Справа № 455/91/25
Провадження № 1-кп/455/111/2025
ВИРОК

Іменем України

17 січня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м. Старий Самбір кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000425 від 26.08.2024 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , громадянки України, із вищою освітою, не одруженої, раніше не судимої, має на утриманні неповнолітню дитину

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 26 серпня 2024 року, близько 10 год. 50 хв, перебуваючи на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Смільниця-Кросценко», під час слідування через державний кордон України для автомобільного сполучення «Смільниця-Кросценко», що розташований за адресою: Львівська область, Самбірський район, с. Терло, вул. Бічна, 1, рухаючись на виїзд з України в Республіку Польща, під час перевірки документів для перетину державного кордону на виїзд з України, не маючи відповідних дозвільних документів для виїзду за кордон її сина, а саме остання здійснювала супровід повнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак достовірно знаючи, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово обмежено виїзд за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років на підставі «Правил перетину державного кордону громадянами України» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 , усвідомлюючи, що перед нею знаходиться працівник відділу прикордонної служби, який перебував у форменому одязі із знаками розрізнення, з метою реалізації свого незаконного умислу, спрямованого на надання неправомірної вигоди вищевказаній службовій особі Державної прикордонної служби України, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою безперешкодного перетину державного кордону України її сином ОСОБА_5 , пропонувала надати та надала помічнику начальника відділу - начальнику кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б), якого відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 416-ос від 26.03.2024 призначеного на посаду помічника начальника відділу - начальника кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б), та якого 26.08.2024 року призначено старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску з 08:00 26.08.2024 по 20:00 26.08.2024, старшому лейтенанту ОСОБА_6 неправомірну вигоду в розмірі 300 доларів США, а саме: 3 купюри по 100 доларів США (KB 92988408N 2006 року), (KB 35782495L 2006 року) та ( НЕ 77057174С 2006 року), що згідно курсу Національного банку України станом на 26 серпня 2024 року становить 12 367 грн. 08 коп., за вчинення службовою особою в інтересах третіх осіб дій пов`язаних із безперешкодним пропуском через Державний кордон України з використанням наданого йому службового становища, а саме безперешкодному перетині державного кордону України в напрямку Республіки Польща громадянином України ОСОБА_5 , від отримання яких ОСОБА_6 відмовився.

Такими своїми діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.369 КК України, тобто надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою, в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь - якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю та підтвердила обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначила, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого їй обвинувачення, правову кваліфікацію її дій за ч.1 ст.369 КК України, всі докази, зібрані на досудовому слідстві, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 пояснила, що в кінці серпня 2024 вона мала намір разом із своїм сином ОСОБА_5 перетнути державний кордон України до Республіки Польща через пункт пропуску «Смільниця-Кросценко», однак працівник прикордонної служби відмовили її сину у перетині кордону оскільки під час військового стану чоловікам у віці від 18 до 60 років перетин кордну заборонено. Тоді вона, з метою безперешкодного перетину державного кордону України її сином надала інспектору прикордонної служби неправомірну вигоду в розмірі 300 доларів США, проте останній викликав працівників поліції. Щиро розкаюється у вчиненому, усвідомлює неправомірність свого вчинку, просить суд суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнала повністю, вона та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності її позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, та щодо речових доказів, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченої ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

За таких обставин, суд знаходить винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що її дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.369 КК України як надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою, в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь- якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається щире каяття, осуд свого вчинку протягом всього судового розгляду та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обираючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 судом враховується, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є нетяжким злочином.

Також судом враховуються дані про особу обвинуваченої ОСОБА_4 зокрема те, що вона раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину.

Що стосується питання осудності обвинуваченої ОСОБА_4 , то суд враховує те, що поведінка обвинуваченої в судовому засіданні була адекватною, свої показання вона надавала послідовно та змістовно, а тому на стійке переконання суду обвинувачена є осудною особою.

Крім того, суд враховує обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченій, щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання.

Також, при призначені покарання суд враховує позицію прокурора, який в судовому засіданні просив призначити покарання для обвинуваченого у виді штрафу.

Таким чином, беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 можливе шляхом застосування до неї покарання у виді штрафу на рівні нижньої межі в межах санкцій ч.1 ст. 369 КК України, що на думку суду є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами.

Підстав для призначення обвинуваченій ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.69 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Накладений ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 28.08.2024 арешт на майно відповідно до ст.174 КПК України слід скасувати.

При вирішення питання щодо долі речових доказів, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

Спеціальна конфіскація, відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 96-2 КК України, застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне до речових доказів у вигляді грошових коштів, а саме 3 купюри номіналом 100 доларів США (KB 92988408N 2006 року), (KB 35782495L 2006 року) та ( НЕ 77057174С 2006 року), які згідно акту прийому - передачі майна на зберігання від 03.09.2024 в одному цінному (полімерному) спецпакеті №3454461 знаходяться в керівника Департаменту каси ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_7 , - на підставі ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави.

Питання інших речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України, а саме: CD-R диск, який долучений до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.100, 174, 349, 368-371, 373-376 КПК України суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 28.08.2024, на 3 купюри номіналом 100 доларів США (KB 92988408N 2006 року), (KB 35782495L 2006 року) та ( НЕ 77057174С 2006 року).

На підставі статей 96-1, 96-2 КК України грошові кошти, а саме: 3 купюри номіналом 100 доларів США (KB 92988408N 2006 року), (KB 35782495L 2006 року) та ( НЕ 77057174С 2006 року), які згідно акту прийому - передачі майна на зберігання від 03.09.2024 в одному цінному (полімерному) спецпакеті №3454461 знаходяться в керівника Департаменту каси ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_7 - в порядку спеціальної конфіскації конфіскувати у власність держави.

Речовий доказ CD-R диск, який зберігається при матеріалах кримінального провадження №0000425 - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000425.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1