06.2024 (т. 2 а.п. 24-26), та відеозапис події кримінального правопорушення (т. 2 а.п. 73).

Підсумок

Всі досліджені судом докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що дії ОСОБА_3 , які виразилися у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, вірно і його вина доведена в повному обсязі зібраними і дослідженими судом доказами.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання", за якими суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Крім того, суд враховує положення ст. 9 Конституції України, ч. 2 ст. 8 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно яких суди при розгляді справ зобов`язанні застосовувати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерела права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції кожному гарантовано право на справедливий суд.

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченому покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі №1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, виходячи з положень ч. 2 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії кримінального проступку.

Обставин, які, відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченому, при судовому розгляді справи не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд також враховує особу обвинуваченого, а також те, що він раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні осіб не має, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, є особою з інвалідністю 3-ї групи, шкоду не відшкодував.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За приписом ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин вчиненого кримінального проступку, вчинення його вперше, відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального проступку, конкретним обставинам його вчинення, обставинам, що пом`якшують покарання.

При цьому підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Підсумок.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

7.Вирішення цивільного позову

У даному кримінальному провадженні цивільного позову не пред`явлено.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Судом вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не застосовувався, клопотань про його застосування не надходило, враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і дані про його особу, суд не вбачає підстав для його застосування.

У кримінальному провадженні процесуальних витрат на проведення судово-медичних експертиз немає.

Цивільний позов не заявлено.

Спеціальна конфіскація не застосовується.

Керуючись ст.ст. 100, 369, 371-374, 382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 (три) роки.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на засудженого до пробаційного нагляду ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід не застосовувався.

Цивільний позов не заявлений.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Речові докази:

- оптичний диск «DVD+R» марки «Mr Media», на якому зафіксовано чоловіка, який вчинив кримінальне правопорушення залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (т. 2 а.п. 73).

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1