№ 207/5627/24
№ 1-в/207/151/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , представника Південного районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське подання Південного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про приведення вироку відносно ОСОБА_5 у відповідність до вимог Закону України № 3886-ІХ,

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.02.2022 року ОСОБА_5 засуджена за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 850 гривень, - за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 80 годин громадських робіт. Відповідно до ст. 70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді 80 годин громадських робіт.

Начальник Південного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації у Дніпропетровській області» звернувся до суду з поданням про приведення вироку відносно ОСОБА_5 у відповідність до вимог Закону України № 3886-ІХ.

Суд, ознайомившись з поданням та матеріалами справи, вислухавши думку прокурора, представника органу пробації, які підтримали подання, вважає його таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду подання у відсутності засудженого та представника органу з питань пробації.

Суд, вивчивши подання та перевіривши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Клопотання (подання) про вирішення питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2 і 3 ст. 74 КК України, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок (п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України).

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ст. 51 ч. 1 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, з наведеного вбачається, що на даний час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлених на дату вчинення відповідного правопорушення.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Це положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня 2022 року становить 2481 грн. 00 коп., а 50% від його розміру становить 1240 грн. 50 коп.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2481 грн.

Як вбачається із вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2022 року, ОСОБА_5 засуджена за вчинення, зокрема, кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК України, де вартість викраденого останнім майна становила 626 грн. 65 коп., що менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_5 за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2022 року вчинив крадіжку на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння кримінальних правопорушень, караність вказаних діянь відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ усунена, слід звільнити засудженого від призначених покарань на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 слід вважати таким, що відбуває покарання, призначене за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2022 року, за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В

Подання начальника Південного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації у Дніпропетровській області» про приведення вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2022 року, ухваленого відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК України у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», задовольнити.

Звільнити засуджену ОСОБА_5 від покарання призначеного за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2022 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку із усуненням караності вчиненого ним діяння відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року.

Вважати ОСОБА_5 такою, що відбуває покарання, призначене за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2022 року, за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1