Справа № 185/3050/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2024 року м.Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000016 від 08.03.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Павлоград, Дніпропетровської області, громадянки України, не заміжньої, маючої середню освіту, працюючої ФОП « ОСОБА_3 », зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

13.02.2021 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом за результатами розгляду позову Виконавчого комітету Павлоградської міської ради до ОСОБА_3 , винесено рішення у справі N? 160/15341/21, яке набрало законної сили 21.04.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) зобов?язана знести за свій рахунок самочинне будівництво, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: одноповерхову будівлю розміром 13.60 х 17.60 м. з фасадом із склопакетів (розміщено магазин «Двері»).

ОСОБА_3 , будучи обізнаною про набрання законної сили вищевказаного рішення суду, а також про відкриття 02.11.2021 року Павлоградсько - Юр?ївським відділом державної виконавчої службою у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавчого провадження по примусовому виконанню вказаного рішення суду, діючи умисно, з метою невиконання вказаного рішення суду щодо зобов?язання вчинення певних дій, маючи реальну можливість його виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ст. 68 Конституції України та ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов?язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об?єднаннями на всій території України, починаючи з 21.04.2022 року умисно не виконує рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 року у справі N?160/15341/21.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнала, та суду показала, що у 2022 році, коли саме точно не пам`ятає, до неї приїхали працівники поліції, через те, що не було склопакету на її магазині. Проте, що необхідно знести за власний рахунок самочинне будівництво, вона не знала. На момент пред`явлення акту з її сторони не були вчинені ніякі дії, так як вона нічого не будувала. У 2022 році будівля була знесена, а саме вона прибрала фасад зі склопакетів, поставила металевий забір, тобто рішення суду виконала. Акт державного виконавця про виконання рішення суду вона не отримувала. Вона не могла виконати рішення суду так як за адресою: АДРЕСА_1 був склопакет та навіс, ніякої будівлі не було.

Аналізуючи показання обвинуваченої в частині непричетності її до інкримінованого їй злочину, співставляючи їх з обвинуваченням, та з іншими доказами, дослідженими судом, а саме протоколами слідчих дій, документами, показами свідків, які повністю викривають обвинувачену у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, суд робить висновок про те, що вказані показання обвинуваченої є способом захисту від висунутого обвинувачення, та намаганням ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне.

Так, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що працює начальником відділу земельно-ринкових відносин Павлоградської міської ради, та була одним з членів комісії з приводу самочинної забудови за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: одноповерхова будівля розміром 13.60 х 17.60 м. з фасадом із склопакетів (розміщено магазин «Двері»). Натериторії, щодо якої йде мова, знаходяться дві ділянки, одна під ведення особистого господарства, друга під будинок. Під час обстеження земельних ділянок було встановлено, що площа земельної ділянки більша ніж відведено, що підтверджено фактом залучення геодезистів. На земельній ділянці знаходиться будівля яка построєна самочинно. Був винесений припис про звільнення ділянки, однак не були знесені споруди, та Виконавчий комітет Павлоградської міської ради звернувся до суду яким було винесено рішення у справі N? 160/15341/21, яке набрало законної сили 21.04.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_3 (вул. Добролюбова, буд. 49, м. Павлоград, Дніпропетровська обл., 51400, РНОКПП НОМЕР_1 ) зобов?язана знести за свій рахунок самочинне будівництво, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: одноповерхову будівлю розміром 13.60 х 17.60 м. з фасадом із склопакетів (розміщено магазин «Двері»).На сьогоднішній день, тобто на час розгляду справи в суді, рішення суду так і не виконано. Склопакетів на даний момент немає, однак зменшення самовільної забудови та звільнення території не відбулося. Дана будівля не має права власності, та будь-яких дозвільних документів.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що він працює заступником начальника Павлоградського ВДВС у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). На адресу виконавчої служби надійшов виконавчий лист про знесення за власний рахунок самочинне будівництво, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: одноповерхову будівлю розміром 13.60 х 17.60 м. з фасадом із склопакетів (розміщено магазин «Двері»). Від отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження обвинувачена відмовилася, повідомлення повернулося. Була постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду. У 2024 році він направив повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, та був складений акт від 13 березня 2024 року про знесення будівлі, але будівля так і не була знесена, та на час розгляду справи в суді продовжує знаходитися за вище зазначеною адресою. Він направив обвинуваченій попередження, в якому було зазначено, що у разі якщо вона не виконає рішення суду, то воно буде виконано примусово. Усі документи, про які він зазначив вище, обвинувачена отримала 09 липня 2024 року. 12 листопада 2024 року він направив повторно попередження, яке було отримано обвинуваченою 23 листопада 2024 року. На даний час рішення суду не виконано, самочинно побудована будівля не знесена.

