Справа № 182/1172/23
Провадження № 1-кп/0182/459/2024
У Х В А Л А

Іменем України

07.11.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд, Дніпропетровської області, у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000003 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України, -

з участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

представника потерпілих ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000003 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження строку дії стосовно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання прокурор мотивував тим, що ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу та які передбачені чинним КПК не минули. Існує обґрунтований ризик того, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватись від суду, чинити тиск на свідків які не були допитані та потерпілих, скоїти аналогічні злочини, оскільки він неоджноразово судимий за аналогічні, корисливі злочини.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заперечував проти клопотання прокурора та просив суд обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою свого проживання.

Захисник ОСОБА_5 також заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи його немотивованим та підтримав клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Представник потерпілих ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора та заперечував проти зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Вислухавши сторони, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується в скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, за вчинення якого Кримінальним законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Таке суворе покарання може спонукати обвинуваченого переховуватись від суду.

У п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено право кожного на свободу та особисту недоторканність; заборону позбавлення свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до у ваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Суворість покарання, при оцінці ризику переховування від суду, узгоджується з позицією ЄСПЛ, зазначеною в рішеннях, викладених у справах «Ілійков проти Болгарії», «Москаленко проти України», де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування від суду.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання за клопотаннями прокурора та сторони захисту, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення;

Обвинувачений ОСОБА_3 тривалий час тримається під вартою. До теперішнього часу не було допитано свідків по провадженню.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 тривалий час тримається під вартою без винесення судом обґрунтованого рішення, тому, враховуючи наявність ризику переховування від суду, оцінюючи сукупність обставин, а саме наявність постійного місця проживання у обвинуваченого, а також не доведення стороною обвинувачення ризиків тиску на свідків та потерпілих, суд вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт за адресою його проживання

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 відмовими, клопотання сторони захисту задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- заборонити ОСОБА_3 цілодобово залишати своє фактичне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- утриматись від спілкування з потерпілими та свідками за кримінальним провадженням №0000003;

- за першою вимогою з`являтись до суду.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Строк дії ухвали з 07.11.2024 року до 07.01.2025 року.

Звільнити ОСОБА_3 з-під варти в залі суду.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання Нікопольському РУП ГУНП у Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого.

Нікопольському РУП ГУНП у Дніпропетровській області негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, і повідомити суд.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1