Справа № 199/1194/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м.Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 , подану на підставі вимог ч. 2 ст. 206 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

29.01.2025 року до слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_2 , яка останнім подана з посиланням на вимогу ч. 2 ст. 206 КПК України.

В мотивувальній частині заяви вказується (стисло), що він, 23.01.2025 року отримав інформацію про затримання співробітниками поліції та співробітниками ТЦК та СП ОСОБА_3 , які останнього насильно відвезли до ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому ОСОБА_3 повідомив, що у нього та інших затриманих насильно забирають мобільні телефони, після чого він перестав виходити на зв`язок. Отримавши таку інформацію він подав заяву до міського відділу поліції, розташованого за адресою вулиця Троїцька, буд. 2а м.Дніпро, де подав заяву про умисне викрадення ОСОБА_3 співробітниками поліції та співробітниками ТЦК та СП.

Заявник просить у резолютивній частині заяви, (дослівно та мовою оригінала), «зобов`язати працівників ТЦК та СП, що насильно утримують людину ОСОБА_4 в приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , доставити його в приміщення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для з`ясування підстав злочинного утримання в приміщенні ТЦК та СП».

Слідчий суддя, вивчивши доводи, якими обґрунтовується заява, дійшов висновку про наявність підстав щодо відмови у відкритті провадження

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

З аналізу правової норми, закріпленої ст. 206 КПК України слідує, що слідчого суддю наділено повноваженнями забезпечити додержання прав особи, за умови тримання такої особи під вартою з порушенням її прав.

Тобто за наявності у слідчого судді даних про незаконне затримання, тримання під вартою, з порушенням прав особи, яка утримується, слідчий суддя зобов`язаний діяти за приписом ст. 206 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів провадження, заявник ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська, в порядку ст. 206 КПК України, в якій просить «зобов`язати працівників ТЦК та СП, що насильно утримують людину ОСОБА_4 в приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , доставити його в приміщення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для з`ясування підстав злочинного утримання в приміщенні ТЦК та СП».

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 КПК України, ст.206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Водночас, із заяви ОСОБА_2 не вбачається, що подана ним заява підлягає розгляду у порядку ст. 206 КПК України, а правовідносини виходять із норм КПК України.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. 1, п. 17, п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації в тому числі на території Дніпропетровської області, який продовжено і на теперішній час.

При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.

Відповідно до ст. 64, 65 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до вимог ч. 3, ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту)ї

Як вбачається із змісту заяви, в якій викладено перебіг події, у даному випадку має місце незгода заявника ОСОБА_2 із діями Амур-Нижньодніпровського Територіального центру комплектації, пов`язаними з мобілізацією.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи Територіального центру комплектації не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, ОСОБА_3 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами Територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією фізичної особи, така фізична особа вправі,

1) для судового захисту самостійно, або за дорученням інша особа, звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду,

2) у разі вчинення щодо такої фізичної особи протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, така фізична особа або інші фізичні особи можуть звернутись до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення, що, як слідує з змісту заяви до слідчого судді, заявник ОСОБА_2 реалізував, звернувшись до органу поліції з повідомленням про скоєний злочин відносно ОСОБА_3 .

Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Виходячи також з правової позиції Об`єднаної палати Касаційного Кримінального суду Верховного Суду від 21 травня 2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 646/3986/19, у випадку, коли нормами КПК, якими регламентовано загальні правила застосування норм КПК, прямо не закріплено алгоритму дій слідчого судді у випадку, якщо клопотання не підлягає розгляду в цьому суді, то останнє може бути вирішено через застосування ч. 6 ст. 9 КПК України та положень засади диспозитивності, зокрема, ч. 3 ст. 26 КПК України, згідно з якою слідчий суддя, вирішує лише ті питання, що не тільки винесені на його розгляд сторонами, але й віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Так, ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою заявою.

Слідчий суддя зауважує, що дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність в розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001, рішення від 21 листопада 2019 року у справі «Мельник проти України» (CASEOFMELNYKv.UKRAINE) (заява № 72286/01).

