Справа № 128/4959/24
Провадження №11-кп/801/454/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого про звільнення від покарання чи пом`якшення покарання у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння,

у с т а н о в и в :

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини

До Вінницького районного суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від покарання чи пом`якшення покарання, призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2024 року у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання.

Ухвала суду мотивована тим, що:

внаслідок набрання чинності 09 серпня 2024 року Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», змінилось визначення грошового еквіваленту, з якого настає кримінальна відповідальність, однак за встановленими вироком суду обставинами, шкода завдана діями ОСОБА_7 є більшою за мінімальний розмір, з якого настає кримінальна відповідальність, тому відсутні підстави для застосування положень ст. 74 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 21 січня 2025 року та постановити нову, якою клопотання про звільнення від покарання чи пом`якшення покарання, задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

усі збитки потерпілому були відшкодовані до ухвалення рішення суду;

вчинені кримінальні правопорушення підпадають під дію Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX;

суд мав застосувати положення ст. 74 КК України та звільнити його від покарання, або пом`якшити його.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного рішення слідує, що суд правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого.

Установлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у Державній установі «Стрижавська виправна колонія № 81» за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2024 року.

Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі з застосуванням положення ст. 69-1 КК України.

Згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_7 , таємно, в умовах воєнного стану викрав майно на суму 8470,50 грн та 5737,60 грн (ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 ККУ).

За змістом ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна) та передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною другою статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ураховуючи викладене кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, встановлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2024 року слідує, що кримінальні правопорушення були вчинені засудженим ОСОБА_7 у 2023 році.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 гривень, а 50 відсотків від його розміру - 1342 гривні.

Отже, на момент вчинення ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2684 гривень (1342х2=2684).

Зі встановлених фактичних обставин кримінального провадження слідує, що діями ОСОБА_7 заподіяно шкоду на загальну суму 8470,50 грн та 5737,60 грн.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого майна становила відповідно 8470,50 та 5737,60 грн, тобто ця сума була більшою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, відсутні підстави для звільнення засудженого від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Доводи засудженого належним чином перевірені судом апеляційної інстанції, проте не отримали підтвердження, оскільки відсутні достатні та допустимі докази, які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини. Надані аргументи не підкріплені належними доказами, а тому не можуть бути взяті до уваги при перегляді судового рішення.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, оскільки висновки суду базуються на належних та допустимих доказах, що підтверджують законність і обґрунтованість прийнятого рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4