ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/470/24 Справа № 694/3007/24 Категорія: ст.ст.176,183 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря прокурора підозрюваного захисника підозрюваного-адвоката ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Обухів Київської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта неповна вища, військовослужбовця, неодруженого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,-

в с т а н о в и в:

Старший слідчий СВ Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Звенигородського районного суду Чркаської області із клопотанням, погодженим прокурором Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_6 , поданим в рамках кримінального провадження № 0000431 від 29 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що в слідчому відділі Звенигородського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000431 від 29 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з особою, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, у невстановлені досудовим розслідуванням час, дату, місці та спосіб, з метою збуту шляхом розкладання закладок, отримуючи за це грошові кошти, придбав особливо небезпечну психотропну речовиною - «PVP» та психотропну речовину амфетамін, яку в подальшому пофасували у 58 (п`ятдесят вісім) поліетиленових пакетів з особливо небезпечною психотропною речовиною - «PVP» та 84 (вісімдесят чотири) поліетиленових пакетів з психотропною речовиною - амфетамін.

В подальшому, в порушення вимог ст. 2, 7, 12, 13, 16, 17, 25, 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та ст. 1, 2, 3 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» ОСОБА_7 та особа, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, на невстановленому досудовим слідством транспортному засобі перевезли особливо небезпечну психотропну речовину PVP та психотропну речовину - амфетамін, обіг яких згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою КМУ № 770 від 06.05.2000 року заборонено, в лісопосадку між населеними пунктами села Чичиркозівка місто Ватутіне, Звенигородського району Черкаської області, де реалізовуючи свій єдиний злочинний умисел, 24 січня 2024 року у денну пору доби, ОСОБА_7 , здійснив незаконний збут психотропної речовини амфетамін у 74 (сімдесят чотири) поліетиленових пакетах шляхом розкладання в загальнодоступних місцях в верхній шар ґрунту на прилеглій території насаджень кущів та дерев в лісопосадці між населеними пунктами село Чичиркозівка місто Ватутіне, Звенигородського району, Черкаської області з «геолокацією» місця знаходження, яку ОСОБА_7 сфотографував на власний мобільний телефон марки «Iphone 11 Pro Max 256 Gb» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 .

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту та збуті психотропних речовин у великих розмірах, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

29 березня 2024 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000431 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

24 січня 2024 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КК України,

25 січня 2024 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

30 березня 2024 року слідчим погоджено повідомлення про нову підозру на ім`я ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, яку вручено матері підозрюваного ОСОБА_10 .

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2024 року клопотання старшого слідчого СВ Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 задоволено.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі «Черкаський слідчий ізолятор» строком на 23 доби, тобто до 14 грудня 2024 року включно.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тяжкість злочину, в якому він підозрюється, конкретні обставини вчинення злочину, дані про особу підозрюваного та дійшов висновку про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки слідчим доведено, що підозрюваний може вчиняти дії, передбачені п.п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді через її необґрунтованість, невмотивованість та невідповідність висновків суду, викладених в ній, фактичним обставинам справи та постановити нову, якою обрати його підзахисному запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що наведені в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є лише припущенням сторони обвинувачення, які жодним чином не підтверджені.

Отже, оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення, вважає, що прокурором та слідчим належним чином не було доведено слідчому судді неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу, та вказує, що застосований до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід є невиправдано обтяжливим.

Також при розгляді апеляційної скарги захисник просив суд врахувати той факт, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання та постійне місце роботи, за час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні покладених на нього процесуальних обов`язків не порушував, не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування, є військовослужбовцем ЗСУ, має позитивні характеристики по службі, а також має на утриманні батьків інвалідів та сам потребує лікування.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу з підстав, наведених у ній, позицію прокурора ОСОБА_6 , який просив ухвалу слідчого судді, як законну і обгрунтовану, залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 та дослідивши докази по вказаних матеріалах, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З матеріалів клопотання вбачається, що органи досудового розслідування підозрюють ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Із врахуванням вищенаведеного та вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийняла законне та обґрунтоване рішення, обравши ОСОБА_7 саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою, а тому, на думку колегії суддів, необґрунтованими є посилання захисника у апеляційній скарзі на те, що ухвала слідчого судді є незаконною.

Що стосується ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в клопотанні слідчого, колегія суддів вважає, що їх наявність доведена матеріалами клопотання.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід обирається з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалів, слідчий суддя дійшла правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

На обґрунтування пред`явленої ОСОБА_7 підозри, слідчим надані зібрані під час досудового розслідування докази, які, як на думку слідчого судді, так і колегії суддів апеляційного суду, обґрунтовано свідчать про те, що існує висока ймовірність, що зазначені слідчим обставини мали місце, а ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України. Причетність ОСОБА_7 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення підтверджується достатніми на цьому етапі розслідування доказами.

Колегія суддів погоджується з доводами слідчого судді про наявність обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, відомостей про особу підозрюваного, який є особою молодого віку, при цьому не працює та відсутні дані про отримання ним прибутку від будь-якого зареєстрованого чи не зареєстрованого виду діяльності.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на кількість психотропної речовини, у збуті якої підозрюється ОСОБА_7 , використані ним заходи конспірації, дані проведених оглядів місця події, що в сукупності вказує на організовану ним діяльність, направлену на отримання прибутку саме в результаті незаконного збуту психотропної речовини.

Крім того, стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, про наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування, відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить той факт, що усвідомлюючи невідворотність реального покарання, а також тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна, це може спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Вказаний ризик на даний час повністю підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження, оскільки ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 січня 2024 року до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 23 березня 2024 року включно з визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 181 680 гривень, з покладенням на нього процесуальних обов`язків, передбачених п.1, 2, 3, 8 ч.5 ст.194 КПК України у разі її внесення. В подальшому, 07 лютого 2024 року заставодавцем ОСОБА_11 було внесено заставні грошові кошти в сумі 181680,00 гривень, що стало підставою для звільнення ОСОБА_7 08 лютого .2024 року з-під варти ДУ «Черкаський слідчий ізолятор». ОСОБА_7 після внесення застави та звільнення з під варти, уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки. Відповідно до наказу № 21-РС від 29.02.2024 року ОСОБА_7 призначено до військової частини НОМЕР_2 сил ТРО ЗСУ АДРЕСА_2 . У відповідності до відповіді командира в/ч НОМЕР_2 від 25.03.2024 солдат ОСОБА_7 проходить військову службу з 29 лютого 2024 року у військовій частині НОМЕР_2 , з 10 березня 2024 по 15 квітня 2024 року проходить навчання за межами України. Таким чином, ОСОБА_7 під острахом кримінальної відповідальності усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення тяжких злочинів з метою уникнення відповідальності переховувався від органів досудового розслідування. У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 залишив населений пункт, в якому він фактично проживав та змінив адресу свого фактичного проживання, не повідомивши про це слідчого, прокурора, слідчого суддю, чим порушив обов`язки, покладені на нього ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду від 25 січня 2024 року, 02 квітня 2024 року кримінальне провадження було зупинено у зв`язку з розшуком підозрюваного.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v.Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, щодо можливості вчинити інше кримінальне правопорушення з корисливих мотивів, підтверджується, зокрема, тим фактом, що підозрюваний ОСОБА_7 не має постійного джерела доходу, це дає підстави вважати, що, перебуваючи на волі, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, пов`язане із незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин чи/або їх аналогів.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання. Крім того, Європейський суд з прав людини вважає за необхідне, щоб підстави, наведені владою на обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді позбавлення свободи, були доповнені конкретними фактами стосовно підозрюваного, а мотиви за обставинами справи могли вбачатися переконливими та відповідними.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_7 , наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, конкретні обставини вчинення останнім інкримінованого йому злочину, слідчий суддя обґрунтовано зазначила про недостатність застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою для запобігання зазначених ризиків.

Практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

При цьому, слідчим суддею було враховане те, що відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Ураховуючи санкцію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, до підозрюваного може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підстави, які б свідчили про неможливість утримання підозрюваного в установах попереднього ув`язнення за станом здоров`я, відсутні. Практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, тому саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним у цьому кримінальному провадженні.

Тримання під вартою є необхідною мірою в ній з огляду на те, що в ході розгляду було встановлено наявність передумов, регламентованих ст.194 даного Кодексу, тобто утримання під вартою відповідає критерію розумності.

На даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що встановлені обставини дійсно викликають підозру в тому, що ОСОБА_7 дотримуватиметься належної процесуальної поведінки та утворюють реальні ризики, про які вказали як слідчий у своєму клопотанні, так і прокурор у судовому засіданні, з чим погодився слідчий суддя та погоджується колегія суддів.

Отже, як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності усі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, з урахуванням особи підозрюваного, кількість епізодів злочинної діяльності, та процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Наведені вище докази свідчать про те, що будь-які інші запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, зазначених у клопотанні слідчого та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підозрюваному ОСОБА_7 обґрунтовано обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Позиція сторони захисту щодо можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання, жодним чином вказані висновки не спростовує.

Не надано стороною захисту апеляційному суду і будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень статтей 177-178 КПК України, статтей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів клопотання, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними і її необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 176,177, 178, 183, 309, 405, 407, 419, 422, 424 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргузахисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4