ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/7321/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/885/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001195 від 24.08.2024 за частиною 4 статті 186 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2025 року клопотання прокурора задоволено, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання відмовлено, продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів до 04 квітня 2025 року включно. Клопотання сторони захисту про зменшення обвинуваченому розміру застави залишено без задоволення. Визначено обвинуваченому ОСОБА_6 заставу у розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., що становить 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, при внесенні якої на обвинуваченого ОСОБА_6 будуть покладені наступні обов`язки: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) повідомляти прокурора, суд про необхідність зміни свого місця проживання або місця роботи; 3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України, в разі їх наявності; 4) не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає без дозволу суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому запобіжний захід або зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів доходів громадян. В обгрунтування апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що прокурором не надано доказів про винятковість та обов`язковість саме такого запобіжного заходу. Прокурор у кожному судовому засіданні подає ідентичні клопотання, що свідчить про те, що сторона обвинувачення, не маючи доказів, намагається утримувати обвинуваченого під вартою. Щодо розміру застави неодноразово зазначав, що він є непомірним для нього та сім`ї, а тому суд умисно не змінює визначений розмір застави. Відповідно до вимог частини 4 статті 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін. Враховуючи положення частини 4 статті 422-1 КПК України, відсутність відповідного клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, розгляд апеляційної скарги здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого по суті заявлених вимог, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, які були встановлені на час застосування запобіжного заходу, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, та вважав, що застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу чи зменшення визначеного розміру застави недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, тобто існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання обвинуваченим процесуальних прав та обов`язків.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами клопотання прокурора та висновками суду першої інстанції, враховуючи особливості конкретної справи, а саме: причетність до вчинення злочину іншого обвинуваченого, та те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення ряду корисливих злочинів та був звільнений від відбуття покарання 29.07.2022 на підставі частини 5 статті 72 КК України та Закону України від 26.11.2015 № 838-VІІІ. Згідно пред`явленого обвинувачення, на даний час ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нового корисливого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, повторно, в умовах воєнного стану, що значно підвищує суспільну небезпечність інкримінованого злочину. Крім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 був затверджений 03.12.2024, та перебуває на стадії підготовчого судового засідання, а тому встановлені судом першої інстанції ризики продовжують існувати, а апеляційні доводи обвинуваченого їх не спростовують. Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, представник потерпілої у судовому засіданні підтримав клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та просив його задовольнити.

Враховуючи, що судовий розгляд тільки розпочато, з огляду на позицію представника потерпілої, суд апеляційної інстанції не встановив підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо посилання обвинуваченого на те, що у сторони обвинувачення відсутні докази та його умисно утримують під вартою, слід зазначити, що переглядаючи ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, апеляційний суд позбавлений можливості надавати оцінку зібраним доказам, показанням свідків, що є завданням перш за все суду першої інстанції, який здійснює судове провадження. Зібрані стороною обвинувачення докази надаються суду першої інстанції під час судового провадження, за результатами якого суд першої інстанції визначить їх достатність та допустимість для доведення винуватості особи. Щодо визначеного розміру застави, що складає 80 прожиткових мінімумів доходів громадян, то вказане питання було перевірено судом першої інстанції та підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави, не встановлено. Відповідно до частини 5 статті 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави визначений у межах, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України, що відповідає тяжкості інкримінованого злочину. При цьому, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а враховуючи дані, що характеризують обвинуваченого та виходячи з обставин інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, саме застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна забезпечити дотримання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків у випадку його звільнення з-під варти. Будь-яких даних про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, наявність осіб на утриманні, які б гарантували належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , суду апеляційної інстанції не надано.

У зв`язку із наведеним, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали та застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу або зменшення розміру застави.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2025 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: