Справа № 202/151/25
Провадження № 1-кс/202/1562/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000761, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені 07.05.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000761 від 07.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України.

Прокурор надав заяву про розгляд клопотання без його участі в якій клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Представник власника майна заперечив проти задоволення клопотання, зазначивши, що ОСОБА_4 не є власником транспортного засобу Skoda Octavia А7, д.н.з. НОМЕР_1 , він належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . Дійсно, ОСОБА_4 мав право користування вказаним авто, однак таке право підозрюваний отримав пізніше ніж вчинено кримінальне правопорушення, а протилежного органом досудового розслідування не доведено належними та допустимими доказами. Використання вказаного авто підозрюваним в цілях скоєння злочину передбаченого ч.4 ст.189 КК Україні органом досудового розслідування не доведено. Підстав вважати, що транспортний засіб Skoda Octavia А7, може бути доказом кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.189 КК України не наведено, як і його набуття кримінально протиправним шляхом. Вважає, що вказане авто не відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, не було знаряддям вчинення злочину, не могло зберегти в собі сліди інкримінованого злочину та не містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження №0000761 від 07.05.2024 року, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні клопотання.

Як вбачається з клопотання, у провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000761 від 07.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 07.05.2024 року до СУ ГУНП в Дніпропетровській області надійшли матеріали УCР в Дніпропетровській області ДСР НП України за заявою ОСОБА_6 про те, що в період часу з 15.02.2024 року по теперішній час, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з групою осіб, вимагає у нього грошові кошти у сумі 50 000 доларів США під приводом неіснуючого боргу, що було поєднано з насильством, побиттям заявника, групою осіб у присутності ОСОБА_7 .

Встановлено, що ОСОБА_8 не пізніше січня 2023 року розробила план щодо протиправного заволодіння грошовими коштами колишнього чоловіка ОСОБА_6 , до виконання котрого залучила свого батька ОСОБА_7 . Відповідно до попередньої змови ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , план передбачав підшукання потенційних виконавців злочину з числа осіб з фізичною підготовкою, створення штучного конфлікту з вказаною особою, висловлювання погроз застосування насильства до потерпілого та вимагання від потерпілого передачі грошових коштів; в разі відмови потерпілого передати грошові кошти, нанесення йому побоїв; розподіл грошових коштів, отриманих в результаті вчинення злочину. Для реалізації злочинного плану ОСОБА_9 залучила до складу групи в якості виконавців ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та інших невстановлених в ході досудового розслідування осіб.

Згідно розробленого плану ОСОБА_9 взяла на себе роль організатора, а ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та інші невстановлені в ході досудового розслідування особи виступили виконавцями вчинення злочину.

Наприкінці січня 2024 року ОСОБА_7 приїхав на територію комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , котрі належать ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , де зустрівся з потерпілим ОСОБА_6 , та передав заздалегідь складений договір про умови продажу своєї частки, в котрому зазначив суму продажу 175 000 доларів США, з умовою розстрочки на 7 років, а також суму орендної плати в розмірі 10 000 доларів за кожен рік, з необґрунтовано обтяжливими договірними умовами для останнього, з котрими він не погодився, на що отримав відповідь, що у разі відмови від підписання вказаного договору, має сплатити 50 000 доларів США в якості боргу.

23.04.2024 року ОСОБА_7 на власному автомобілі марки «TOYOTA HIGHLANDER», державний номер НОМЕР_3 , а також ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ще двоє невстановлених в ході досудового розслідування осіб на автомобілі «BMW X5», державний номер НОМЕР_4 , приїхали на територію комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , де перебував потерпілий ОСОБА_6 , та під надуманим приводом неіснуючої заборгованості висунули вимогу потерпілому сплатити грошові кошти в сумі 50 000 доларів США, на що останній, відповів, що жодних боргових зобов`язань перед вказаними особами він не має.

Потім ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ще двоє невстановлених в ході досудового розслідування осіб стали наносити удари руками зжатими в кулак та ногами в область обличчя та тулуба ОСОБА_6 , вказавши на необхідність повернення боргу в розмірі 50 000 доларів США.

В цей час підійшла та втрутилася у конфлікт ОСОБА_11 , яка намагалася зупинити побиття ОСОБА_12 , та викликала працівників поліції, після чого ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 залишили місце події.

15.01.2025 року ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

15.01.2025 слідчим проведено обшук автомобіля «SKODA OCTAVIA A7» д.н.з. НОМЕР_1 , в ході якого виявлено та вилучено легковий автомобіль марки «SKODA OCTAVIA A7» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від вказаного автомобіля, які знаходилися у фактичному користуванні ОСОБА_4 та належить ОСОБА_5 .

Постановою слідчого від 15.01.2025 вищевказаний автомобіль та ключі, визнано речовими доказами на підставі ст. 98 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2025 року накладено арешт на автомобіль «SKODA OCTAVIA A7» д.н.з. НОМЕР_1 , з метою забезпечення його збереження як речового доказу, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26.02.2025 року ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2025 року про арешт майна скасовано; постановлено нову ухвалу, якою клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000761 від 07.05.2024 року повернуто прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з часу отримання копії ухвали.

Статтею 131 КПК України визначено, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При зверненні до суду з цим клопотання прокурор посилався і просив накласти арешт на автомобіль «SKODA OCTAVIA A7» д.н.з. НОМЕР_1 як на речовий доказ у даному кримінальному провадженні, однак які сліди кримінального правопорушення зберіг на собі автомобіль, прокурором не зазначено і не доведено.

Щодо посилання прокурора про накладення арешту на вказане майно з метою майбутньої конфіскації майна, як виду покарання, то слід зазначити, що санкція ч.4 ст. 189 КК України, про підозру у вчиненні якої повідомлено ОСОБА_4 дійсно передбачає покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, однак як встановлено вказаний автомобіль не належить підозрюваному.

З метою спеціальної конфіскації, арешт також не може бути накладений на автомобіль «Mercedes-Benz GLS 500», державний знак НОМЕР_5 , і ключі від нього, оскільки прокурором не доведенні підстави для накладення арешту на вказане майна з метою спеціальної конфіскації, можливість застосування якої міститься в положеннях ст. 96-2 КК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов до переконання, відсутні правові підстави для накладення арешту на автомобільмарки «SKODA OCTAVIA A7» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від вказаного автомобіля.

Керуючись вимогами ст.ст. 170, 172, 173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000761, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені 07.05.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, а саме на автомобіль марки «SKODA OCTAVIA A7» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від вказаного автомобіля - відмовити.

Відповідно ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1