Справа № 761/8162/25
Провадження № 1-кс/761/6041/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 220 230 000 000 009 80 від 29.09.2023,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.11.2024 (справа № 761/41402/24) в рамках кримінального провадження № 220 230 000 000 009 80 від 29.09.2023.

Обґрунтовуючи доводи свого клопотання адвокатом зазначено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.11.2024 (справа № 761/41402/24) в рамках кримінального провадження № 220 230 000 000 009 80 від 29.09.2023 було накладено арешт на грошові кошти у сумі, номіналом 100 доларів США у кількості 690 штук на загальну суму 69 000 доларів США, що були вилучені 24.10.2024 за результатом проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Адвокат зазначає, що арешт накладено необґрунтовано, власником вилучених грошових коштів вилучених у ОСОБА_6 є його батьки, які не мають жодного статусу та відношення до кримінального провадження, при цьому органом досудового розслідування не доведено, що вилученні грошові кошти є предметом кримінального правопорушення, або отриманні внаслідок вчинення протиправних дій, а отже таке майно підлягає поверненню власнику.

За доводами представника власника майна, при вирішенні питання про накладення арешту на майно слідчим суддею не було надано оцінки відсутності доказів, які б вказували на наявність правових підстав для накладення арешту на таке майно, а також, що ухвалою слідчого судді не було надано дозвіл на вилучення такого майна.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав доводи свого клопотання та просив дане клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, вказуючи, що на даний час досудове розслідування триває, здійснюється перевірка обставин кримінального правопорушення, а потреба у застосуванні такого запобіжного заходу як арешт майна не відпала. Також наголошував, що в органу досудового розслідування є достатні підстави уважати, що вилученні грошові кошти отримані в результаті протиправних дій підозрюваного ОСОБА_7 , а надані представником документи, які нібито підтверджують законність походження грошових коштів є штучно створеними та не заслуговують на увагу.

Заслухавши доводи адвоката, прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В ході судового розгляду клопотання адвоката встановлено, що Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, ГСУ СБ України, за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 220 230 000 000 009 80 від 29.09.2023 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 111, частиною другою статті 28, частиною другою статті 111, частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 14, частиною першою статті 258 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною другою статті 111 КК України, та за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 14, частиною другою статті 113, частиною третьою статті 436-2, частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1, частиною першою статті 263 КК України.

31.10.2024 слідчими ГСУ СБУ було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , дозвіл на проведення якого було надано ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2024, за результатом проведення якого виявлено та вилучено грошові кошти, номіналом 100 доларів США у кількості 690 (шістсот дев`яносто) штук на загальну суму 69 000 доларів США.

Постановою слідчого ГСУ СБ України майно, що є предметом клопотання, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №220 230 000 000 009 80 від 29.09.2023.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.11.2024 було задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вищевказане майно, що було вилучене 24.10.2024 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

Як убачається зі змісту вказаної ухвали слідчого судді, метою накладення арешту на майно, є збереження доказів у кримінальному провадженні, оскільки воно має ознаки речових доказів, та відповідає критеріям, встановлених ст. 98 КПК України, з огляду на те, що вказане майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі такі грошові кошти можуть бути набуті кримінально протиправним шляхом, а отже відповідає критеріям статті 98 КПК України та може підлягати спеціальній конфіскації у третіх осіб.

Таким чином, на переконання слідчого судді, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не наділений процесуальними повноваженнями вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких і є накладення арешту на майно.

Отже, на час розгляду слідчим суддею даного клопотання про скасування арешту майна, встановлено, що обставини, якими обґрунтовувався арешт, не перестали існувати, та застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні на даний час.

Також, питання щодо необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження було предметом розгляду в Київському апеляційному суді за наслідком якого рішення слідчого судді про накладення арешту на спірне майно залишено без змін.

Будь-яких інших даних, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано представником не приведено.

Крім того, слідчим суддею враховано, що відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Враховуючи наведене, слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які були винесені на його розгляд, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника про скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст.98, 170, 174, 372, 392 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.11.2024 (справа № 761/41402/24) в рамках кримінального провадження № 220 230 000 000 009 80 від 29.09.2023.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: