справа № 462/1180/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000052 від 17.01.2025 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Великий Любінь Городоцького району Львівської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учасника бойових дій, військовослужбовця, проходить військову службу в ЗСУ у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія-санітара медичного пункту, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 11.11.2024 Орджонікідзевським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі 17000 гривень; штраф сплачено в повному розмірі

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.1 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , солдат військової служби за призовом під час мобілізації - ОСОБА_4 17.01.2025 на АДРЕСА_2 в умовах воєнного стану вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) та хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 близько 08:36 год 17.01.2025, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, чітко усвідомлюючи, що діє в умовах введення на території України воєнного стану, зайшов у приміщення магазину «Напої та тютюн», що розташований за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 116А, в якому здійснює свою діяльність ТОВ «Торгівельна компанія «АТУМ ЗАХІД», де гучно викрикуючи різні словесні погрозливі фрази в адресу продавця-консультанта даного магазину ОСОБА_7 , наблизилися до стелажа із товаром, який розміщений по ліву сторону від торгівельного прилавку магазину, де, діючи умисно, обома руками із вказаного стелажу взяв дві пляшки алкогольних напоїв, а саме шампанське «України Коктебель напівсолодке біле» ємкістю 0,75л вартістю 104 грн 75 коп без ПДВ та шампанське «Вино ігристе Коктебель Мускат напівсолодке біле», ємкістю 0,75л вартістю 104 грн 75 коп без ПДВ, із якими повернувся до торгівельного прилавку, де продовжував вести себе агресивно, голосно викрикував до даного продавця, після чого попрямував до виходу, відкрито викравши вказані спиртні напої, чим заподіяв ТОВ «Торгівельна компанія «АТУМ ЗАХІД» майнової шкоди на загальну суму 209 грн 50 коп.

Окрім цього, 17.01.2025 близько 08:36 год ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що знаходиться в громадському місці, а саме біля приміщення магазину «Напої та тютюн», що розташований за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 116А, в якому здійснює свою діяльність ТОВ «Торгівельна компанія «АТУМ ЗАХІД», який знаходиться навпроти зупинки громадського транспорту поряд із Приміським залізничним вокзалом м. Львова, тобто в місці великого скупчення людей, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки, моралі, взаємоповаги та засади моральності, діючи з явною неповагою до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, а також з метою свого самоствердження у суспільстві, безпричинно в присутності перехожих виражався нецензурними словами до особи похилого віку ОСОБА_8 , тим самим принижуючи його людську гідність, висловлюючи до нього погрози фізичною розправою, діючи із єдиним прямим умислом на його залякування, застосував до останнього фізичну силу у вигляді ударів пляшками, які тримав у своїх руках, потерпілому в ділянку голови, спричинивши останньому тілесні ушколження у виді забою скронево-тімяної ділянки та плюнув останньому в обличчя. Після цього, ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії, навправлені на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, зайшов у приміщення цього ж магазину «Напої та тютюн», де, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки та моралі, діючи з особливою зухвалістю, надалі тримаючи в руках дві скляні пляшки, а саме: «Шампанське Коктебель напівсолодке біле» ємкістю 0,75л та шампанське «Вино ігристе Коктебель Мускат напівсолодке біле» ємкістю 0,75л, виражаючись нецензурними словами до відвідувачів магазину та продавця - консультанта ОСОБА_7 , розмахуючи цим шампанським, викрикуючи при цьому погрозливі слова, тим самим демонструючи свою зверхність і явне нехтування існуючими в суспільстві правилами і нормами поведінки та моральності, чим завдав моральних страждань потерпілій ОСОБА_7 та в результаті неправомірних дій ОСОБА_4 у період з 08:36 год по 08:45 год було повністю порушено нормальну діяльність магазину «Напої та тютюн», в якому здійснює свою діяльність ТОВ «Торгівельна компанія «АТУМ ЗАХІД».

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.4 ст.186, ч.1 ст.296 КК України, при вищезазначених обставинах визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним кримінальних правопорушень. Зазначив, що з квітня 2022 він перебуває на військовій службі в ЗСУ. У січні 2025 року проходив курс реабілітації від травми, отриманої на службі. Ввечері 16.01.2025 він приїхав на Приміський вокзал м. Львова, щоб поїхати додому, однак запізнився на електричку. Відтак, з наміром випити кави, пішов до магазину, розташованого поблизу вокзалу. Біля магазину познайомився з чоловіком, який представився теж військовим. Далі цей чоловік зайшов у магазин, придбав дві кави та пригостив його нею. Що саме відбулося в подальшому він не пам`ятає, хоча жодних алкогольних напоїв не вживав. Зранку він прокинувся на вуличній лавці біля Приміського вокзалу та виявив, що у нього викрали мобільний телефон, посвідчення учасника бойових дій та гаманець. Оскільки він дуже замерз, вирішив піти на Головний залізничний вокзал погрітися. Йдучи по дорозі, пригадав магазин, біля якого ввечері з незнайомцем пив каву. В той час біля магазину знаходився потерпілий ОСОБА_8 , одягнутий у службову форму чорного кольору з надписом «охоронець». Він запитав в нього, чому той випиває на службі, на що останній грубо йому відповів. Перебуваючи у стресовому та пригніченому стані через подій, які з ним трапились напередодні, не маючи грошей, він зайшов у магазин, взяв з полиці дві пляшки шампанського, не реагуючи на зауваження продавця. Вийшовши з магазину на вулицю, він вчинив конфлікт з потерпілим ОСОБА_8 , під час якого завдав йому удар пляшкою у скроневу ділянку голови. Пригадує, що далі повертався в магазин, сварився з продавцем, однак всіх деталей цих подій не пригадує. Одну пляшку шампанського він відкрив, а другу пляшку відніс у сусідній магазин. У вчиненому щиро розкаюється та просив призначити йому покарання з випробувальним терміном, так як хоче повернутися на військову службу та захищати країну.

Представник потерпілого та потерпілі у судове засідання не з`явилися, проте подали до суду заяви, у яких просили проводити розгляд кримінального провадження за їх відсутності, зазначивши, що при призначенні покарання обвинуваченому покладаються на розсуд суду.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів у справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає; останнім судом було роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За викладених вище обставин суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.1 ст. 296 КК України, за обставин, встановлених судом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.4 ст.186 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану; за ч.1 ст.296 КК України, так як він вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, тобто хуліганство.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії проступку та тяжкого злочину, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, розмір матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, що становить 209 грн 50 коп, яка відшкодована повністю, ставлення обвинуваченого до вчиненого (вину визнав, розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів та мав таку позицію від початку досудового розслідування), особу обвинуваченого, а саме: раніше судимий Орджонікідзевським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі 17000 гривень, який сплачено повністю, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є учасником бойових дій, проходить військову службу в ЗСУ у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія-санітара медичного пункту, позитивно характеризується за місцем проходження служби, на обліку у лікаря- психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування ТОВ «Торгівельна компанія «АТУМ ЗАХІД» шкоди, завданої злочином, відсутність тяжких наслідків для потерпілих, а також, що з 2022 року він бере безпосередню участь у захисті України від військової агресії російської федерації.

Крім того, суд звертає увагу, що щире каяття обвинуваченого полягає у визнанні обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі його час, місце та спосіб вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Обставинами, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення проступку щодо особи похилого віку.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З урахуванням наведеного, враховуючи ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, розмір матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, що становить 209 грн 50 коп, дані про особу обвинуваченого, який є учасником бойових дій, проходить військову службу в ЗСУ у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія-санітара медичного пункту, його стан здоров"я, наявність обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування ТОВ «Торгівельна компанія «АТУМ ЗАХІД» шкоди, завданої злочином, відсутність тяжких наслідків для потерпілих, з 2022 року бере безпосередню участь у захисті України від військової агресії російської федерації, які, водночас, слід розцінювати, як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві, суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкцій ч.1 ст.296 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та ч.4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років, із застосуванням при призначенні покарання за сукупністю злочинів принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, врахувавши правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зокрема викладену в постанові від 09 квітня 2020 року (провадження № 51-4494км19).

Окрім того, при призначенні покарання, суд враховує характеристику на обвинуваченого ОСОБА_4 та довідки, видані командиром в/ч НОМЕР_1 , в яких зазначено, що обвинувачений брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, за обставин безпосередньої участі у бойових діях двічі отримував поранення, контузію, каліцтва.

Суд враховує позитивну репутацію обвинуваченого, а також наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, що дозволяє суду зробити висновок про те, що призначення покарання в межах санкції статті ч.4 ст.186 КК України, в якій обвинувачується ОСОБА_4 , є занадто суворим саме по відношенню до цієї особи та з огляду на його відношення до скоєного.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання обвинуваченому без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочини, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи наведене, конкретні обставини справи та особу обвинуваченого, суд, вважає призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення волі зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, пропорційним вчиненим злочинам та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

На думку суду, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним обставинам, встановленим під час розгляду кримінального провадження, даним про особу обвинуваченого, буде достатнім для його виправлення та приятиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

Цивільні позови не заявлено.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

На підставі викладеного та керуючсь ст.373, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання:

за ч.4 ст.186 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

за ч.1 ст. 296 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у період з 17.01.2025 по 25.03.2025.

Речові докази по справі: оптичні електронні носії (DVD-R) з відеозаписами - залишити в матеріалах провадження; пляшку шампанського «Koktebel», ємністю 0,75 л повернути ТОВ «Торгівельна компанія «АТУМ ЗАХІД»; розкорковану пляшку шампанського «Koktebel», ємністю 0,75 л, із рідиною всередині, змиви з пляшки - знищити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 20 січня 2025 року на пляшку шампанського «Koktebel», ємністю 0,75 л, та розкорковану пляшку шампанського «Koktebel», ємністю 0,75 л, із рідиною всередині, які були вилучені 17.01.2025 року під час огляду місця події.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч.2 ст.349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: