Справа № 750/1571/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/176/25
Категорія - ч.2 ст.111 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№0000130 від 22.09.2022 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений за:

- ч.2 ст.111 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.7 ст.111-1 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України строком на 15 (п`ятнадцять) років та з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України строком на 15 (п`ятнадцять) років та з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст.54 КК України позбавлено ОСОБА_8 спеціального звання «старшина міліції».

Початок строку відбування основного покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту фактичного його затримання на виконання вироку суду, а строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах України - з моменту відбуття ним основного покарання.

Вироком місцевого суду встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 05.04.2022, перебуваючи на території окупованого зс РФ м. Старобільськ Старобільського району Луганської області, громадянин України ОСОБА_8 , діючи умисно, із власних корисливих та ідеологічних мотивів, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями Російської Федерації, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, усупереч вимог діючого законодавства України, прийняв пропозицію невстановлених досудовим розслідуванням осіб, із числа представників окупаційної влади м. Старобільськ, та добровільно зайняв посаду «начальника групи швидкого реагування» в військовій комендатурі «лнр», яка розташовується у м. Старобільськ Луганської області.

У подальшому, ОСОБА_8 , перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Старобільськ Луганської області, діючи умисно та виконуючи функціональні обов`язки в інтересах окупаційної влади на займаній посаді «начальника групи швидкого реагування», окрім іншого, надавав безпосередню допомогу окупаційним структурам Російської Федерації у здійсненні управління окупованою територією Старобільського району Луганської області.

Також встановлено, що в ході розвитку подій, пов`язаних з військовою агресією Російської Федерації та окупацією населених пунктів Луганської області, ОСОБА_8 , будучи громадянином України, який з 26.08.2002 по 15.05.2008 проходив службу в органах внутрішніх справ України (остання посада - інспектор патрульної служби роти батальйону патрульної служби, підпорядкованого Луганському міському управлінню, спеціальне звання - старшина міліції), володіючи достатнім рівнем освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення РФ території м. Старобільськ Луганської області та інших населених пунктів Луганської області, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади РФ, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації РФ та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Луганської області та, зокрема, міста Старобільськ системи органів державної влади РФ, у тому числі правоохоронної, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст.65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 05.04.2022, в період проведення військових дій на території Луганської області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою РФ, усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Після цього, ОСОБА_8 з власної ініціативи зайняв посаду «начальника групи швидкого реагування» в військовій комендатурі «лнр», яка розташовується у місті Старобільськ Луганської області, тобто в правоохоронному органі у структурі окупаційної влади держави-агресора, створеному на тимчасово окупованій території м. Старобільськ Луганської області, завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження за відсутності в діях його підзахисного складу інкримінованих кримінальних правопорушень. Посилаючись на норми Конституції України та Конституції РФ щодо обов`язку захисту Вітчизни виключно громадянами країни; Закони України «Про громадянство України», «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та інші, щодо підстав для втрати громадянства України, серед іншого, шляхом добровільного набуття громадянином України громадянства іншої держави, а також перевірка належності до громадянства України осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України, аналізуючи диспозиції ст.ст.111, 111-1 КК України та об`єктивну сторону, апелянт зазначає, що суб`єктом вчинення цих кримінальних правопорушень може бути лише громадянин України. Захисник вказує, що місцевий суд, визнаючи ОСОБА_8 винуватим, за відсутності у справі даних щодо належності станом на 05.04.2022 обвинуваченого до громадянства України, допустив припущення, вказавши на доведеність вини ОСОБА_8 . Також суд безпідставно послався на наведені в мотивувальній частині матеріали кримінального провадження як на доказ винуватості ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні, які не доводять наявність в його діях складу інкримінованих кримінальних правопорушень. Дані, які містяться у довідці ГУНП в Луганській області від 19.11.2022 щодо проходження обвинуваченим служби в органах внутрішніх справ з 26.02.2002 по 15.05.2008 в званні «старшина міліції» не спростовують доводи сторони захисту та не є належним підтвердженням того, що станом на 05.04.2022 ОСОБА_8 належав до громадянства України.

Заслухавши доповідь судді; захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглядалось у суді першої інстанції у порядку, передбаченому главою 24-1 Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень КПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури "in absentia" припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні "Медєніца проти Швейцарії" Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа "Сейдовіч проти Італії"). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа "Шомоді проти Італії"), є необґрунтованими.

