ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/6300/24

Номер провадження 1-кп/495/115/2025

11 лютого 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження, відомості про яке 10 травня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000687, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Черкаси, українця, одруженого, офіційно не працевлаштованого, із середньою спеціальною освітою, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбачених - ч. 1 ст.263 КК України

де сторонами виступають:

зі сторони обвинувачення - прокурор ОСОБА_4

зі сторони захисту:

обвинувачений ОСОБА_3

захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5

за участю прокурора, обвинуваченого та його захисника, -

встановив:

ОСОБА_3 , влітку 2023 року, більш точну дату та час в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось можливим, будучи військовослужбовцем НОМЕР_1 окремого батальйону, військової частини НОМЕР_2 перебуваючи в АДРЕСА_2 , більш точну адресу та місце під час проведення досудового розслідування встановити не надалось можливим, під час здійснення евакуації споряджень, боєприпасів та зброї військовослужбовців НОМЕР_3 окремої бригади, військової частини НОМЕР_2 , побачив два порохових заряди CHG 155 mm M231 LOT GDB10J-071975, до артилерійської зброї, а саме до гаубиці «НОМЕР_6», після чого ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізовуючи свій намір, направлений на носіння, придбання, зберігання, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, шляхом знахідки незаконно придбав два порохових заряди CHG 155 mm M231 LOT GDB10J-071975, до артилерійської зброї, а саме до гаубиці «НОМЕР_6».

У подальшому, ОСОБА_3 , у невстановлений у ході проведення досудового розслідування час перевіз два вище вказаних порохових заряди до місця свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , де зберігав у приміщенні кімнати вище вказаного будинку до 10.05.2024.

Далі, 10.05.2024, під час проведення невідкладного обшуку приміщення будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_3 , в приміщенні кімнати на нижній полиці шафи було виявлено та вилучено два порохових заряди CHG 155 mm M231 LOT GDB10J-071975, артилерійської зброї, а саме до гаубиці «НОМЕР_6».

Згідно висновку експерта №СЕ-19/116-24/9367-ВТХ від 17.06.2024, встановлено, що надані на дослідження об`єкти є двома пороховими зарядами М231 до 155 - мм пострілів, які є конструктивно оформленими зарядами вибухової речовини та належить до вибухових речовин.

Два порохових заряди М321 до 155-мм пострілу придатні до вибухового перетворення у формі горіння.

Таким чином ОСОБА_3 придбав, носив та зберігав вибухові речовини без передбаченого законом дозволу, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України.

Під час досудового розслідування між прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 28 червня 2024 року було укладено угоду про визнання винуватості, за змістом якої обвинувачений беззастережно визнає обвинувачення в повному обсязі у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення. З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого, даних про особу обвинуваченого,наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття та сприяння розслідуванню злочину), відсутності обставин, які обтяжують покарання, сторони досягли згоди щодо обрання покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді 4 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст.473, 474, 476 КПК України.

Обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено наслідки укладення, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст.473, 474, 476 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів визнав повністю та щиро покаявся. Ствердив, що розуміє роз`яснені йому судом: права, визначені ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України; характер обвинувачення, вид і міру покарання. Просить затвердити угоду про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що таку угоду ОСОБА_3 уклав добровільно, без примусу і не під тиском, що підтвердив і його захисник.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Згідно із п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди або відмову у її затвердженні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За умовами ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

У ст.470 КПК України передбачено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Обов`язковий для врахування висновок про застосування норм права, як це передбачено ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», викладений у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 761/13021/19. У сформованій правовій позиції перевірка достовірності обставин, які згідно зі ст.470 КПК підлягають врахуванню при укладенні угоди про визнання винуватості, є обов`язком прокурора. На суд при затвердженні угоди про визнання винуватості не можуть бути покладені інші обов`язки щодо перевірки можливості її затвердження ніж ті, які прямо передбачені у ст.474 КПК.

За такого суд вважає, що обставини, передбачені ст.470 КПК України, є належним чином оцінені прокурором та визнані достатніми для укладення угоди про визнання винуватості, процесуальні підстави здійснювати додаткову перевірку цих обставин самим судом є відсутніми.