Аналіз показань обвинуваченої, свідків, викладених вище, на думку суду є допустимими та об`єктивними. Відсутність будь-яких протиріч між ними, дають підстави дійти висновку щодо їх логічності, послідовності та правдивості, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню і впливають на оцінку дій обвинуваченої, та підтверджують її вину в інкримінованому їй злочину.

Окрім показань, наданих обвинуваченою, свідками у судовому засіданні, вина ОСОБА_3 також підтверджується іншими доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення від 06.03.2024 року. ( Том 1 а.с. 60-62 );

- виконавчим листом Дніпровського окружного адміністративного суду, згідно якого ОСОБА_3 зобов`язана знести за свій рахунок самочинне будівництво, яке розташоване за адресою : м. Павлоград, вул.Добролюбова,49 ( Том 1 а.с. 64);

- актом державного виконавця від 06.03.2023 року, згідно якого при огляді місця, а саме самочинно побудованої забудови за адресою: АДРЕСА_1 встановлено факт невиконання рішення суду. ( Том 1 а.с. 65);

- постановою державного виконавця від 07.03.2023 року про накладення штрафу, згідно якого за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк на ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 5100 гривень. ( Том 1 а.с. 66);

- актом державного виконавця від 14.09.2023 року, згідно якого при огляді місця самочинно побудованої забудови за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено часткове виконання рішення суду, а саме демонтовано фасад зі склопакетів. Акт складено в присутності боржника. ( Том 1 а.с. 67);

- постановою державного виконавця від 19.0.2023 року про накладення штрафу, згідно якого за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк на ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 10200 гривень. ( Том 1 а.с. 68);

- постановою про відкриття виконавчого провадження від 02.11.2022 року, згідно якого щодо ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження у зв`язку з рішенням суду. ( Том 1 а. с. 69);

- рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення , згідно якого на адресу проживання ОСОБА_3 було відправлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження з відміткою «особисто вручено» ОСОБА_3 під її розпис. ( Том 1 а.с. 70 );

- протоколом огляду місця події від 13.03.2024 року та фото-таблицею до нього, згідно якого в присутності понятих було оглянуто земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено факт невиконання рішення суду. ( Том 1 а.с.72-76 );

- актом державного виконавця від 13.03.2024 року, згідно якого при огляді місця самочинно побудованої забудови за адресою: АДРЕСА_1 встановлено факт невиконання рішення суду, а саме одноповерхова будівля розміром 13.60*17.60 м. не знесена. ( Том 1 а.с. 77);

- рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 року, згідно якого ОСОБА_3 зобов`язана знести за свій рахунок самочинне будівництво, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ( Том 1 а.с. 81-85 );

- постановою Третього Апеляційного Адміністративного суду від 21.04.2022 року, згідно якої рішення Дніпровського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 року залишено без змін. ( Том 1 а.с. 86-89 );

- технічним паспортом на будинок садибного типу розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та схемою з планом до нього, з якого вбачається відсутність в паспорті на об`єкт площі та добудови, яка була самочинно добудована. ( Том 1 а.с. 92-99);

- актом обстеження земельної ділянки від 22.01.2020 року та фото-таблицею до нього, згідно якого встановлено, що ОСОБА_3 частково використовує земельну ділянку комунальної форми власності без право встановчих документів. ( Том 1 а.с.100-104 );

- актом обстеження земельної ділянки від 13.04.2021 року та фото-таблицею до нього, згідно якого встановлено, що ОСОБА_3 частково використовує земельну ділянку комунальної форми власності загальною площею 0.0413 га. без правовстановчих документів. ( Том 1 а.с. 105-109).

Наведені вище докази, на думку суду є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією України та КПК України.

В зв`язку з зазначеним, дослідивши і проаналізувавши надані суду докази кожен окремо, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_3 повністю доведена наданими та дослідженими судом доказами.

При оцінці дій обвинуваченої судом повністю врахована практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06.12.1998 року, де суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

В своїх запереченнях сторона захисту зазначає, що формулювання обвинувачення викладено з передчасною позиціє суду, та з порушенням принципу невинуватості та верховенства права.