У вказаних Рішеннях Європейський Суд з прав людини наголошував, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

У зв`язку з наведеним, висновок слідчого судді про відмову у відкритті провадження не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Разом з цим, не зважаючи на те, щозаявник ОСОБА_2 до подачі заяви слідчому судді вже реалізував своє право, звернувшись до органу поліції з повідомленням про скоєний злочин відносно ОСОБА_3 , слідчий суддя за наслідками ухваленого судового рішення за заявою останнього, направляє копію ухвали керівнику Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра для інформування про таке звернення ОСОБА_2 .

Питання апеляційного оскарження ухвал слідчого судді регулюється ст. 309 КПК України, який містить вичерпаний перелік таких ухвал.

Так, відповідно до частин 1, 2, 3 статті 309 КПК України:

1. Під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про:

1) відмову у наданні дозволу на затримання;

Положення пункту 1 частини першої статті 309 щодо заборони оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання з метою приводу визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 5-р/2020 від 17.03.2020\

2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні;

3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні;

4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні;

5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні;

5-1) застосування запобіжного заходу у вигляді застави або про відмову в застосуванні такого заходу;

Частину першу статті 309 доповнено пунктом 5-1 згідно із Законом № 187-IX від 04.10.2019\

6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні;

7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні;

8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні;

9) арешт майна або відмову у ньому;

9-1) застосування тимчасових обмежень діяльності юридичної особи та/або тимчасових обмежень в отриманні прав та/або переваг або відмову у застосуванні таких обмежень;

Частину першу статті 309 доповнено пунктом 9-1 згідно із Законом № 4111-IX від 04.12.2024\

10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність;

11) відсторонення від посади або відмову у ньому;

11-1) продовження відсторонення від посади;

Частину першу статті 309 доповнено пунктом 11-1 згідно із Законом № 2548-VIII від 18.09.2018\

12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування;

Частину першу статті 309 доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 1689-VII від 07.10.2014\

13) закриття кримінального провадження на підставі частини дев`ятої статті 284 цього Кодексу.

Частину першу статті 309 доповнено пунктом 13 згідно із Законом № 2548-VIII від 18.09.2018\

2. Під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Частина друга статті 309 із змінами, внесеними згідно із Законами № 2147-VIII від 03.10.2017 - зміни не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін - див. пункт 4 § 2 розділу 4 Закону; № 2548-VIII від 18.09.2018\

3. Інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя звертає увагу, що як слідує з статті 309 КПК України, ухвали слідчого судді можуть бути оскаржені в апеляційному порядку виключно під час досудового розслідування, що відсутнє у випаду звернення ОСОБА_2 з заявою до слідчого судді.

Крім того, постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 травня 2019 року (справа № 766/22242/17, провадження № 51-7276 кмо 18) визначено наступне. Беручи до уваги те, що захисники (в даному конкретному випадку з заявою ОСОБА_2 ) подали заяву саме в порядку ст. 206 КПК України, а не в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбаченому статтями 303-308 КПК України, ухвала слідчого судді про відмову у відкритті провадження за скаргою, поданою в порядку ст. 206 КПК України, у цьому випадку не є такою, що підлягає апеляційному оскарженню на підставі ч. 2 ст.309 КПК України. Висновок щодо застосування норм права. Оскільки ухвала слідчого судді щодо скарги, поданої в порядку ст. 206 КПК України, у переліку, передбаченому ст. 309 КПК України, відсутня, звернення до суду з апеляційною скаргою на таке рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 3, 9, 24, 26, 206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 , поданою в інтересах ОСОБА_3 з посиланням на вимогу ч. 2 ст. 206 КПК України, на дії службових осіб працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію ухвали невідкладно надіслати ОСОБА_2 .

Копію ухвали направити керівнику Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра для інформування про звернення ОСОБА_2 з заявою до слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвала набирає законної сили негайно і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

31.01.2025