справа № 462/159/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт №0000473 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, Львівської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, який є військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, у військовому званні «солдат», на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , учасник бойових дій, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, востаннє: 17.12.2024 року Франківським районним судом м. Львова за вчинення кримінального правопорушення, пере6дбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 Кримінального кодексу України, суд

в с т а н о в и в :

у порушення вимог ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їхніх аналогів і прекурсорів», Закону України «Про засади протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та зловживання ними», солдат ОСОБА_4 , засуджений 11.12.2023 року Залізничним районним судом м. Львова за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання із випробовуванням, з іспитовим строком терміном 1 рік, покарання не відбув, судимість за вчинення якого не погашена та не знята у встановленому законом порядку, належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення не став та протягом року після засудження за ч.2 ст. 309 КК України повторно вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.309 КК України.

Так, ОСОБА_4 , діючи в порушення Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», із наступними змінами та доповненнями, згідно якого заборонено незаконний обіг наркотичних засобів та психотропних речовин, не маючи на це спеціального дозволу, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини для власного вживання без мети збуту, будучи усвідомленим про наявність відносно нього обвинувального вироку суду за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України, 06.11.2024 року близько 21:00 год. перебуваючи у Скнилівському парку, неподалік вул. Скнилівська у м. Львові, під колодою, знайшов (придбав) один прозорий безбарвний полімерний пакет з пазовою застібкою та смугою фіолетового кольору, в якому знаходилась кристалоподібна речовина білого кольору - PVP, масою 0,2239 грам.

При цьому, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що вказана речовина містить особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено - PVP, діючи умисно вирішив її незаконно придбати, шляхом привласнення знахідки та в подальшому зберігати для власного вживання без мети збуту. Для цього, ОСОБА_4 помістив у свою сумку один прозорий безбарвний полімерний пакет з пазовою застібкою та смугою фіолетового кольору, в якому знаходилась кристалоподібна речовина білого кольору - PVP, масою 0,2239 грам.

Цього ж дня, близько 21:08 год., ОСОБА_4 перебуваючи на вул. Скнилівській, навпроти будинку №63 А у м. Львові був зупинений працівниками поліції та в ході спілкування повідомив, що зберігає при собі вказану вище особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, обіг якої заборонено.

В подальшому, ОСОБА_4 , в ході огляду місця події 06.11.2024 року, в період часу з 22:04 год. по 22:09 год. добровільно видав зі своєї сумки один прозорий безбарвний полімерний пакет з пазовою застібкою та смугою фіолетового кольору, в якому знаходилась кристалоподібна речовина білого кольору - PVP, масою 0,2239 грам.

У виявленій та вилученій у ОСОБА_4 кристалоподібній речовині білого кольору, що знаходилася у прозорому безбарвному полімерному пакеті з пазовою застібкою та смугою фіолетового кольору - виявлено PVP, який згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», що затверджений постановою Кабінету міністрів України № 770 від 06.05.2000 відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено. Загальна маса PVP, яка вилучена у ОСОБА_4 становить 0,2239 грам.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за ч.2 ст. 309 КК України, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України.

У судовому засіданні допитаний обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи те, що учасниками судового провадження не оспорюються обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив провести судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі, оскільки на цьому не наполягали учасники судового розгляду, а фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_4 доведена повністю, дії обвинуваченого органом досудового слідства кваліфіковано вірно за ч.2 ст. 309 Кримінального кодексу України, так як обвинувачений вчинив незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за ч. 2 ст. 309 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, вчинений умисно, особу винного, який щиро розкаявся у вчиненому діянні, раніше судимий, на обліках в психоневрологічному диспансері та у Львівському обласному медичному центрі превенції та терапії узалежнень не перебуває, позитивна характеризується за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проходження військової служби зарекомендував себе як не дисциплінований та невідповідальний, проте коректний та доброзичливий у спілкуванні, кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не завдана, таку пом`якшуючу обставину як щире каяття, обставини, які обтяжують покарання судом не встановлені.

Положеннями ч.2 ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК Україниособі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.309 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у кримінальному провадженні сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того, суд вважає, що вчинення нового кримінального злочину під час іспитового строку свідчить про стійкість злочинних намірів обвинуваченого та небажання останнього стати на шлях виправлення, тому звільнення його від реального відбування покарання не відповідає вимогам справедливості.

Згідно з ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Також суд враховує правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 14.09.2021 року в справі №443/806/19, щодо вирішення питання можливості застосування ст.75 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до ст.71 КК України.

Верховний Суд виходить з того, що призначення ст.75 КК України полягає у наданні засудженій особі можливості протягом іспитового строку підтвердити можливість її виправлення і інтеграції у суспільство без відбування призначеного покарання.

Аналіз положень КК України (ч. 3 ст. 78, ч.1, 4 ст. 71, ч.3 ст.72), п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» дає можливість зробити висновок, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 , після постановлення вироку Залізничним районним судом м. Львова від 11.12.2023 року, яким його засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання із випробуванням, з іспитовим строком терміном 1 рік, вчинив новий злочин 06.11.2024 року.

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 17.12.2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць. На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11.12.2023 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці.

У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Згідно ч.1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень, суд призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відтак, слід призначити покарання ОСОБА_4 із застосуванням правил ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки обвинувачений до постановлення вироку Франківським районним судом м. Львова від 17 грудня 2024 року вчинив 06.11.2024 року кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 309 КК України та із врахуванням характеру та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень - шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Франківського районного суду м. Львова від 17.12.2024 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Згідно вимог ст. 118 КПК України до процесуальних витрат належать витрати, пов`язані із залученням експерта.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Із матеріалів справи вбачається, що документально підтверджені витрати на проведення експертизи у справі загалом становлять 2387 /дві тисячі триста вісімдесят сім/ гривень 70 копійок, які підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави, оскільки проведення даної експертизи було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Підстав, передбачених ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.

Керуючись ст. 50, 65-67, 70, 78, 309 КК України, ст. 100, 118, 124, 368, 370, 373, 374, 376, 392-393, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 /один/ рік 2 (два) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком та вироком Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2024 року та призначити остаточне покарання у виді 1 /одного/ року 3 /трьох/ місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його затримання уповноваженим органом на виконання вироку суду, який набрав законної сили.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави 2387 /дві тисячі триста вісімдесят сім/ гривень 70 копійок.

Речові докази: спец-пакет МВС ЕКСПЕРТНА СЛУЖБА №6060954, в якому, згідно висновку експерта № СЕ-19/114-23/26558-НЗПРАП від 21.11.2024 року міститься PVP вагою 0,2239 грама - знищити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий суддя: ОСОБА_1