Справа № 487/5220/21
Провадження № 1-кп/487/187/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду м. Миколаєва кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000359 від 01.04.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва Миколаївської області, громадянин України, українець, із середньою освітою, не працюючий, маючий на утриманні малолітню

дитину, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 11.03.2014 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на 5 років з випробувальним терміном на 3 роки;

- 28.01.2021 Заводським районним судом м.Миколаєва за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі з випробувальним терміном на 2 роки; вирок переглянуто 08.04.2021 Миколаївським апеляційним судом ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнити з іспитовим строком на 2 роки,.

за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-

за участю сторін судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним:

30.03.2021 року в нічний час, більш точного часу в ході досудового

розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_5 спільно з особою відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження перебували біля будинку АДРЕСА_2 , де у ОСОБА_5 повторно виник злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме бетономішалки, яка належить ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, скориставшись відсутністю потерпілого та сторонніх осіб, ОСОБА_5 за попередньою змовою зі особою відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження таємно, шляхом перелаз через паркан, проникли до двору домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , звідки викрали бетономішалку, вартістю 3833,33 грн., яка належить потерпілому ОСОБА_10 .

Після чого ОСОБА_5 спільно з особою відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження з викраденою

бетономішалкою з місця вчинення злочину зник, розпорядившись вкраденим майном на власний розсуд, причинивши потерпілому матеріальну шкоду в сумі 3833,33 грн.

Вказані дії ОСОБА_11 кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, тобто як таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням до сховища.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 який безпосередньо при допиті під час судового розгляду вину в інкримінованому йому злочині визнав в повному обсязі та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті.

Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та наданими прокурором матеріалами кримінального провадження, а саме:

- повідомленням про підозру від 25.05.2021 року, відповідно якої, ОСОБА_12 було повідомлено про підозру;

- повідомленням про підозру від 25.05.2021 року, відповідно якої, ОСОБА_5 було повідомлено про підозру

- висновком експерта №СЕ-19/115-21/6481-ТВ від 18.05.2021 року, відповідно до якого ринкова вартість (без врахування ПДВ) бетономішалки моделі 18632, станом на 01.04.2021 могла становити - 3833,33 грн;

Досліджені під час судового розгляду письмові докази та покази обвинуваченого узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, викладеними в обвинувальному акті, з огляду на що суд вважає ці обставини встановленими, а докази кладе в основу вироку.

Аналіз досліджених доказів, які суд вважає належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для ухвалення вироку, дозволяє дійти висновку про те, що вина ОСОБА_5 доведена у повному обсязі, а його дії кваліфікує за ч.3 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням до сховища.

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Згідно ст. 23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Частиною 2 ст. 24 КК України передбачено, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Відповідно до пунктів 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, предметом злочинів проти власності є майно,яке має певну вартість і є чужим для винної особи; крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 63 КК України, покарання увиді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною КК України.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише уразі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК України за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 КК України.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів(ст.12КК України),а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікуваннявід суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено законом до категорії тяжких злочинів.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, визнання провини.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд також враховує особу обвинуваченого то, що він раніше судимий, на утриманні має 2х неповнолітніх дітей, перебуває на обліку у лікаря нарколога Комунальному некомерційному підприємстві "Миколаївського обласного центру психічного здоров`я" Миколаївської обласної, на обліку у лікаря психіатра .

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена повністю, і дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням до сховища.

З урахуванням декількох обставин, які пом`якшують відповідальність обвинуваченого, визнання провини, щире каяття, суд вважає за можливе виправлення засудженого без застосування до обвинуваченого покарання у вигляді позбавлення волі, та застосувати відносно нього положення ст. 75 КК України, призначивши йому покарання з випробовувальним терміном, та з застосуванням п.п. 1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

На думку суду застосування саме такого виду та міри основного покарання відповідатиме меті кримінального покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого та запобігатиме вчиненню нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Питання про стягнення процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, суд вирішує відповідно до ст.124 КПК України.

Долю речових доказів вирішити на підставі 100 КК України.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України , суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбуття покарання звільнити з випробовувальним терміном строком на 2 рік.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 вимоги п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Стягнути з ОСОБА_5 в доход держави 50% процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів у сумі 686,48 грн.

Речовий доказ а саме бетонозмішувач моделі 18632, об`ємом 119 л., потужністю 550 Вт. - повернути ОСОБА_9 .

На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1