Справа № 308/2601/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

Головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород, кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001070 від 31.07.2021 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, з вищою освітою, приватного підприємця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення згідно первинного обвинувального акту передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та згідно зміненого обвинувального акту - передбаченого ст. 128 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 30.07.2021 року о 16 години 00 хвилин, перебуваючи біля під`їзду №2, будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих тривалих неприязних відносин, до громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканця АДРЕСА_3 та дочекавсь поки останній буде повертатись за своїм місцем проживання, діючи умисно, добре усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх суспільно небезпечні наслідки, будучи явно переконаний у перевазі свого фізичного розвитку, наніс один удар затисненою в кулак правою рукою в ліву ділянку голови потерпілого ОСОБА_6 .

Внаслідок отриманого удару потерпілий ОСОБА_6 , втративши рівновагу, впав на тверде бетонне покриття, наслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді ВЧМТ: забій головного мозку важкого ступеню, травматичний САК, гостра епідуральна гематома лівої лобно-тім`яної ділянки, багато відламковий комбінований (ділянки імпресії та діянки депресії кісткових фрагментів з пошкодженням твердої мозкової оболонки) перелом склепіння черепа зліва, забій - гематома м`яких тканин голови, рвана рана лівої скроневої ділянки (травма 30.07.21, в результаті побоїв, ШКГ =116), та такі належать до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння.

Згідно первинного обвинувального акту від 18.02.2022 року , відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001070 від 31.07.2021 року ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 cт.121 КК України, а саме в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 . Дане обвинувачення під час судового розгляду підтримується потерпілими ОСОБА_6 та його захисником адвокатом ОСОБА_7 ..