Дані твердження сторони захисту на думку суду є необгрунтованими, виходячи із наступного. Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення, та чим завершується досудове розслідування. В обвинувальному акті прокурор викладає результати проведеного слідства, формулює обвинувачення, яке підтверджує матеріалами слідства, тобто це головний документ слідства, який за своєю природою є актом обвинувальної влади держави. Він виходить від обвинувача, тобто прокурора, і виражає тезу, яку обвинувач доказує, на визнанні правильності якої він наполягає. Як вбачається із обвинувального акту в ньому у відповідності до вимог КПК України міститься формулювання обвинувачення без будь-яких передчасних висновків, а лише ті обставини, які встановленні в ході досудового розслідування.

Сторона захисту в своїх запереченнях зазначає, що стороною обвинувачення не доказані об?єктивна та суб?єктивна сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та стороною обвинувачення суду не надано доказів відправлення (службовими) особами Павлоградського ВДВС у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на адресу обвинуваченої ОСОБА_3 постанови про відкриття виконавчого провадження.

Даючи оцінку даним запереченням, суд наголошує наступне.

За частиною 1 ст. 382 КК склад кримінального правопорушення є формальним, бо його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання), і саме з цього моменту злочин визнається закінченим та набуває триваючого характеру.

Невиконання судового акту - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акту можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акту, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.

Так, обов`язковою умовою настання відповідальності за невиконання судового рішення є наявність у цьому рішенні вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру. Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок за рішенням суду.

Залежно від характеру такої вимоги невиконання судового рішення може проявлятися у бездіяльності зобов`язаної особи щодо здійснення передбачених законом або визначених судом заходів, спрямованих на виконання цього рішення, або ж у вчиненні дій, які прямо заборонені у самому судовому рішенні. Стосовно ж відповідного обов`язкового припису, який міститься у судовому рішенні, то він може вимагати як певної одноразової дії, так і багаторазового виконання чи тривалого у часі утримання від вчинення певних дій.

Для встановлення факту умисного невиконання судового рішення має важливе значення з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати.

За ознаками суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 14.05.2019 у справі №319/841/16-к вказано, зокрема, наступне: «Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, полягає в одному з таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим.

Невиконання судового акту - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, є триваючим злочином, оскільки особа, будучи зобов`язаною рішенням суду, яке набрало законної сили, вчинити певні дії, умисно утрималася від їх учинення, тобто об`єктивна сторона злочину полягає у формі протиправної бездіяльності, яка тривала протягом певного періоду часу».

Так, згідно досліджених судом матеріалів кримінального провадження, а саме: актів державного виконавця та виконавчого комітету Павлоградської міської ради, копій судового рішення, допитаних свідків, підтверджено, що ОСОБА_3 свідомо не виконала рішення суду, яке набрала законної сили, знаючи про нього.

Також судом достовірно встановлено, що обвинуваченій було направлено повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення від 06.03.2024 року. ( Том 1 а.. 60-62 ), виконавчий лист Дніпровського окружного адміністративного суду, згідно якого ОСОБА_3 зобов`язана знести за свій рахунок самочинне будівництво. ( Том 1 а. с. 64). Було направлено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого на адресу проживання ОСОБА_3 було відправлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження з відміткою «особисто вручено» ОСОБА_3 під її розпис. ( Том 1 а. с. 70 ).

На думку суду стороною захисту не надано суду переконливих та об`єктивних доказів, які б спростовували сукупність досліджених доказів.

Суд вважає, що докази стороною обвинувачення, отримані без порушень прав і свобод обвинуваченої.

Підстав для визнання доказів, які покладені в основу судового рішення недопустимими, у суду не має.

Інших протиріч у досліджених доказах, що мають істотне значення для висновків, судом не встановлено.

Судом створені необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист, досліджені всі представлені сторонами докази.

Матеріали досудового розслідування у відношенні ОСОБА_3 були відкриті відповідно до ст. 290 КПК України, про що зазначено в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Допитавши обвинувачену, свідків, дослідивши всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 винна в умисному невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Її дії кваліфікуються за ч. 1 ст. 382 КК України.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачена ОСОБА_3 вчинила злочин, який відносяться до категорії нетяжких, раніше не судима, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, вину не визнала.

Згідно ст. 66 КК України, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої, не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої відсутні..

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винної та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженому, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що тяжких наслідків не настало, особу винної, а саме те, що вона отримує пенсію за віком, є ФОП « ОСОБА_3 », то суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у межах санкції ч. 1 ст.382 КК України у виді штрафу.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої, та попередження вчинення нею злочинів.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Процесуальні витрати на залучення експертів в даному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та призначити її покарання у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання його копії.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається сторонам кримінального провадження. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1