Беручи до уваги викладене вище, дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст.468-470, 472 КПК України, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення за ч.1 ст.263 КК України.

Досліджуючи узгоджену міру покарання, суд виходить з того, що у відповідності до ч.5 ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом (ч.3 ст.75 КК України).

У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 203/378/17 та 29 листопада 2018 в справі № 761/6774/16-к міститься посилання на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», у п.12 якої, зокрема, зазначено, що чинні КК і КПК регулюють два різновиди звільнення від відбування покарання з випробуванням: 1) загальний - коли вимагається встановлення можливості виправлення засудженого без відбування покарання; 2) спеціальний - у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, для укладення якої з`ясування питань, визначених у ч.1 ст.75 КК, не є обов`язковим. У зв`язку з чим, якщо ж сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст.75 КК суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення або визнання винуватості за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч.7 ст.474 КПК) відсутні. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч.3 ст.75 КК визначаються виключно судом.

За текстом угоди сторони досягли згоди та порозуміння щодо призначення обвинуваченому узгодженого покарання в межах санкції ч.1 ст.263 КК України із звільненням такого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Визначаючи покарання у межах санкцій відповідних інкримінованих статей КК України із порядком його відбування, сторони скористались наданим їм правом, діяли в межах наданого їм законом розсуду. Викладене свідчить про достатність підстав вважати, що узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам призначення покарання, а обставини для тверджень про очевидну невідповідність узгодженого ними покарання вимогам кримінального закону чи наявність перешкод призначення такого є відсутніми.

Беручи до уваги дискреційні повноваження суду та наведений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 199/1496/17 орієнтовний перелік обставин для установлення тривалості іспитового строку, з урахуванням особи обвинуваченого, який є учасником бойових дій, раніше не судимий, характеру вчиненого та ступеню суспільної небезпечності, суд вважає за доцільне визначити термін звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Водночас у відповідності до ч.1 ст.76 КК України суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого такі обов`язки як періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Підсумовуючи наведене, перевіривши відповідність угоди про визнання винуватості вимогам кримінального процесуального закону та переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, суд дійшов висновку про ухвалення в даному кримінальному провадженні обвинувального вироку відносно обвинуваченого, яким затвердити угоду про визнання ним винуватості, визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання з дотриманням правил призначення покарань. Підстав для відмови в затвердженні угоди, визначених в ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.

При ухваленні вироку суд зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Процесуальні витрати у справі - витрати на проведення судових експертиз в сумі 6815,52 грн та в сумі 3029,12 грн слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Питання речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475, 532, ч. 15 ст. 615 КПК України,

у х в а л и в :

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 28 червня 2024 року між прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, відомості про яке 10 травня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000687.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому міру покарання у виді у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі положення ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого

ОСОБА_3 , від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік та згідно із ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази, які зберігаються в камері сховища речових доказів Білгород-Дністровському РВП ГУНП в Одеській області:

- два порохових заряди CHG 155 mm M231 LOT GDB10J-071975 - конфіскувати на потреби ЗСУ;

- гладкоствольну одноствольну мисливську рушницю «ЗК» 16 калібру № НОМЕР_4 , 1961 року виготовлення - знищити;

- пневматичну гвинтівку HATSAN 4,5 ММ AirTactMagnum № НОМЕР_7 - повернути ОСОБА_3

- револьвер SAFARI-F № НОМЕР_5 калібру 4мм - повернути ОСОБА_3

- патрони калібру 5,45 - 2 шт - знищити;

- гільзи 5,45 до автоматів Калашнікова АК74, АК74У, РПК-74 та інш.- 3 шт. - знищити

- гільзи 5,45 до кулемета Калашнікова або іноземного аналогу цієї зброї- 3 шт. - знищити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати в сумі 6815,52 грн (шість тисяч вісімсот п`ятнадцять гривень 52 коп.) та в сумі 3029,12 (три тисячі двадцять дев`ять гривень 12 коп.) за проведення судових експертизи.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку після проголошення.

Головуюча суддя ОСОБА_1