Справа № 180/718/24
Провадження № 1-кп/204/523/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000085 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 січня 2023 року,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим: ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , строком на 60 діб. В обґрунтування клопотання вказав, що на даний час наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачені можуть переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останні вчинили тяжке кримінальне правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років, на теперішній час встановлений той факт, що обвинувачені не мають тісних соціальних зв`язків. Окрім цього, обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж кримінальному правопорушенні, а також, мають можливість встановити повні анкетні дані свідків, понятих, які були присутні під час проведення слідчих дій за даним кримінальним провадженням. У разі встановлення цих осіб, можуть намагатись впливати на свідків, тим самим намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за вчинені ними кримінальні правопорушення. Також, можуть вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення в яких обвинувачуються, враховуючи те, що обвинувачені займаються незаконною діяльністю тривалий час. В сукупності це дає підстави вважати, що ризики, які були наявні під час обрання відносно обвинувачених запобіжних заходів на даний час не зменшились та продовжують діяти й на даний час.

В судовому засіданні захисник обвинувачених: ОСОБА_9 та ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_5 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Суду пояснив, що визначена сума альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави є непомірною, а тому просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та зменшити суму альтернативного запобіжного заходу до мінімального розміру.

В судовому засіданні обвинувачені: ОСОБА_9 та ОСОБА_15 підтримали думку свого захисника.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання. Суду пояснив, що жодного підтвердження наявності таких ризиків суду надано не було. Також, слід окремо звернути увагу й на визначену суму альтернативного запобіжного заходу, яка є непомірною, оскільки у обвинуваченого таких грошей не має. Надмірність такої суми підтверджується й тривалою неможливістю внесення такої суми. Просив вирішити питання щодо зменшення суми застави.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_17 підтримав думку свого захисника.

В судовому засіданні захисник обвинувачених: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що як вбачається із змісту клопотання сторони обвинувачення, прокурор не зважаючи на висновки викладені в рішеннях ЄСПЛ, в рішеннях Конституційного Суду України, в постанові Пленуму ВСУ, взагалі не намагався довести реальність будь яких обставини у спосіб визначений законом стосовно наявності великої імовірності справдження ризику, який полягає у вчиненні підзахисними дій щодо можливості переховування від суду, щодо продовження та/або вчинення іншого правопорушення, щодо будь якого впливу на свідків. Звертає увагу, що сторона обвинувачення навіть у змісті клопотання про продовження строку запобіжного заходу не намагається зазначити будь які реальні обставини, якими можливо обгрунтувати продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою. Весь зміст клопотання сторони обвинувачення складений формально, який є тотожним попереднім клопотанням, на підставі яких суд продовжував запобіжний захід. Щодо формалізму, з яким сторона обвинувачення намагається забезпечити виконання підзахисними обов?язків. Проаналізувавши зміст клопотання, можливо стверджувати, що крім переліку ризиків, які перекопійовані з норм статті 177 КПК України та фабули, яка перекопійована зі змісту обвинувального акту, а саме, стосовно здійснення кримінального провадження відносно певного кола осіб та загальні правові кваліфікації, сторона обвинувачення не зазначила жодних обставин, які вимагає КПК України. Також сторона обвинувачення з точки зору національного законодавства та висновків викладених в рішеннях ЄСПЛ, не виклала жодних обгрунтувань, які в дійсності можуть вказувати на збереження ступеня імовірності справдження ризиків, які були на початку затримання підзахисних на стадії досудового слідства. 3 точки зору національного законодавства, з урахування висновків, викладених в рішеннях ЄСПЛ, ризики визначені в нормах статті 177 КПК України не є фактом, а є ймовірністю вчинення підзахисними певних дій з метою ухилення від відповідальності, а тому, на його переконання, така ступень імовірності повинна бути доведена стороною обвинувачення саме в судовому засіданні, тобто прокурор повинен довести, ступень імовірність переховування підзахисних від суду є настільки високим, що інший вид забезпечення кримінального провадження, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити кримінальне провадження від можливого настання факту переховування підзахисних. Саме з цією метою в нормах пункту 6 частини 1 статті 184 КПК України встановлено, що клопотання сторони обвинувачення повинно містити обґрунтування запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м?яких запобіжних заходів. Сторона обвинувачення посилається на наявність ризиків вчинення підзахисними дій щодо можливості переховування від суду, наявність ризику щодо незаконного впливу на свідків та експертів, вчинення іншого правопорушення, проте сторона обвинувачення жодним чином не обґрунтувала наявність ступеня імовірності справдження зазначених вище ризиків, що давало би об?єктивні підстави для продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу. Крім того, слід звернути увагу, що в клопотанні прокурора взагалі відсутні будь-які обґрунтування щодо неможливості застосувати до підзахисних іншого, альтернативного заходу забезпечення кримінального провадження. Окремо звертає увагу на низьку імовірність справдження ризику, який полягає у можливому переховуванні підзахисних від суду, з огляду на наступне. Міцність соціальних зв?язків. Низька імовірність справдження ризику, який полягає у можливому переховуванні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від суду, з огляду на наступне. Його підзахисні мають міцні соціальні зв`язки, а саме: ОСОБА_12 є батьком двох дітей, з яких одна - донька є неповнолітньою та знаходиться на його утриманні. Крім цього, ОСОБА_12 має на утриманні рідну матір похилого віку, яка хворіє на хронічні захворювання серця та яка також знаходиться на його утриманні. ОСОБА_11 має на утриманні рідну бабусю похилого віку, яка хворіє на хронічні захворювання серця та потребує догляду та знаходиться на його утриманні. ОСОБА_12 та ОСОБА_11 мають постійне місце проживання за місцем з реєстрації в місті Марганець. Крім цього, як ОСОБА_12 , так і ОСОБА_11 є раніше не судимими особами. Також, останні проходили службу в рядах Збройних Сил України та приймав активну участь в АТО. Також, зазначає, що ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не мають паспорту для виїзду за кордон, що унеможливлює можливість перетину кордону держави з метою уникнення відповідальності. Крім того у підзахисних відсутні будь-які родинні зв?язки та контакти на території держави агресора та на непідконтрольній території нашої держави. Також матеріальний стан підзахисних є доволі скрутний, тобто у підзахисних відсутні грошові заощадження, які підзахисні могли би використати для реалізації та/або підготовки будь яких спроб переховуватися від суду. Ймовірність справдження ризику у виді переховування від суду, з урахуванням особистості підзахисних та наявності міцних соціальних зв`язків, є низькою, що можливо нівелювати застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з обов?язком носіння електронного засобу контролю. Крім того, є необґрунтованими доводи сторони обвинувачення, щодо наявності великої долі імовірності справдження ризику у виді вчинення його підзахисними іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, за яким підзахисні обвинувачуються, у зв?язку із чим за доводами прокурора неможливо застосувати альтернативний вид забезпечення кримінального провадження. Зазначений ризик на його переконання є абстрактним, оскільки по - перше, всі свідки, які можуть бути допитані в судовому засіданні, є законспіровані. Тобто, відомості про свідків які містяться в протоколах допиту є зміненими. Крім того, є абстрактними ризики, зазначені в клопотанні стосовно тиску на експертів, оскільки підзахисні не мають жодних контактів та знайомих у правоохоронних органах, які могли би сприяти у встановленні будь яких відомостей експертів, які приймали участь у кримінальному провадженні. Також слід зауважити, що експертизи вже були проведені, а їх результати оформленні у спосіб, передбачений законом. Крім цього, тиск на експертів мав свою актуальність на стадії досудового провадження до моменту оформлення результатів проведених експертиз. Крім того як вбачається із висновків експертів, які вже були дослідженні в судовому засіданні, експерти повідомили, що обізнані із кримінальною відповідальністю за надання завідомо неправдивих висновків. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, та обрати відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_11 альтернативний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю.

Обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтримали думку свого захисника.

В судовому засіданні захисник обвинувачених: ОСОБА_14 та ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_8 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Підтримав клопотання інших захисників. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно його підзахисних запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_13 підтримали думку свого захисника.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_16 адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив зменшити розмір застави.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_16 підтримала думку свого захисника.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, а також клопотання захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший не пов`язаний із триманням під вартою та зменшення розміру застави, суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора, у зв`язку з чим в задоволенні клопотань захисників та обвинувачених слід відмовити, виходячи з наступного.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 176, ч. 1 ст. 183 КПК України одним із видів запобіжних заходів є тримання під вартою. Цей запобіжний захід є винятковим та застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 КПК України.

У частині 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2024 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 10 лютого 2025 року включно, із визначення розміру застави.

Підставою для продовження застосування до обвинувачених дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам.

Частиною 1 ст. 335 КПК України визначено, що під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Враховуючи положення ч. 3, 4, 5 ст. 199 КПК України, а також стадію кримінального провадження, суд зобов`язаний розглянути клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та встановити, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до обвинувального акту обвинувачені: ОСОБА_9 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Суд виходить з вірогідності причетності обвинувачених до вчинення кримінальних правопорушень, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень.

Оцінюючи наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, окрім цього існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, можуть вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести те, що обвинувачені: ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років із конфіскацією майна, а тому з великою ймовірністю обвинувачені можуть вчиняти дії щодо уникнення покарання за вчинені кримінальні правопорушення, враховує, що така оцінка стосується перспективних фактів, тому суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Також береться до уваги й той факт, що на території України, починаючи, з 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан, а тому у обвинувачених збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості в повному обсязі виконувати органами влади свої повноваження на певних територіях, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинувачених.

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Ризик впливу на свідків, існує не лише під час зібрання доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

Оскільки, хоча й судовий розгляд по кримінальному провадженню було розпочато, однак відповідно до встановленого порядку дослідження доказів на даний час триває стадія дослідження письмових матеріалів справи, та ще залишають не допитані судом свідки по вказаному провадженню, а тому, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинувачених на свідків, вони можуть надавати неправдиві свідчення або ж відмовитись від їх надання, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слід зазначити, що посилання прокурора на наявність ризику впливу обвинувачених на експертів, судом не може бути взятим до уваги, оскільки прокурор не надав жодних підтверджень можливості здійснення такого впливу з боку обвинувачених. Крім того, експертизи по кримінальному провадженню проведені та наявні відповідні висновки.

Крім цього, про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить й термін вчинення обвинуваченим інкримінованих їм відповідно до обвинувального акту кримінальних правопорушень, а саме більш ніж вісім місяців, що в свою чергу може свідчити про те, що в разі обрання відносно останніх більш м`якого запобіжного заходу, останні матимуть можливість продовжити вчинення кримінальних правопорушень.

Отже, встановлені під час розгляду клопотань обставини у своїй сукупності дають достатні підстави стверджувати, що наявні ризики, у достатній мірі виправдовують подальше застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, судом було враховано, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, повторне зазначення в ухвалі про продовження запобіжного заходу одних і тих самих ризиків, з обґрунтуванням продовження їх існування, не становитиме порушення права на свободу та на особисту недоторканість (рішення ЄСПЛ «Штепа проти України» від 24 жовтня 2019 року, «Войкін проти України» від 27 березня 2018 року, ухвала про неприйнятність « ОСОБА_18 проти України» від 05 липня 2018 року).

Судом береться до уваги наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, перебування на утриманні у обвинувачених дітей, батьків похилого віку та інших рідних, у яких наявні хронічні захворювання та які потребують догляду, однак не можуть бути тією безумовною підставою, яка б могла свідчити про зменшення ризиків, які на даний час залишаються дійсними.

Що стосується клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд зазначає наступне.

Відносно обвинувачених під час досудового розслідування при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було визначено альтернативний запобіжний захід із визначенням його розміру, який на думку суду буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

Також, слід зазначити, що ухвали слідчого судді щодо обрання відносно обвинувачених запобіжного заходу та визначення альтернативного запобіжного заходу, були предметом розгляду колегії суддів Дніпровського апеляційного суду, які були залишені без змін, тим самим не було встановлено порушень, які б могли бути підставою для скасування вказаних ухвал.

Розглядаючи клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави, судом береться до уваги практика Європейського суду з прав людини, відповідно до якої застава повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Оскільки, відповідно до статті 12 КК України ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 обвинувачуються у вчиненні у тому числі і особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 255, 307 КК України, на сьогоднішній день в країні діє воєнний стан та тривають бойові дії, суд вважає, що в такому випадку з урахуванням встановлених ризиків та можливих наслідків, такий запобіжний захід, як тримання під вартою, є виправданим, а зменшення суми застави, з урахуванням обставин справи, не забезпечить належне виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

Під час визначення альтернативного запобіжного заходу та його розміру, як слідчим суддею, так і судом було враховано дані про особи обвинувачених, наявність ризиків у даному кримінальному провадженні, а тому підстав вважати його завідомо непомірним, у суду не має.

Враховуючи вказане, у задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити.

Судом також враховується, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За таких обставин, необхідним є саме тримання обвинувачених під вартою, оскільки застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відтермінує можливість його виконання, що, з урахуванням особистої заінтересованості обвинувачених в результатах судового розгляду, створює ймовірну можливість для його позапроцесуальних дій.

Суд вважає, що обраний та продовжений відносно обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

При цьому застосований до обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих їм діянь, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених судом на даному етапі не встановив.

Доводи сторони захисту про невідповідність клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу вимогам КПК України, суд відхиляє, оскільки судом вже досліджено та оголошено обвинувальний акт, та триває стадія дослідження письмових доказів по справі.

Суду не було надано будь-яких відомостей того, що на теперішній час стан здоров`я обвинувачених є такого ступеню тяжкості, який перешкоджає застосування відносно останніх запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливості надання належної допомоги в умовах пенітенціарної системи.

Підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою не відпали, більш м`які запобіжні заходи не в змозі гарантувати їх належну поведінку та невілювати ризики, передбачені ст. 177 КПК України , а тому дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів.

Тому, беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винними у вчиненні кримінальних правопорушень, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинувачених з тримання під вартою на інший не пов`язаний із триманням під вартою, тому у задоволенні клопотання захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший не пов`язаний із триманням під вартою слід відмовити.

При цьому, суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченим належить продовжити, згідно зі ст. 197 КПК України, строком на 60 днів із визначенням розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-317, 334, 369, 371, 372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим: ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10 квітня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10 квітня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10 квітня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10 квітня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10 квітня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10 квітня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10 квітня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10 квітня 2025 року включно.

Визначити відносно обвинувачених: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , заставу у розмірі 150 (сто п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень, яка може бути внесена як самими обвинуваченими, так і іншими фізичними або юридичними особами (заставодавцями).

Покласти на обвинувачених: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він/вона зареєстрований(на), проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади у разі наявності свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинувачених з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений(на) зобов`язаний(на) виконувати покладені на нього/неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-підварти у зв`язку з внесенням застави обвинувачені вважаються таким, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.

В задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, а також зменшення розміру застави відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1