Справа № 308/2537/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/107/25, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2025.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302800 (триста дві тисячі вісімсот) грн на строк до 18.04.2025 включно, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки м. Краматорськ Донецької області, мешканки АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , непрацюючого, несудимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України, українки, уродженки м. Хмельницький, Хмельницької області, мешканки АДРЕСА_3 , несудимої, непрацюючої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, українки, уродженки та мешканки АДРЕСА_4 , непрацюючої, раніше судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Цією ж ухвалою продовжено строк тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) грн на строк до 18.04.2025 включно, щодо:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України, українки, уродженки м. Ровеньки, Луганської області, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , непрацюючої, раніше судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України.

-2-

У разі внесення застави, на обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_5 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покладено обов`язки: прибувати до прокурора, суду на їх першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту в якому вони фактично поживають, а саме: Закарпатська область м. Ужгород, без дозволу прокурора або суду; не спілкуватися із свідками, у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання в органим ДМС України свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження № 0000058 від 13.03.2024 про обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор 19.02.2025 подав клопотання про продовження ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 строку тримання під вартою, посилаючись на те, що останні обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні в тому числі кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, а ризики, зазначені в п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати.

Задовольняючи клопотання прокурора і продовжуючи обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції вказав на те, що з огляду на тяжкість ймовірного покарання, конкретні обставини кримінального правопорушення у сукупності із даними про особу обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , є доведеними ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, взявши до уваги те, що судовий розгляд у кримінальному провадженні ще не розпочато, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із раніше визначеними розмірами застави, оскільки саме такий запобіжний захід є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду від 19.02.2025 скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаних із триманням під вартою, або зменшити розмір застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує на те, що доводи сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ґрунтуються на припущеннях, оскільки такі ризики не доведені, а зібрані органом досудового розслідування докази не є належними та допустимими, а відтак і не доводять вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Судом не враховано даних про особу обвинуваченого, зокрема, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність утриманців, у тому числі похилого віку та з інвалідністю ІІ групи, постійного місця роботи, репутацію, майновий стан, відсутність судимості. При цьому, звертає увагу на те, що ОСОБА_5 має зразкову поведінку та виконує всі передбачені

-3-

кримінальним процесуальним законом обов`язки, визнає вину, не перешкоджає кримінальному провадженню, бажає надавати покази, тому запобіжний захід у виді тримання ОСОБА_5 під вартою є занадто суворим і щодо останнього можливо застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема домашній арешт. Разом з тим, захисник вказує на те, що визначений ОСОБА_5 розмір застави є непомірним для нього, оскільки не відповідає його майновому стану та рівню доходів, а також даним про особу обвинуваченого. Вважає, що застава в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є цілком достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та зможе запобігти ризикам, на які посилається сторона обвинувачення.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги і від нього не надходили заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновок суду з приводу наявності підстав для задоволення клопотання прокурора в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

При оцінці доводів апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти, передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

-4-

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду уважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, продовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу .

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Зі змісту ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя продовжує строк тримання під вартою за умови, що прокурор, слідчий доведуть існування заявлених ними ризиків, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; та наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я

-5-

підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна); фактичні обставини, за яких ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого (хоч і вважається не судимим, але мав місце факт притягнення до кримінальної відповідальності, неодружений, непрацюючий); відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судового розгляду кримінального провадження, у тому числі допит свідків, дослідження доказів тощо.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення прокурором наявності передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків: переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень, які на даний час не відпали та не зменшилися.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, наявність в обвинуваченого визначеного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, утриманців, у тому числі похилого віку та з інвалідністю ІІ групи, позитивної репутації, на що посилається сторона захисту, жодним чином не зменшує встановлені судом ризики та не є беззаперечною обставиною для висновку щодо можливості застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, а також зменшення розміру застави. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані обставини не стали перешкодою для настання подій, у яких обвинувачується ОСОБА_5 .

Апеляційний суд бере до уваги аргументи, які наведені захисником в апеляційній скарзі, проте в даному конкретному випадку приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у

-6-

кримінальному провадженні, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

Тому, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України й ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги захисника про те, що ризики є недоведеними і не підтвердженими жодними обставинами та доказами, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями.

Жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність вищезгаданих ризиків та необхідність продовження щодо ОСОБА_5 строку тримання під вартою, і доводи апеляційної скарги про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_5 , з огляду на неналежність й недопустимість зібраних органом досудового розслідування доказів, які не доводять вину останнього у вчиненні інкримінованого йому злочину. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що на цій стадії судового розгляду (вирішення питання щодо запобіжного заходу обвинуваченим на час судового провадження), як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Колегія суддів також вважає, що продовження строку дії запобіжного заходу виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , з урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин, за яких ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків.

Стороною захисту не надано жодних доказів, які б спростовували встановлені ризики та відповідно, давали можливість для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги і те, що стороною захисту не надано доказів, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, які б унеможливлювати тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

-7-

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, про які зазначено в оскаржуваній ухвалі, а також не свідчать про те, що такі ризики перестали існувати чи зменшились, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на інший, більш м`який, запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , виходячи з вимог ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому кримінального правопорушення, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбаченим ст. 2 КПК України.

Окрім того, всупереч доводів апеляційної скарги, визначений судом обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави є таким, що співвідноситься з даними про особу підозрюваного, обставинами кримінального правопорушення, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним у ч. 4, 5 ст. 182 КПК України.

Враховуючи характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , а також його високий ступінь суспільної небезпеки, колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що визначена обвинуваченому ОСОБА_5 застава у розмірі саме 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як альтернативи застосованому йому запобіжному заходу у виді тримання під вартою є такою, що зможе у разі її внесення, забезпечити виконання обвинуваченим визначених процесуальних обов`язків.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого та підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_5 , навіть з урахуванням даних про його особу, колегія суддів не вбачає.

При цьому колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено і апеляційним судом не встановлено таких обставин під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при вирішенні судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду про задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою є обґрунтованою, законною і такою, що постановлена з дотриманням вимог ст. 177, 178, 183 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

-8-

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що стороною захисту не наведено обставин та не надано доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2025 щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді