ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 671/500/21

Провадження № 11-кп/4820/626/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000270 від 26.05.2020, за апеляційною скаргою обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 вересня 2024,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Заболотне Крижопільського району Вінницької області, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні трьох малолітніх дітей, працюючого в ТОВ «Трейдсофткорн» на посаді керівника елеваторного направлення, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням строком на два роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч.3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасовано арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.05.2020 у справі № 686/13331/2020.

Питання речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_6 26 травня 2020 року, близько 00 год. 20 хв., здійснюючи керування автомобілем марки «Ford Kuga», н.з. НОМЕР_1 , порушив та не дотримався вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.3 д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі- Правил), яке виразилось у тому, що під час руху він, як учасник дорожнього руху, будучи зобов`язаним знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну і створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху.

ОСОБА_6 керуючи автомобілем марки «Ford Kuga», н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого маючи знижену реакцію, нехтуючи вимогами пункту 12.4 Правил, а саме керуючи автомобілем марки «Ford Kuga», н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю близько 70 км/год., в темну пору доби по частково освітленій міським освітленням проїзній частині автодороги Т-23-20 /М-12/ - Волочиськ - Підволочиськ, яка проходить в межах населеного пункту міста Волочиськ по вулиці Незалежності, поблизу будинку № 13, на горизонтальній сухій ділянці дороги, прямої асфальтобетонної проїзної частини, де дозволена швидкість не більше 50 км/год., зі сторони смт. Підволочиськ Тернопільської області в напрямку ринку м. Волочиськ Хмельницької області, виявивши у ближньому світлі фар керованого ним автомобіля «Ford Kuga», н.з. НОМЕР_1 , попереду на проїзній частині пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «Ford Kuga», діючи легковажно, не дотримуючись вимог п.п.1.5., 2.3. (б, д) при зміні дорожньої обстановки, відповідно не реагував на її зміни і створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху та загрозу життю і здоров`ю громадян.

Так, ОСОБА_6 , діючи з необережності, проявляючи злочину самовпевненість, грубо порушуючи вимоги п. 12.3. Правил, при виникненні небезпеки для його руху, яку він завчасно виявив, а саме пішохода ОСОБА_7 , негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди у дорожній ситуації, яка склалася, грубо порушуючи п. 10.1. Правил, змінив напрямок керованого ним автомобіля «Ford Kuga», н.з НОМЕР_1 , ліворуч, не переконавшись, що це буде безпечними і не створить небезпеки іншим учасникам руху, перетнувши суцільну лінію 1.1 Правил, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах та яку перетинати заборонено, здійснив перетин розподільчої лінії, яка розділяє зустрічні напрямки руху.

Як наслідок грубого порушення зазначених вище пунктів Правил водієм ОСОБА_6 , він сам себе позбавив можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_7 та здійснив наїзд передньою правою частиною автомобіля «Ford Kuga», н.з НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_7 , який в цей момент перебував на розподільчій лінії, яка розмежовує зустрічні напрямки руху автодороги Т-23-20 /М-12/ - Волочиськ - Підволочиськ, яка проходить в межах населеного пункту міста Волочиськ по вулиці Незалежності поблизу будинку № 13, перетинаючи проїзну частину автодороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «Ford Kuga».

Внаслідок вчинення ОСОБА_6 наїзду автомобілем «Ford Kuga», н.з НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_7 останньому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 2-го шийного хребця, саден шкіри обличчя, що в сукупності входять до складу тупої поєднаної травми голови та шиї потерпілого, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя.

Так, у даній дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження:

- тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді закритих переломів 2-го шийного хребця, саден шкіри обличчя потерпілого, що в сукупності входять до складу тупої поєднаної травми голови та шиї потерпілого;

- середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричиняють тривалий розлад здоров`я, у вигляді закритих переломів середньої третини тіла правої плечової кістки, 4-7-го ребра правої половини грудної клітини, ран м`яких тканин правої половини тіла, саден шкіри правої половини тулуба потерпілого, що в сукупності входять до тупої поєднаної травми правої половини грудної клітини та правої верхньої кінцівки;

- легкі тілесні ушкодження, у вигляді саден шкіри зовнішньої поверхні правої нижньої кінцівки потерпілого.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б, д), 2.9 (а), 10.1,12.3,12.4, 1.1 (Горизонтальна розмітка) Правил, зміст яких полягає в наступному:

- п. 1.3 учасники дорожнього руху зобов`язанні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальні збитки;

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 2.9 Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

- п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

- горизонтальна розмітка: 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Порушення водієм ОСОБА_6 вищевказаних пунктів Правил знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без позбавленням права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. В решті вирок суду залишити без змін. Вказує, що, при призначенні йому покарання, місцевим судом не враховано те, що він проживає у зоні бойових дій, має трьох малолітніх дітей, відтак у нього є необхідність бути за кермом в інтересах сім`ї, роботи, тим більше в період війни та унеможливить здійснювати волонтерську діяльність. Судом не враховано те, що він їхав на дозволений зелений сигнал світлофора у своїй смузі руху. Потерпілий ОСОБА_7 перетинав проїжджу частину у невстановленому для цього місці, ігноруючи темну пору доби та дозволений, зелений, сигнал світлофора для руху транспортних засобів. Також, потерпілий ОСОБА_7 був у стані сильного алкогольного сп`яніння, вміст алкоголю у його крові на момент аварії становити 4,35 % проміле, що могло перешкодити йому адекватно оцінювати дорожню обстановку та рухатись. Крім того, звертає увагу, що він раніше не судимий, офіційно працевлаштований, характеризується позитивно, перебуває у шлюбі, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, активно сприяв розкриттю злочину, вину визнав повністю, заподіяну шкоду потерпілому відшкодував в повному обсязі, претензії у потерпілого відсутні. Тому вважає, що вирок суду першої інстанції стосовно нього підлягає зміні, у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за викладених у вироку обставин та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому вирок суду, в цій частині, в апеляційному порядку, не переглядається. Колегія суддів ураховує фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.

Перевіряючи вирок, в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів уважає зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненями, наведеними в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, вчиненим з необережності, особу винного, який за місцем роботи характеризується виключно позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, пом`якшуючі та обтяжуючу покарання обставини, а також прийняв до уваги висновок органу пробації, відповідно до якого ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінені як середні, а виправлення ОСОБА_6 можливе без позбавлення або обмеження волі. Крім того, суд прийняв до уваги думку потерпілого ОСОБА_7 , який, в поданих до суду письмових заявах, вказував, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має та не буде мати, просив ОСОБА_6 суворо не карати.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування шкоди потерпілому.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції, урахувавши тяжкість кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким, обставини його вчинення, наслідки, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та обтяжуючу обставину - перебування в стані алкогольного сп`яніння, не знайшов підстав для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання ніж визначено судом першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При вирішенні питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суду потрібно належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для справи. Суд має обґрунтувати можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України надає суду можливість як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати такого покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд, залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог Правил дорожнього руху, їх наслідків тощо.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стосовно апеляційної вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки його робота пов`язана з відрядженнями, колегія суддів зазначає наступне.

Пункт 21 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зобов`язує суди обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами за ч.1, 2 ст.286 КК України.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 вчинив вказаний злочин у стані алкогольного сп`яніння, що становить підвищену суспільну небезпеку, грубо порушивши Правила дорожнього руху України, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_7 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім того, судова колегія не убачає підстав для зменшення призначеного судом першої інстанції, встановленого іспитового строку до 1 року, як про це йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, так як автором апеляційної скарги не надано нових даних, що позитивно характеризують його особу, чи інших відомостей, які могли б свідчити, що встановлений ОСОБА_6 іспитовий строк два роки є надмірним.

Той факт, що потерпілий на момент ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння не спростовує факту порушення саме ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України, що і стало наслідком пригоди.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що він раніше не судимий, офіційно працевлаштований, характеризується позитивно, перебуває у шлюбі, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, активно сприяв розкриттю злочину, вину визнав повністю, заподіяну шкоду потерпілому відшкодував в повному обсязі, претензії у потерпілого відсутні не дають колегії суддів підстав для зміни вироку та призначення йому покарання без визначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а також звільнення його від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, оскільки при призначенні покарання ці обставини судом першої інстанції були враховані.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав зміни вироку, як про це зазначено в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Інших порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування, чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст. 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 вересня 2024 стосовно обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3