КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, строком на 60 діб, тобто до 05 квітня 2025 року включно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, строком на 60 діб, тобто до 05 квітня 2025 року включно.

Раніше визначену заставу ОСОБА_6 в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 гривень, залишено без змін.

Цією ж ухвалу продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , в цій частині рішення суду ніким не оскаржується

Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, зокрема тим, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує на незаконність, необґрунтованість ухвали та вважає, що вона підлягає до скасування у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На думку апелянта, судом не надана об`єктивна оцінка ризикам вказаним у клопотанні прокурора та не враховано, що ці ризики зменшились.

Суд не взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 був звільнений з тримання під вартою та самостійно прибув за викликом слідчої до районного суду на розгляд клопотання про обрання йому запобіжного заходу.

Щодо відсутності вказаних ризиків захисник вказує на міцність соціальних зв`язків ОСОБА_6 , який має цивільну дружину, неофіційну роботу та постійне місце проживання, потерпіла та свідки у вказаному кримінальному проваджені вже допитані.

Також апелянт зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Наведене, на думку апелянта свідчить про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок викладений в ухвалі Деснянського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинуваченого ухилитися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, ґрунтується на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження, позаяк, ризики які були враховані при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на момент вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились та продовжують існувати.

Окрім того, з оскаржуваної ухвали вбачається, що суд також врахував тяжкість і підвищену суспільну небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі доведеності його винуватості за ч. 2 ст. 289 КК України, і прийшов до обґрунтованого висновку, що існує ризик переховування від суду задля уникнення кримінальної відповідальності.

Також судом враховано наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, позаяк враховуючи стадію судового розгляду, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Доводи захисника ОСОБА_5 про те, що прокурором не додано доказів, які б підтверджували обставини, викладені в клопотанні щодо існування ризиків є безпідставними, оскільки під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються, а при продовженні запобіжного заходу прокурор повинен довести, що зазначені у клопотанні ризики не зникли та не зменшились, а суд розглядав клопотання на підставі наявних матеріалів кримінального провадження.

Доводи захисника про те, що судом не враховано те, що обвинувачений має цивільну дружину та доньку, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, є безпідставними, оскільки такі обставини не нівелюють ризику переховування обвинуваченого від суду.

Посилання апелянта щодо можливості зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого та навів мотиви, з яких прийняв таке судове рішення.

Прийняте судове рішення суду першої інстанції не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, строком на 60 діб, тобто до 05 квітня 2025 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 754/16796/24

Провадження № 11-кп/824/3340/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Доповідач ОСОБА_1