Відповідно до обвинувального акту відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001070 від 31.07.2021 року зі зміненим обвинуваченням від 06 березня 2024 року, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України, тобто , у вчиненні необережного тяжкого тілесного ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні, за первісним обвинувальним актом за ч.1 ст.121 ККУ свою вину не визнав, а після зміни прокурором обвинувачення вину у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст.128 ККУ визнав та пояснив, що 30.07.2021 року прийшов до під`їзду №2, будинку АДРЕСА_2 , оскільки там проживає його колишня наречена ОСОБА_8 , з якою мав намір поговорити, про те, що їм потрібно припинити зустрічі та подальше спілкування. ОСОБА_9 зазначив, що підійшовши до вказаного вище під`їзду, подзвонив на номер телефону ОСОБА_8 проте , вона не відповідала, а тому, вирішив пройти через під`їзд вказаного будинку, на іншу сторону будинку, оскільки знав, що ОСОБА_8 саме там залишала припаркованим свій автомобіль. ОСОБА_4 зазначив, що вийшовши з під`їзду, він побачив ОСОБА_8 , яка стояла зі своїм чоловіком ОСОБА_6 , який на той час розмовляв по телефону . ОСОБА_4 зазначив, що підійшовши до ОСОБА_8 , сказав їй, що їм необхідно поговорити, проте остання відмовилася і сказала, що зайнята . ОСОБА_4 в судовому засіданні також вказав на те, що під час розмови з ОСОБА_8 , він сильно жестикулював та розмахував руками , і коли до них підійшов потерпілий ОСОБА_6 він випадково вдарив потерпілого ОСОБА_6 правою рукою , від чого останній втративши рівновагу впав на тверде бетоне покриття та в результаті чого , отримав тяжкі тілесні ушкодження. ОСОБА_4 зазначив, що після того , як ОСОБА_6 впав на бетоне покриття , то він викликав карету швидкої допомоги , оскільки, не мав наміру заподіювати останньому тілесні ушкодження та переживав за стан потерпілого. ОСОБА_4 у судовому засіданні також вказав на те, що частково ним відшкодовано готівкою шкоду потерпілому ОСОБА_6 , згідно укладеного між ними письмового нотарільно посвідченого договору від 29.02.2024р. в розмірі 191 038,50 грн та зобов`язується відшкодувати решту коштів визначених у договорі. ОСОБА_4 зазначив , що шкодує , що так сталося і просить вибачення у потерпілого ОСОБА_6 за заподіяну йому шкоду.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 30.07.2021 року приблизно о 16 год. 00 хв. , він зі своєю дружиною ОСОБА_8 поверталися додому та підійшовши до під`їзду будинку , де проживають, йому на мобільний телефон зателефонували з роботи і він розмовляв по телефону та стояв спиною до вхідних дверей під`їзду. В подальшому , почув , як двері під`їзду відкрилися і звідти вийшов ОСОБА_4 , який підійшовши до нього, вдарив його рукою в ліву частину голови, від чого , він впав на бетонне покриття біля підїзду . ОСОБА_6 вказав на те, що подальші дії пам`ятає смутно, оскільки, втратив був свідомість. ОСОБА_6 показав, що пам`ятає , як до нього підійшли працівники швидкої медичної допомоги та перенесли його до карети швидкої , а в подальшому, його госпіталізували до лікарні , де його оглядав лікар та оперували . ОСОБА_6 зазначив, що особисто з обвинуваченим ОСОБА_4 знайомим до вказаної події не був , не зустрічався з ним особисто, суперечок з останнім не мав та обвинувачений ОСОБА_4 на місці події допомоги йому не надавав, а матеріальної шкоди, яку потерпілий поніс на лікування, в повному обсязі не відшкодував. Потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що обвинуваченим ОСОБА_4 було тільки частково відшкодовано йому шкоду згідно договору укладеного від 29.02.2024 року в сумі 191 038,50 грн , однак, решту коштів обвинувачений так і не сплатив до цього часу. В свою чергу, він через спричинені йому травми пережив ряд операцій та став інвалідом 2 групи, а тому, підтримує пред`явлене обвинуваченому ОСОБА_4 первісне обвинувачення за ч.1 ст.121 КК України та вважає , що змінене обвинувачення за ст.128 КК України не відповідає фактичним обставинам справи , оскільки ОСОБА_4 наніс йому саме умисні тяжкі тілесні ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_6 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 , в судовому засіданні підтримали раніше висунуте прокурором обвинувачення і просили притягнути обвинуваченого ОСОБА_4 до відповідальності за первісним обвинувальним актом, а саме за ч.1 ст.121 КК України.

Заслухавши прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 допитавши свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , дослідивши у кримінальному провадженні письмові докази, якими прокурор обґрунтовує доведення вини обвинуваченого у скоєному кримінальному правопорушенні за ст. 128 КК України, а сторона потерпілого - за ч.1 ст. 121 КК України, а також враховуючи докази сторони захисту, заявлені у спростування доводів сторони обвинувачення, суд приходить до висновку про доведеність наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та недоведеність складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України (за первісним обвинувальним актом , який підтримує сторона потерпілого ОСОБА_6 , представник потерпілого ОСОБА_7 ).

До зазначеного вище висновку суд прийшов виходячи з наступного .

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України покладається на прокурора. У випадку ж відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення, такий обов`язок покладається на потерпілого згідно п.4 ч.3 ст. 56 КПК України.

Оскільки прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , як державний обвинувач у даному кримінальному провадженні змінивши обвинувачення з ч.1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України, фактично відмовився підтримувати первісне обвинувачення, до потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 перейшло право підтримувати таке первісне обвинувачення і потерпілий ним скористався. Однак, як зазначено вище, у такому разі, одночасно із набуттям такого права, у потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 виник і обов`язок по доказуванню вищевказаних обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України.

Тобто, обов`язок доказування безпосередньо у судовому засіданні обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у даному випадку за ст. 128 КК України - покладено на прокурора, а за ч.1 ст. 121 КК України - на потерпілого.

Суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України підтверджена в судовому засіданні наступними доказами.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_3 , у судовому засіданні показала , що потерпілий ОСОБА_6 є її чоловіком та вони перебувають у офіційно зареєстрованому шлюбі . ОСОБА_8 пояснила, що 30.07.2021 року вона разом з чоловіком ОСОБА_6 поверталися додому за адресою АДРЕСА_3 та підходячи до під`їзду, чоловіку хтось зателефонував і вони зупинились перед під`їздом будинку , як раптом, з під`їзду будинку вийшов знайомий їй ОСОБА_11 та підійшов до її чоловіка ОСОБА_6 наніс останньому один удар рукою в голову, в результаті чого, той впав на землю. Свідок ОСОБА_8 зазначила, що ОСОБА_4 мав намір нанести ще удар і замахнувся рукою, однак, цього не зробив, оскільки потерпілий ОСОБА_6 уже впав на землю та вдарився головою , внаслідок чого у ОСОБА_6 почалася кровотеча з рани голови. Свідок також зазначила, що після приїзду карети швидкої медичної допомоги, ОСОБА_4 знаходився на місці події, проте, на прохання медичних працівників перенести потерпілого до автомобіля швидкої допомоги, останній відмовився. ОСОБА_8 також повідомила суду , що з обвинуваченим ОСОБА_11 знайома давно та перебувала у відносинах, які вона припинила у зв`язку з тим , що вийшла заміж за ОСОБА_6 . Однак, ОСОБА_4 і надалі продовжував її переслідувати, писати потерпілому ОСОБА_6 смс-повідомлення з погрозами, однак, до правоохоронних органів з відповідними заявами не зверталися жодного разу, оскільки сподівались , що ОСОБА_4 припинить такі дії.

Із протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 30.07.2021року вбачається, що саме свідок ОСОБА_8 звернулася з заявою про нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень її чоловікові ОСОБА_6 30.07.2021року близько 14.00 год за адресою м.Ужгород вул.Легоцького 11.

Свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканка АДРЕСА_4 , у судовому засіданні пояснила, що приблизно влітку 2021 року, точну дату та години не памятає, вона йшла з дитиною в м. Ужгород, вул. Легоцького, 11 і побачила поряд з будинком якийсь рух, та шум , чоловічі голоси і як впав якиїсь чоловік. ОСОБА_10 в судовому засіданні показала , що підійшовши ближче до місця події побачила двох чоловіків, один з яких уже лежав на землі біля підїзду та у нього була рана на голові , а інший стояв поруч з жінкою зі світлим волоссям . ОСОБА_10 також пояснила, що пригадати, більше деталей з місця події наразі неможе, оскільки , вже пройшло багато часу.

Відповідно до протоколу огляду місця події та фото таблиць до протоколу огляду, від 30.07.2021року оглянута територія належить до під`їзду № 22, що знаходиться по вул. Легоцького , будинок 11 у м.Ужгород , на відстані приблизно 3 м від входу до під`їзду, де наявне грунтове та бетонне покриття , в ході якого, зафіксовано обстановку та виявлено сліди речовину бурого кольору схожу на кров, яку відібрано та поміщено до спец.пакету , а також виявлено частину бетону на якому наявні сліди речовини бурого кольору. ( Т.1 а.с.190-196).

Згідно висновку судово медичного експерта Ужгородського районного відділення СМЕ ОСОБА_12 за № 341 від 13.10.2021 року на момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді ; синців на шкірних покривах обличчя в обох орбітальних ділянках та крововилив в склеру лівого ока , також виявлено післяопераційну рану , яка є наслідком надання кваліфікованої медичної допомоги . Відповідно даних медичної документації із КНП «ОКЦНН ЗОР №1291 де знаходився на стаціонарному лікуванні з 30.07.2021р по 09.08.2021р. заповненого на імя ОСОБА_6 встановлений діагноз ВЧМТ : забій головного мозку важкого ступеню травматичний САК гостра епідуральна гематома лівої лобно-тімяної ділянки багатовідлаковий комбінований ділянки імпресії та ділянки депресії кісткових фрагментів з пошкодженням твердої мозкової оболонки ) перелом склепіння черепа зліва , забій гематома мяких тканин голови , рвана рана лівої скроневої ділянки .

Як зазначено у висновку, судово-медичного експерта , вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії , якими могли бути руки сторонньої людини з спричиненням одного удару при цьому потерпілий міг знаходитися у вертикальному або близькому до нього положенні, з подальшим падінням з висоти власного зросту та ударянням об тверде підлегле покриття. Тілесні ушкодження у вигляді синців шкірних покриваз обличчя в обох орбітальних ділянках крововиливу в склеру лівого ока та післяопераційної рани є наслідком проведення оперативного втручання.

Зокрема, як встановлено судом з додаткового висновку експерта №341 від 13.10.2024р. на момент поступлення в лікувальний заклад до оперативного втручання в медичній документації , заповненій на імя потерпілого ОСОБА_6 , яких небудь локальних тілесних ушкоджень на обличчі , тулубу та кінцівок не вияалено , опис їх відсутній. Оскільки в медичній документації із КНП «ОКЦНН ЗОР « № 1291 де знаходився на стаціонарному лікуванні з 30.07.2021р по 09.08.2021р. ОСОБА_6 відсутній опис локальних тілесних ушкоджень правого боку голови , тулубу, кінцівок , так само лівої сторони тулуба , кінцівок , тому однозначно встановити локалізацію удару (чи поштовху) не представляється можливим . Вищевказані тілесні ушкодження отримані потерпілим ОСОБА_6 були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою згідно п.2.1.3 (б,в,г) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень « затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Із дослідженого в судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 12.02.2022року вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 , в присутності понятих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , вказав на конкретні обставини вчинення злочину та механізм отримання тілесних ушкоджень.

Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності, дозволяє суду дійти висновку про те, що ОСОБА_4 вчинив необережне тяжке тілесне ушкодження, так як, спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , яке відповідно до висновку експерта найбільш імовірно утворилися від ударяння об тверде підлегле покриття при падінні потерпілого з висоти власного зросту , з наданням тілу прискорення, не охоплювалось умислом ОСОБА_4 , та останній не передбачав можливості настання цих суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, внаслідок нанесеного ОСОБА_4 одного удару. (т.1 а.с.220-224).

Зокрема, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення в даному випадку , проявилася у виді злочинної недбалості, так як обвинувачений ОСОБА_4 наносячи один удар потерпілому ОСОБА_6 , не передбачав можливість настання зазначеної шкоди для здоров`я потерпілого, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи з більшою обачністю , тобто , діяння вчинено обвинуваченим з необережності у формі кримінально протиправної недбалості.

Суд критично оцінює та відхиляє твердження потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 про умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.121 ККУ, так як воно не підтверджено дослідженими у судовому засіданні доказам.

Зокрема , за твердженням потерпілого ОСОБА_6 він ніколи раніше не зустрічався особисто з обвинуваченим ОСОБА_4 та не перебував з останнім у неприязних відносинах , та про факти погроз чи інших протиправних дій з боку ОСОБА_4 до правоохоронних органів ні він, ні його дружина ОСОБА_8 з заявами не звертались.

Так, за нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК).

Необережне тяжке тілесне ушкодження (ст. 128 КК) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких надано у ст. 25 КК.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині (ч. 1 ст. 121 КК) і необережне заподіяння таких ушкоджень (ст. 128 КК) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивними сторонами цих злочинів.

Обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Оскільки , травма потерпілим була отримана не внаслідок спричинення йому безпосередньо обвинуваченим, що є необхідним для кваліфікації дій за ч.1 ст. 121 КК України, а є результатом ударяння об тверде підлегле покриття при падінні потерпілого з висоти власного зросту, з наданням тілу прискорення, тобто, суб`єктивна сторона злочину, вчиненого ОСОБА_4 , характеризується необережністю у вигляді протиправної недбалості - обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча і повинен був і міг їх передбачити.

Зокрема, Верховиний суд у своїй Постанові за № 750/3256/17 від 15.08.2019 року дійшов висновку про те, що у випадку, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати , як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України.

В той же час, як вбачається і з роз`яснень, що містяться у п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розрахувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання тяжких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст.119 КК України чи ст.128 КК України.

Суд вважає, що потерпілим ОСОБА_6 та його представником ОСОБА_7 не доведено про наявність у ОСОБА_4 умислу на спричинення ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.

З наведеного вище, суд приходить до висновку що, в конкретному випадку мало місце не умисне, а необережне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим , дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікації згідно обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням за ст. 128 КК.

Разом з тим , на переконання суду є недостовірними твердження ОСОБА_4 про те, що він випадково наніс удар потерпілому , оскільки свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_10 у суді вказували на те , що підсудний наніс удар рукою потерпілому ОСОБА_6 від чого останній впав на землю.

Щодо заявленого клопотання захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 про визнання протоколу огляду місця події від 30.07.202021року та протоколу проведення слідчого експерименту від 12.02.2022року у кримінальному провадженні за № 0001070 від 31.07.2021 року недопустими , то таке задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Приписами ст.91 КПК установлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню (серед іншого), подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ст.94 КПК).

З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що огляд місця події 30.07.2024 року проводився з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчим СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції ОСОБА_15 , та таким за участі понятих , було проведено огляд місцевості, приміщення, речей, документів за адресою : м.Ужгород, вул. Легоцького,11, у відповідності до вимог ст.237 КПК України та складений слідчим протокол огляду місця події від 30.07.2021 року є належним та допустимими доказами, отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як встановлено судом, з дослідженого в судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 12.02.2022 року, такий слідчий експеримент проведений слідчим СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції ОСОБА_15 , у присутності понятих, за участі потерпілого, його представника, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події,. та такий проведено та складено у відповідності до вимог ст.240 КПК України , а тому , на переконання суду, є належним та допустимим доказом.

При призначенні виду та розміру покарання суд враховує загальні засади передбачені ст. 65 КК України.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено .

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд не вбачає.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який згідно наданої суду довідки ОСК ГУНП в Закарпатській області не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем роботи характеризується позитивно , суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі

Також суд прийшов до висновку про те, що підсудний ОСОБА_4 підлягає звільненню від покарання на підставах, передбачених ст.49 та ч.5 ст.74 КК України, за вчинення злочину, по якому минув строк давності, передбачений ст.49 КК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки у разі вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Зважаючи на те, що злочин було скоєно 30 липня 2021 року, обвинувачений ОСОБА_4 від органу досудового слідства та суду не ухилявся, у розшуку не перебував, нових злочинів не скоював, то суд вважає, що минули строки давності і є підстави для звільнення від покарання обвинуваченого ОСОБА_4 за ст.128 КК України на підставах, передбачених ст.49 та ч.5 ст.74 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 07.12.2021 року до обвинуваченого ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави у сумі 90800 грн., яку в подальшому внесено було заставодавцем захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_16 .

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цих Кодексом.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Згідно з п. 7 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженого постановою КМУ № 15 від 11 січня 2012 року, кошти, внесені як застава підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених КПК України. Застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка готівкою через банки або підприємства поштового заявку (п. 8 Порядку).

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Оскільки, під час судового розгляду кримінального провадження клопотань про скасування або зміну запобіжного заходу від учасників судового провадження на розгляд суду не надходило, суд не вбачає підстав для скасування або зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді застави до набрання вироком законної сили.

Судом також встановлено, що до обвинуваченого заявлено позов потерпілим ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу .

Щодо позову потерпілого, в якому такий просять стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 41418,14 грн. і 1000 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 45 000 грн , то вони підлягають до часткового задоволення.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Для доведення понесених матеріальних витрат на придбання ліків, лікування ОСОБА_6 в сумі 41 418,14 грн. позивач надав квитанції та фіскальні чеки (том 1 а.с.42-51)

Із зазначених квитанцій та фіскальних чеків, суд дійшов висновку, що купівля ліків та медичних препаратів, були призначені саме для лікування отриманої ОСОБА_6 травми чи постравматичного лікування, що були діагностовані у потерпілого внаслідок отриманих тілесних ушкоджень 30.07.2021 року.

Тобто, в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про те, що понесені потерпілим ОСОБА_6 витрати на придбання ліків були пов`язані з лікуванням внаслідок отримання 30.07.2021 року ним тілесних ушкоджень з вини обвинуваченого. Належними та достовірними доказами понесених витрат на лікування потерпілого є докази, які підтверджують в системному взаємозв`язку: факт відвідування лікаря, придбання ліків згідно рекомендацій лікаря, лікування тих хвороб, які були йому діагностовані внаслідок завданих тілесних ушкоджень.

За положеннями ЦПК України обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів слід зауважити, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, (ст. 81 ЦПК України).

На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що розмір майнової шкоди, визначений позивачем в сумі 41 418,14 грн, підтверджений належними та допустимими доказами, а тому суд задовольняє позовної вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 р. № 3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" із послідуючими змінами і доповненнями, при розгляді позову мають бути наведені докази, якими підтверджується шкода, а також наведені розрахунки сум, що підлягають стягненню.

При вирішенні питання про розмір моральної шкоди завданої ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 , суд враховує, матеріальний стан обвинуваченого, який згідно наданої характеристики працює в ПП «В8ГАРАЖ» на посаді директора, а також враховуючи принцип розумності та справедливості, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого ОСОБА_6 , який внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченим 30.07.2021року переніс ряд хірургічних втручань та втратив працездатність , що підтверджується також і довідки виданої за №384078 від 23.11.2021року обласним центром МСЕК, став інвалідом 2 (другої) групи, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в розмірі 500 000 грн. (п`ятсот тисяч гривень) . При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_6 , суд враховує, що обвинуваченим ОСОБА_4 було частково сплачено потерпілому у відшкодування шкоди 191 038 . 50 грн.

Щодо витрат на правову допомогу, то суд задовольняє їх в повному обсязі в сумі 45 000 грн. , оскільки , такі підтверджені наданими суду розрахунком суми за надану правничу допомогу від 21.04.2022р., актом здачі-приймання послуг від 21.04.2022р, угодою укладеною між адвокатом ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від 03.08.2021р. , що є належними та допустимими доказами .

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 371, 374, 375 КПК України, ст. 74, 49, 128 КК України суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді 2 ( двох ) років позбавлення волі.

На підставі ст.49 та ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Застосований щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді застави відповідно до Ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 07.12.2021року ( у справі №308/11942/21) , залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Заставу в розмірі 90 800 ( дев`яносто тисяч вісімсот гривень 00 копійок) визначену відповідно до Ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 07.12.2021року ( у справі №308/11942/21) та внесену за ОСОБА_4 , його захисником адвокатом ОСОБА_16 , яка знаходиться на депозитному рахунку ТУ ДСА України у Закарпатській області, після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти в розмірі 41 418 , 14 копійок ( сорок одна тисяча чотириста вісімнадцять гривень 14 коп.) у відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти в розмірі 500 000 грн. 00 копійок (п`ятсот тисяч гривень 00 коп.) у відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти в розмірі 45 000 ( сорок п`ять тисяч) грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Речові докази: змиви речовини бурого кольору та контрольні змиви до них, які були вилучені з місця події 30.07.2021 року , після набрання вироком законної сили - знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1