ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового

засідання ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0005028 від 11.10.2015 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, неодруженого, немаючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

за ст. 307 ч.2 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

Згідно обвинувального акту у вересні 2015 в невстановлений слідством день та час, ОСОБА_3 перебуваючи поблизу гаражного кооперативу «Орбіта», що за адресою: м. Житомир, вул. Космонавтів, 3, де незаконно шляхом зривання суцвіття рослин конопель, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою 9, 224 грама в перерахунку на суху речовину, який незаконно зберігаючи при собі, переніс вулицями м. Житомира до приміщення квартири АДРЕСА_2 , де у невстановлений слідством день, час, шляхом висушування та подрібнення вищевказаного суцвіття рослин коноплі, незаконно, виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою 9, 224 грам, який незаконно зберігав за вищевказаною адресою з метою подальшого збуту.

Крім цього, наприкінці вересня 2015, ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу Житомирського трамвайно-тролейбусного управління, що розташовано за адресою: м. Житомир, вул. Вітрука, 11, шляхом знахідки придбав психотропну речовину амфетамін, масою 0, 2246 грама, який незаконно зберігаючи при собі, переніс вулицями м. Житомира до приміщення квартири АДРЕСА_2 , де зберігав вказану психотропну речовину з метою подальшого збуту.

10.10.2015 близько 23 годин 35 хвилин ОСОБА_3 , з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу та психотропної речовини своєму брату ОСОБА_7 , який відбуває покарання у Житомирській виправній колонії № 4, прибув до огорожі вказаної установи за адресою: м. Житомир, вул. Ватутіна, 172, після чого в той же день час та місці шляхом перекидання через огорожу збув особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою 9, 224 грама та психотропну речовину амфетамін, масою 0, 2246 грама.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і показав, що в 2015 році вживав наркотичні засоби канабіс. Точної дати не пам`ятає знайшов невеликий згорток канабісу, який залишив для власного вживання. Амфетамін не вживав і не придбавав. 10.10.2015 йшов по вул. Ватутіна, в кишені мав невеликий згорток канабісу. Його затримали працівники мліції, які виявили у нього в кишені канабіс. В послідуючому, працівники миліції йому наказали визнати, що він здійснив перекид до колонії пакунок з амфетаміном та канабісом, на що погодився, з умовою, що його не будуть затримувати. Насправді жодних перекидів не здійснював, а лише мав в кишені невелику кількість канабісу, який зберігав для власного вживання.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В свою чергу стандарт доведення «поза розумним сумнівом», визначений практикою ЄСПЛ (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A № 25), який може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилається на фактичні дані, які безпосередньо досліджені судом в судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що обвинуваченого ОСОБА_9 не знає та ніколи не бачив. Точної дати не пам`ятає, оскільки пройшло багато років, перебував в приміщенні шиномонтажу, яке знаходиться поруч з виправною колонією. До приміщення зайшли працівники міліції, останні запропонували йому бути свідком, при цьому не пояснюючи свідком чого він має бути, на що відмовився, оскільки постійно перебував на робочому місці та нічого не бачив, працівники міліції пішли. Через хвилин 20 вони знову повернулися і повідомили, що нічого страшного, не переживайте і підпишіть документи. Він знову повідомив працівникам міліції, що нічого не бачив, а тому нічого не може посвідчити, як свідок, однак останні знову почали вмовляти та запевнювати, що не має чого хвилюватися, просто розписатися і все, про обставини події нічого не повідомляли. Оскільки це були працівники міліції він погодився на їх прохання, йому показали де саме в документі слід поставити підпис, але що це був за документ йому невідомо, він його не читав. Ствердив, що був постійно на робочому місці, до виправної колонії не підходив, не бачив які події там відбувалися. Коли йому приносили документи на підпис були тільки працівники міліції, обвинуваченого ОСОБА_9 не було і цю особу ніколи не бачив. Також не був свідком того, як затримували ОСОБА_9 , як і не був свідком якою особою був здійснений перекид. Після ознайомлення з протоколом огляду ствердив, що підпис в протоколі йому не належить. Також зазначив, що окрім працівників міліції, нікого не бачив. Хто був другим понятим йому невідомо, цієї людини не було. Також показав, що своє прізвище ніколи не змінював і ніколи не мав прізвище ОСОБА_10 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що з обвинуваченим не знайомий. Станом на 2015 працював начальником чергової варти у виправній колонії № 4. Дату не пам`ятає, близько 23 години зателефонували з посту і повідомили, що відбувся перекид на територію колонії, на 8 ділянці. Потім зателефонував відповідальний по відділу охорони, що затримали хлопчину, викликали міліцію. Дочекався приїзду міліції, яких супроводив до периметру, де останні виявили та вилучили пакунок, в якому знаходилися мобільний телефон, суміш рослин, порошок рожевого кольору. По факту виявлення склали протокол, в якому розписався. Зазначив, що йому невідомо кого було затримано. Також ствердив, що на територію колонії супроводжував лише працівників міліції, жодної цивільної особи не було.

Свідок ОСОБА_12 показав, що в 2015 працював на посаді старшого оперуповноваженого карного розшуку Житомирського МВ. Подія відбувалася близько 8-10 років тому, точну дату не пам`ятає. Разом із працівниками виправної колонії № 4 проводили спільні оперативні дії на затримання осіб, які здійснювали перекиди на територію колонії наркотичних засобів. Був затриманий ОСОБА_9 , брат якого відбував покарання в колонії, а тому перекид був адресований саме для нього. При проведенні заходу з ним було декілька оперативних працівників, які сиділи в автомобілі поруч з установою та бачили процес перекидання. Не пам`ятає, чи ОСОБА_9 затримали коли він лише намагався здійснити перекид, чи вже перекинув. Не пам`ятає чи було щось виявлено у ОСОБА_9 і що саме, ствердив, що якщо під час досудового розслідування зазначав про факт перекиду наркотиків, то так і було. Чи втікав ОСОБА_9 , не пам`ятає. ОСОБА_9 йому запам`ятався, оскільки дана особа була в розшуку, не з`являвся для проведення слідчий дій. Зазначив, що саме ОСОБА_9 бачив біля паркану колонії, однак не пам`ятає, чи перекидав останній наркотики, та чи були у нього виявлені наркотичні засоби при затриманні. Не пам`ятає як виглядав пакунок, який було виявлено на території колонії, але знає, що такі згортки завжди обмотувалися скотчем. Приймав участь при проведенні слідчих дій. Під час яких експерт вилучив виявлені предмети, слідчий склав протокол, провели допит ОСОБА_9 , після чого останнього відпустили до дому, слідча дія відбувалася за участю понятих.

Також судом були досліджені протоколи допитів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , яких у зв`язку зі смертю допитати безпосередньо судом не надалося можливим, що не суперечить п.1 і п.3 (d) ст. 6 Конвенції та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду (справа № 398/1257/16-к від 04.10.2018).

Свідок ОСОБА_13 під час досудового розслідування показав, що 11.10.2015 був запрошений працівниками міліції в якості понятого. По вул. Ватутіна, 172 йому показали невідомого чоловіка, який назвався ОСОБА_9 , який повідомив, що 10.10.2015 о 23 год.35 хв. перекинув на територію колонії пакунок з мобільним телефоном та марихуаною. Також ОСОБА_9 показав місце де здійснив перекид і повідомив, що пакет призначався його братові. ОСОБА_9 в його присутності пояснив, що марихуану зірвав в чагарнику гаражного кооперативу по вул. Космонавтів. Зазначив, що Окрушко давав пояснення добровільно, без фізичного та психологічного примусу (т.2 а.с.42).

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 під час досудового розслідування показали, що 11.10.2015 близько 00 год. 30 хв. були запрошені працівниками міліції для огляду місця події, який проводився на території виправної колонії (№4). Де було виявлено поліетиленовий згорток обмотаний скотчем, при розгортанні якого виявлено мобільний телефон, два прозорих пакетика, в яких була суха подрібнена рослинна маса зеленого кольору, а в іншому порошкоподібна речовина рожевого кольору. Виявлені предмети було упаковано до спец пакетів, складено протокол (т.2 а.с.44,46).

Також на обґрунтування обвинувачення надано рапорт ст. о/у КР ЛП ст. Житомир ОСОБА_12 від 10.10.2015; два протоколи огляду місця події від 11.10.2015; висновок експерта № 2/986 від 29.10.2015; висновок експерта № 2279 від 10.11.2015; акт судово-наркологічної експертизи № 347 від 10.11.2015; довідку з особової справи засудженого ОСОБА_7 ; протокол огляду предметі від 12.11.2015; довідку УОТЗ від 14.06.2016.

Суд, здійснюючи судовий розгляд з дотримання загальних засад кримінального провадження, зокрема на основі змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, в межах висунутого обвинувачення, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, надані стороною обвинувачення, дійшов висновку, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_3 не знайшло свого підтвердження в суді.

Оцінюючи у відповідності до вимог ст.94 КПК кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, враховуючи положення статей 84, 86, 98, 99 КПК, суд виходить з таких міркувань.

З дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 11.10.2015 вбачається, що зазначена слідча дія проводилася з участю понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_13 .

Під час судового розгляду стороною обвинувачення було заявлено клопотання про допит вказаних понятих, в якості свідків. За сприяння суду при неодноразовому виклику свідка ОСОБА_16 , стороною обвинувачення було встановлено, що такої особи, як ОСОБА_16 по наявним облікам НПУ не знайдено, а за номером телефону, який було вказано у протоколі встановлено особу ОСОБА_8 . Під час безпосереднього допиту судом свідок ОСОБА_8 показав, що багато років назад, точної дати не пам`ятає, він працював на шиномонтажі, який перебуває поруч з територією колонії. Що до нього заходили працівники міліції, які пропонували бути свідком, на що відмовився, а коли вдруге вони прийшли, погодився на їх вмовляння підписати протокол. При цьому, він не був свідком жодної події, не був свідком затримання ОСОБА_9 , не був на території, де останнього затримували, взагалі ніколи ОСОБА_9 не бачив. Також ОСОБА_8 після ознайомлення з протоколом огляду місця події ствердно зазначив, що підпис йому не належить.

Допитати безпосередньо судом ОСОБА_13 , який зазначений і вказаному протоколі огляду як другий понятий, не надалося можливим з об`єктивних причин, оскільки останній помер. А досліджені в судовому засіданні його покази, надані під час досудового розслідування, не усувають тих суперечностей, які встановлено під час допиту свідка ОСОБА_8 .

Таким чином, суд визнає недопустимим доказом протокол огляду місця події від 11.10.2015 (т.1 а.с.41), оскільки проведений з порушенням вимог ст.223,237 КПК, а саме за участю одного понятого ОСОБА_13 , прізвище іншого понятого є вигаданим, а встановлена судом особа ОСОБА_8 спростував відомості викладені в даному протоколі. Зокрема, на місці події не перебував, свідком будь-якої події не був, а підписував якісь документи на прохання працівників поліції. При цьому, останній заперечив, що підпис в протоколі належить йому.

Як доказ винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилається на пояснення останнього під час проведення огляду місця події від 11.10.2015 (т .1 а.с.41).

Для оцінки допустимості показань визначальним є дотримання права особи зберігати мовчання і права користуватися правовою допомогою захисника, а, відповідно, і права бути поінформованим про такі права. Порушення цих прав має або може мати прямий вплив на зміст отриманих показань і, таким чином, такі порушення є релевантним фактором для оцінки допустимості доказів.

Стаття 87 КПК України визначає, що:

1. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

2. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння…

3) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права …

ЄСПЛ в своїх рішеннях звертає увагу, що право зберігати мовчання та привілей від самовикриття передбачені, аби забезпечити підозрюваній особі, яку допитує поліція, можливість зробити вільний вибір: давати їй свідчення чи мовчати. Право зберігати мовчання застосовується з моменту, коли підозрюваний допитується поліцією. Зокрема, особа, яку підозрюють у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути повідомленою про її право не свідчити проти себе.

Суд не залишає поза увагою, що в матеріалах кримінального провадження на момент проведення вказаної слідчої дії (огляд місця події від 11.10.2015 т.1 а.с.41), відсутні офіційні документи, які б вказували, що ОСОБА_3 був затриманий або йому було вручено письмове повідомлення про підозру, в порядку, передбаченому КПК.

Разом з тим обставини цієї справи свідчать про те, що працівники міліції, приїхавши на місце події, de facto поводились із ОСОБА_3 , як із підозрюваним. Зокрема, просили зізнатися у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому, за результатом такої «розмови», працівники міліції отримали самовикривальні показання від ОСОБА_3 , тобто вже очевидно підозрювали останнього, але при цьому не роз`яснили йому право не свідчити проти себе, а його пояснення занесли до протоколу огляду місця події. Зазначений протокол не містить відомостей про те, що ОСОБА_3 було роз`яснено його права та право не свідчити проти себе.

Верховний Суд звертав увагу на те, що обов`язок забезпечити фундаментальні права не залежить від ступеня обґрунтованості підозри та/або впевненості сторони обвинувачення в її обґрунтованості, а також від готовності органу правопорядку пред`явити формальну підозру. Чи буде в подальшому особа повідомлена про підозру проти неї, не є важливим для оцінки допустимості показань такої особи, отриманих за умов, що порушують її фундаментальні права, зокрема право зберігати мовчання.

Особа має право зберігати мовчання і не давати жодних показань чи пояснень під час проведення будь-яких процесуальних дій у рамках кримінального провадження. Також особа має бути інформована про таке право (постанови Верховного Суду від 02.03.2021 у справі 737/641/17; від 18.10.2023 у справі 722/1818/22).

З урахуванням того, що під час судового розгляду не знайдено підтвердження, що ОСОБА_3 був повідомлений про його права зберігати мовчання, якими наділена підозрювана особа, а сторона обвинувачення не надала відомостей зворотнього, а тому пояснення ОСОБА_3 , надані працівникам міліції і відображені у протоколі огляду місця події є недопустимими.

Що стосується другого протоколу огляду від 11.10.2015 (т.1 а.с.43), а саме виявлення та вилучення на території виправної установи пакунку.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що на територію виправної установи ним було супроводжено працівників міліції, які вилучили пакунок, при цьому сторонні цивільні особи на територію установи не супроводжувалися.

Отже, відомості про те, що вказаний пакунок було виявлено та вилучено з участю цивільних понятих, викликає сумніви у достовірності викладених в протоколі обставин. Як зазначалося вище допитати безпосередньо в судовому засіданні понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , для усунення суперечностей, не надається можливим у зв`язку з їх смертю. При цьому, звертає увагу на себе та обставина, що зміст протоколів їх допитів є ідентичним, слово в слово, з однаковими помилками. Стороною обвинувачення на підтвердження того, що на режимний об`єкт було допущено цивільних осіб, доказів не надано.

Отже на переконання суду сукупність зібраних належних та допустимих доказів у їх взаємозв`язку підтверджує лише факт виявлення на території виправної установи пакунку, в якому знаходилися мобільний телефон, два поліетиленові пакетики з рослинною масою зеленого кольору та порошкоподібною речовиною рожевого кольору. Згідно висновку експертизи зазначені речовини є наркотичним засобом - канабіс та психотропною речовиною амфетамін.

Разом з цим вказаного недостатньо для прийняття обвинувального вироку відносно ОСОБА_3 , оскільки це не доводить, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив інкриміновані йому діяння. На вилучених з території виправної установи наркотичного та психотропного засобу орган досудового розслідування не перевірив наявність слідів біологічного або папілярного характеру, які б підтвердили, що саме ОСОБА_3 здійснив їх збут. Та обставина, що ОСОБА_3 10.10.2015 перебував поруч з парканом виправної колонії і в присутності понятих показав де здійснив перекид, не доводить його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Як зазначалося вище вказаний протокол огляду від 11.10.2015 є недопустимим доказом, оскільки проведений з грубим порушенням процесуального закону, а занесені до протоколу пояснення ОСОБА_3 , без роз`яснення права не свідчити проти себе, також не доводять його винуватість.

Покази свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні та його рапорт від 10.10.2015 також не доводять винуватість ОСОБА_3 . Зокрема, рапорт ОСОБА_17 побудований на визнавальних поясненнях ОСОБА_3 , без встановлення інших доказів. А при безпосередньому допиті свідок зазначив, що він не пам`ятає чи бачив як ОСОБА_3 здійснив перекид, а якщо раніше про це свідчив, то підтримує такі свої покази. Однак, суд відповідно до вимог ст. 95 КПК України не має права посилатися на покази надані під час досудового розслідування.

Не доводить винуватість ОСОБА_3 і довідка УОТЗ щодо деталізації з`єднань мобільного зв`язку. Зазначена довідка не підтверджує з`єднань між ОСОБА_3 з його братом ОСОБА_7 , який на той час відбував покарання в ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)». Було встановлено велику кількість не ідентифікованих абонентів та рекомендовано слідчому їх встановити шляхом додаткового тимчасового доступу до документів, однак слідчий додаткових клопотань не ініціював, не ідентифікованих абонентів стороною обвинувачення не було встановлено.

Та обставина, що брат ОСОБА_3 на той час відбував покарання у вказаній виправній установі також не доводить його винуватість, оскільки органом досудового розслідування не було встановлено, що між обвинуваченим та його братом відбувалися будь-які контакти, в тому числі телефонні з`єднання, які б свідчили про готування останнім та здійснення перекиду заборонених предметів.

Суд розглядає справу лише в межах обвинувачення і самостійно не наділений повноваженнями встановлювати ці обставини.

Згідно ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили. Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий учасниками судового розгляду з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 307 ч.2 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, у зв`язку з чим суд вважає, в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, виправдати ОСОБА_3 на підставі ч.1 ст. 373 КПК України, оскільки при судовому розгляді не доведено обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.2 КК України.

Процесуальні витрати в сумі 537,60 грн. віднести за рахунок держави.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.2 КК України та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати в сумі 537,60 грн. віднести за рахунок держави (т.1 а.с.50).

Речові докази: мобільний телефон марки «Nokia» модель «105», який зберігається в камері схову Житомирського РУП знищити (т.1 а.с.56); амфетамін масою 0,2246гр., канабіс масою 9,224 г., які зберігаються в камері схову ГУНП в Житомирській області знищити (т.1 а.с.57).

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити виправданому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1