Відповідно до вимог статті 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У цьому провадженні вказаних вимог було дотримано як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а також апеляційного провадження, що сторонами не заперечується та не спростовано.

Зокрема, повістка про виклик обвинуваченого ОСОБА_8 у судове засідання суду апеляційної інстанції була опублікована у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр»; повідомлення про дату, час та місце розгляду провадження також розміщено на офіційному веб-сайті Судової влади.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного кримінального провадження, факт про тимчасову окупацію з боку Російської Федерації частини території України (у т.ч. міста Старобільськ Луганської області), яка розпочалася повномасштабним вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексію з боку Російської Федерації частини території України.

Згідно з указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, починаючи з 24 лютого 2022 року, дію якого у подальшому неодноразово продовжено.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.7 ст.111-1 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Так, відповідно до повідомлення ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 20.09.2022, отримана інформація щодо участі в протиправній діяльності окупаційного органу влади громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перейшов на бік ворога у період воєнного стану та проведення заходів із відбиття збройної агресії підрозділів Збройних сил Російської Федерації; ОСОБА_8 добровільно вступив на службу до підконтрольної окупаційним військам РФ «військової комендатури т.зв. «ЛНР» на посаду «начальника групи швидкого реагування», що підтверджується свідченнями ОСОБА_10 , а також фотоматеріалами, розміщеними в мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_4

Згідно протоколу огляду Інтернет-сторінки від 14.10.2022 з додатком до нього, предметом огляду є інформація, розміщена у відкритій мережі Інтернет. За посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 у загальнодоступній соціальній мережі «ВКонтакте» виявлено веб-сторінку « ОСОБА_11 » (Скріншот №1). У ході подальшого огляду вказаної веб-сторінки за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 виявлено розділ «ІНФОРМАЦІЯ_12», який відкривається без переходу на іншу веб-сторінку та містить фотографії, завантажені користувачем особисто (Скріншот №2). Під час подальшого огляду розділу « ОСОБА_12 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 виявлено фотозображення ( Скріншот №3 ), особисто завантажене користувачем. На вказаному фотозображенні встановлено громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (особа чоловічої статі у камуфляжній формі із розпізнавальними знаками військових підрозділів т.зв. «ЛНР»). Крім того, за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 виявлено фотозображення (Скріншот №4), особисто завантажене користувачем. На вказаному фотозображенні встановлено громадянина України ОСОБА_8 (особа чоловічої статі у камуфляжній формі, головному уборі з нашивкою «Z» та пістолетом у кобурі).

Відповідно до протоколу огляду Інтернет-сторінки від 14.10.2022 з додатком до нього, предметом огляду є інформація, розміщена у відкритій мережі Інтернет. За посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 у загальнодоступній соціальній мережі «Однокласники» виявлено веб-сторінку « ОСОБА_11 » (Скріншот №1). У ході подальшого огляду вказаної веб-сторінки за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 виявлено розділ «Фотографии», який відкривається без переходу на іншу веб-сторінку та містить фотографії, завантажені користувачем особисто (Скріншот №2). Під час подальшого огляду розділу «Фотографии» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 виявлено фотозображення ( Скріншот №3 ), особисто завантажене користувачем. На вказаному фотозображенні встановлено громадянина України ОСОБА_8 (особа чоловічої статі у камуфляжній формі, головному уборі із нашивкою «Z» та пістолетом у кобурі). Крім того, за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 виявлено фотозображення (Скріншот №4), особисто завантажене користувачем. На вказаному фотозображенні встановлено громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (особа чоловічої статі у камуфляжній формі, головному уборі із нашивкою «Z» та пістолетом у кобурі. За посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 виявлено фотозображення (Скріншот №5), особисто завантажене користувачем. На вказаному фотозображенні встановлено громадянина України ОСОБА_8 (особа чоловічої статі у камуфляжній формі із розпізнавальними знаками 2 АК НМ т.зв. «ЛНР» та написом «военная комендатура», головному уборі типу «берет»).

За фактичними даними, які містяться у протоколі огляду Інтернет ресурсу від 02.10.2023 з додатком до нього, предметом огляду є інформація, розміщена у відкритій мережі Інтернет. У загальнодоступному сервісі для створення та огляду відео файлів «TikTok» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_9 виявлено персональну сторінку під нікнеймом « ОСОБА_14 ». У ході огляду вказаної персональної сторінки встановлено особисте фотозображення, що належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (чоловік у військовій формі зразка РФ).

Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.03.2023, 11.10.2023 свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 упізнали ОСОБА_8 за ознаками зовнішності, статурою та зростом.

За повідомленням ГУ НП в Луганській області від 19.11.2022, старшина міліції ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив службу в органах внутрішніх справ з 26 лютого 2002 року по 15 травня 2008 року.

Відповідно до інформації УСБУ в Чернігівській області від 15.01.2024, ОСОБА_8 перебуває на тимчасово окупованій території України, а саме в місті Старобільськ Луганської області, обіймаючи посаду «начальника групи швидкого реагування» в військовій комендатурі т.зв. «лнр», у незаконно створеному правоохоронному органі.

Отже, з огляду на досліджені докази, встановлено, що ОСОБА_8 , будучи громадянином України, який з 26.08.2002 по 15.05.2008 проходив службу в органах внутрішніх справ України, активно підтримав режим окупаційної влади, усвідомлено, в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, перейшов на бік ворога та співпрацював з окупаційною владою РФ, добровільно зайнявши посаду начальника в незаконному правоохоронному органі. Він надавав безпосередню допомогу окупаційним структурам РФ у здійсненні управління окупованою територією Старобільського району Луганської області, чим завдав шкоди суверенітету та безпеці України.

Зазначені обставини свідчать про невимушеність його поведінки, відсутність будь-якого примусу щодо нього, а відтак, і цілковитої добровільності його дій, а в матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 , вчиняючи дії, вказані в обвинувальному акті та у вироку суду, діяв не добровільно. Такі його дії підтверджуються, серед іншого, фотоматеріалами та відеофайлами, розміщеними в мережі Інтернет у загальнодоступних соціальних мережах «Однокласники» та «ВКонтакте», на веб-сторінці « ОСОБА_11 », «TikTok» на персональній сторінці під нікнеймом « ОСОБА_14 », де громадянин України ОСОБА_8 був одягнутий у камуфляжну форму із розпізнавальними знаками 2 АК НМ т.зв. «ЛНР» та написом «военная комендатура», головному уборі типу «берет» та пістолетом у кобурі); протоколами впізнання, відповідно до яких свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 упізнали гр. України ОСОБА_8 за ознаками зовнішності, статурою та зростом.

Отже, доводи захисника про недоведеність суб`єктивної сторони інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, не заслуговують на увагу з врахуванням вище встановлених обставин та наведених доказів, які підтверджують добровільність дій ОСОБА_8 .

Місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.111, ч.7 ст.111-1 КК України, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, а також як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, з чим погоджується і колегія суддів.

За положеннями Конституції України, Законів України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ «Про громадянство України», від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженому Указом Президента від 27.03.2001 №215, обвинувачений ОСОБА_8 визнається лише громадянином України, тому посилання сторони захисту, що станом на 05.04.2022 ОСОБА_8 не належав до громадянства України, не впливає на зміст правовідносин обвинуваченого з Україною.

Окрім цього, стаття 17 Закону України «Про громадянство України» передбачає підстави припинення громадянства Україна, які повинні бути засвідчені офіційними документами, проте в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація щодо припинення громадянства ОСОБА_8 .

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_8 не є суб`єктом кримінальних правопорушень - державної зради та колабораційної діяльності.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на недоведеність складу кримінальних правопорушень через відсутність належних та допустимих доказів, є неспроможними, оскільки повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, та, на переконання колегії суддів, є лише способом уникнення ОСОБА_8 кримінальної відповідальності.

У вироку місцевого суду, в повній відповідності до вимог ч.3 ст.374 КПК України, наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України.

Судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, доводи захисника не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.7 ст.111-1 КК України, а тому, на переконання колегії суддів, така позиція апелянта пов`язана з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості, дані про особу обвинуваченого; відсутність обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення йому покарання саме у виді позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України на певний строк, з конфіскацією всього належного йому майна, а також з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України при призначенні остаточного покарання, з позбавленням спеціального звання «старшина міліції», що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, оскільки перевиховання ОСОБА_8 неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни чи скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4