Справа № 738/2844/24
№ провадження 1-в/738/288/2024
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

судді - Волошиної Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засiданнi клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про приведення вироку суду стосовно ОСОБА_1 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ,

за участю:

секретаря судового засідання Іванько А.С.

учасників судового розгляду:

прокурора - Бубнової О.В.,

В С Т А Н О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.

До Менського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про приведення вироків Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року та від 05 травня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ.

Виклад позиції учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання.

Представник установи виконання покарань та засуджений в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд клопотання без їх участі.

Встановлені судом обставини.

Вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України.

Вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року ОСОБА_1 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 місяців. На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_1 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року, остаточно призначеного покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 травня 2020 року ОСОБА_1 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; за ч.2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточне покарання призначене шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року, визначено покарання у виді 5 (п`яти) років 7 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_1 рахується з часу його фактичного затримання 08 грудня 2019 року.

Згідно з розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 травня 2020 року набрав законної сили 02 липня 2020 року.

Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.

В процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч. 2 ст. 74 КК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Слід зазначити, що застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі. Так, згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст. 536 КПК України). При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, відповідно до якого у новій редакції викладено статтю 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна».

Положеннями частини першої статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною другою статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового Кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1. ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як убачається з вироку Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, ОСОБА_1 вчинив 21 вересня 2018 року.

Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762,00 грн, а відповідно 50 відсотків від його розміру (соціальна пільга) становила 881,00 грн.

З огляду на указані норми, на момент вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України становив 1762,00 (881,00 * 2 = 1762,00).

Як убачається з вироку вартість майна, яке ОСОБА_1 викрав 21 вересня 2018 року складала 550,00 грн, тобто не перевищувала 1762,00 грн.

Отже, ОСОБА_1 вчинено таємне викрадення чужого майна на суму, що становить менше 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час їх вчинення (менше 1762,00 грн).

Як убачається з вироку Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_1 вчинив 22 червня 2019 року, загальна вартість викраденого майна складала 2054,54 грн.

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921,00 грн, а відповідно 50 відсотків від його розміру (соціальна пільга) становила 960,50 грн.

З огляду на указані норми, на момент вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України становив 1921,00 (960,50 * 2 = 1921,00).

Отже, ОСОБА_1 22 червня 2019 року вчинене таємне викрадення чужого майна на суму, що перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час їх вчинення (більше 1921,00 грн).

Як убачається з вироку Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 травня 2020 року, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_1 вчинив 08 грудня 2019 року, вартість викраденого майна 1464 грн, тобто не перевищувала 1921,00 грн.

Отже, ОСОБА_1 08 грудня 2019 року вчинено таємне викрадення чужого майна на суму, що становить менше 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час їх вчинення (менше 1921,00 грн).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діянь, а саме станом на 21 вересня 2018 року та 08 грудня 2019 року, не перевищувала 2 НМ, до цих діянь має застосовуватися ст. 5 КК.

Ураховуючи те, що вартість майна, яке викрав ОСОБА_1 21 вересня 2018 року та 08 грудня 2019 року становила 550,00 грн та 1464 грн відповідно, тобто була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-ІХ та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 1792,00 грн та 1921,00 грн відповідно, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого від призначеного покарання у зв`язку з усуненням караності діяння.

Керуючись п.13 ч.1 ст. 537, ч. 2 ст. 539 КПК України, ч.1 ст. 5, ч.4 ст. 74 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про приведення вироків суду стосовно ОСОБА_1 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ - задовольнити.

Вироки Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року та від 05 травня 2020 року привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року:

Звільнити засудженого ОСОБА_1 від покарання, призначеного вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24 січня 2019 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, негайно.

Звільнити засудженого ОСОБА_1 від покарання, призначеного вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 травня 2020 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, негайно.

Вважати ОСОБА_1 таким, що засуджений вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 травня 2020 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року, вважати ОСОБА_1 засудженим до остаточного покарання у виді 5 (п`яти) років 7 місяців позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Н.В.Волошина