КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/824/529/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні скарги представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою від 25.10.2024.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя вказав, що заява ОСОБА_7 не містить конкретних обставин об`єктивної сторони кримінальних правопорушень та зводиться по суті до незгоди із процесуальними рішеннями суддів Печерського районного суду м. Києва, при цьому, можливе порушення суддями норм матеріального або процесуального права не може виключно кваліфікуватись як кримінальне правопорушення, та як підстава для притягнення судді до кримінальної відповідальності.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подавапеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , шляхом зобов`язання уповноважених службових осіб Державного бюро розслідувань внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_7 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 255 КК України, від 25.10.2024, яка зареєстрована ДБР 25.10.2024 за вх. №36102 зкп щодо ймовірно протиправних дій суддів Печерського районного суду м. Києва.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що слідчий суддя не мотивував свого рішення, дійшов передбаченого висновку про те, що у заяві про кримінальне правопорушення відсутні конкретні об`єктивні дані, які можуть свідчити про вчинення суддями Печерського районного суду м. Києва кримінальних правопорушень. Зокрема, суд не взяв до уваги вагомі обставини, викладені в заяві, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення та є достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такої дії/бездіяльності, як кримінального правопорушення.

Захисник зазначає, що у заяві ОСОБА_7 повідомив про обставини вчинення суддями Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 255 КК України і вважає, що за зазначеними у заяві фактами має бути проведено офіційне розслідування, у зв`язку з чим звернувся до Державного бюро розслідувань. Втім жодного рішення у формі постанови слідчим, дізнавачем або прокурором не приймалося, скаржника не було повідомлено про внесення відомостей до ЄРДР, у зв`язку з чим скаржник звернувся до суду зі скаргою.

Представник ДБР, адвокат ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, при цьому, адвокат ОСОБА_6 подав заяву, в якій підтримав вимоги апеляційної скарги та просив апеляційний розгляд здійснювати без його та ОСОБА_7 участі. Враховуючи наведене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність осіб, які не з`явились.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається зі скарги, ОСОБА_7 25.10.2024 звернувся до Державного бюро розслідувань із заявою про вчинення, на його переконання, кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368, ч.2 ст. 111, ч.1 ст. 255 КК України суддями Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , однак уповноважені особи ДБР не внесли відомості до ЄРДР у відповідності до вимог ст.214 КПК України.

У зв`язку з чим, представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 таку бездіяльність оскаржив до слідчого судді, і в своїй скарзі просив зобов`язати уповноважених посадових осіб ДБР внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_7 від 25.10.2024.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, що заява ОСОБА_7 від 25.10.2024 не містить конкретних відомостей, які б свідчили або могли свідчити про вчинення зазначеного ним кримінального правопорушення, тобто об`єктивних даних, які б дійсно свідчили про наявність події злочину.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного

Згідно з ч. 1ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про, зокрема: 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений цим Кодексом.

Як визначено у ст. 11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Системний аналіз положень ч. 1 ст. 214 КПК України, статей 2, 11 КК України дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Отже, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 24.04.2019 року по справі № 818/15/18, згідно яких при розгляді скарги слідчий суддя вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 року по справі №556/450/18 (провадження №51-4229км20).

Що стосується професійної діяльності судді та прийнятих судових рішень, то відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України Про судоустрій і статус суддів, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Крім того, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може бути безумовною підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності та кваліфікуватись, як кримінальне правопорушення.

Як слідує з матеріалів провадження, в заяві від 25.10.2024 ОСОБА_7 просив внести відомості в ЄРДР і розпочати кримінальне провадження, передбачене ч.4 ст. 368, ч.2 ст. 111, ч.1 ст. 255 КК України щодо суддів Печерського районного суду м. Києва.

Однак, як вірно зазначив в ухвалі слідчий суддя, ОСОБА_7 в заяві не наведено відомостей про конкретні обставини об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, які б об`єктивно підтверджували реальність події злочину в розумінні положень ст. 11 КК України, а викладення даних, які зводиться по суті до незгоди із процесуальними рішеннями на переконання колегії суддів, дозволяє зробити висновок про відсутність правової підстави для виникнення обов`язку вчинити певні дії за такою заявою щодо початку досудового розслідування кримінального провадження відповідно до положень ст. 214 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги адвоката про те, що в заяві ОСОБА_7 від 25.10.2024 наведено об`єктивні дані, які свідчать про ознаки злочину, і ці відомості підлягали внесенню до ЄРДР .

Таким чином, висновки слідчого судді про відмову у задоволенні скарги представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 ґрунтуються на вимогах закону та підтверджуються матеріалами судового провадження, а тому доводи адвоката в цій частині є неспроможними.

Будь - яких істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість постановленої слідчим суддею ухвали за скаргою представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 та підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу з доповненнями адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою від 25.10.2024 - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_14