КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1155/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 грудня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 01.08.2024 року у кримінальному провадженні № 0000052, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 27.05.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу на повідомлення про підозру від 01.08.2024 року у кримінальному провадженні № 0000052 від 27.05.2022 року та скасувати повідомлення про підозру від 01.08.2024 року, пред`явлену ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Також просила зобов`язати прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000052 від 27.05.2022 року, виключити з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань інформацію про повідомлення про підозру від 01.08.2024 року ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

На обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

Сторона захисту вважає, що повідомлення про підозру у вказаному провадженні необґрунтоване та підлягає скасуванню, оскільки слідчим зроблено передчасний висновок щодо наявності в діях ОСОБА_7 умислу на скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, зокрема, направленого на привласнення чужого майна в особливо великих розмірах.

Також зазначає, що у кримінальному провадженні відсутні потерпілі, яким би було заподіяно збитки (інкримінованим правопорушенням не завдано матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_8 ), а також наслідки завдання матеріальної шкоди.

На переконання захисника, органом досудового розслідування невірно застосовано методичні підходи та оціночні процедури, що зумовило захист звернутись в інтересах підзахисного ОСОБА_7 до слідчого судді з відповідною скаргою в порядку ст. 303 КПК України.

Зазначає, що під час досудового розслідування стороною захисту направлялись клопотання щодо проведення наступних слідчих дій, а саме, одночасного допиту та допити свідка, зважаючи на те, що за результатами проведених допитів свідків було виявлено додаткові обставини, які потребували уточнення та встановлення, відповідні клопотання стороною захисту було скеровано слідчому 16.10.2024 року, однак слідчим зазначені клопотання не було задоволено.

Крім того, з наявних в матеріалах справи показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , підозрюваного ОСОБА_12 , стороною захисту було встановлено відсутність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення. Захисник вважає, що вказаних осіб необхідно було допитати в судовому засіданні під час розгляду скарги, відповідне клопотання щодо допиту вказаних свідків було заявлено у прохальній частині скарги під час її направлення до слідчого судді та у судовому засіданні, також захистом було забезпечено явку до суду свідків, однак у їх допиті було відмовлено.

На переконання захисника, саме з показів свідків можливо встановити відсутність складу інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник також посилається на те, що згідно з оскаржуваного повідомлення про підозру від 01.08.2024 року стосовно ОСОБА_7 , останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, а саме: у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому з проникненням у приміщення, якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 289 КК України, з суб`єктивної сторони характеризується прямим умислом, тобто, коли особа розуміє, що протиправно заволодіває транспортним засобом, усвідомлює суспільну небезпеку цього діяння і бажає так діяти. Якщо особа допустила фактичну помилку і вважала, що завдяки його службовому стану або дружніх стосунків чи на правах родичів, він має право користуватися транспортними засобами, то відповідальність за цією статтею не наступає. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину є мета. Заволодіння може відбуватися з будь-якою метою: для привласнення транспортного засобу, для доставки вантажу, для того, щоб доїхати до певного місця, або навіть покататися, тощо. Згідно з чинним законодавством метою вилучення транспортного засобу може бути наступне його обернення на свою користь або користь інших осіб.

Захисник стверджує, що наявність умислу не підтверджується жодним доказом, а навпаки спростовується сам факт наявності умислу використати якимось чином автомобіль у власних інтересах чи інтересах третіх осіб.

Так, ОСОБА_7 керував транспортним засобом за проханням військовослужбовців в умовах крайньої необхідності - врятування цінного майна від знищення внаслідок воєнних дій, що проходили на території зберігання транспортного засобу. Сам особисто ОСОБА_7 не використовував транспортний засіб, а передав полковнику ЗСУ ОСОБА_13 для зберігання та подальшого повернення його власнику. Відтак, в діях ОСОБА_7 відсутній умисел, а отже суб`єктивна сторона злочину відповідно до ч. 3 ст. 289 КК України відсутня. Таким чином, притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, є неможливим.

В повідомленні про підозру вказано, що досудовим розслідуванням встановлено, що 17.03.2022 року у невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_7 знаходився поблизу домоволодіння № 64 по вул. Дачній у м. Гостомель, Київської обл., куди прибув для доставки вантажу гуманітарної допомоги для військовослужбовців Збройних Сил України.

Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_7 побачив автомобіль «MERCEDES- BENZ MAYBACH S580», 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN - номер - НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_8 та був залишений останнім у гаражному приміщенні на території домоволодіння АДРЕСА_2 . У цей час ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що даний транспортний засіб є чужим майном, не маючи на нього ані дійсного, ані передбачуваного права, вирішив незаконно заволодіти ним. З метою реалізації злочинного умислу ОСОБА_7 , плануючи обставини незаконного заволодіння вказаним транспортним засобом, залучив до його вчинення свого знайомого ОСОБА_12 , якому запропонував прийняти участь у вчиненні злочину шляхом переховування предмету, здобутого злочинним шляхом, а саме: автомобіля «MERCEDES-BENZ MAYBACH S580».

Разом з тим, як вважає захисник, органом досудового розслідування не враховано, що в умовах воєнного стану просто так «знаходитись поблизу домоволодіння», де проходить лінія зіткнення і ведуться бойові дії, неможливо. Відтак, до місця знаходження автомобіля ОСОБА_7 провели військові, які в той час перебували на позиціях та дислокувались саме на тій території, що підтверджується відповідними показами свідків.

Апелянт також вказує, що посилання сторони обвинувачення щодо приховування автомобіля не відповідають дійсності, адже автомобіль перебував на охоронюваній території, під відео наглядом, з необмеженим доступом невизначеного кола осіб, на автомобілі знаходились номерні знаки. Таким чином, ОСОБА_7 не лише не використовував автомобіль з будь-якою метою, а й не приховував об`єкт кримінального правопорушення, не змінював його зовнішній вигляд та положення речей всередині автомобіля.

Також зазначає, що в оскаржуваному повідомленні про підозру відсутні будь-які дані щодо того, якою була мета вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 .

Сторона захисту вважає, що твердження органу досудового розслідування, викладені в оскаржуваному повідомленні про підозру, ґрунтується на суб`єктивних припущеннях щодо умислу, оскільки не підкріплене конкретними доказами у даному кримінальному провадженні, на що вказує сам текст оскаржуваного повідомлення, що, у свою чергу, дозволяє зробити висновок про відсутність підстав вважати повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, обґрунтованим.

У зв`язку із вищевикладеним, апелянт вбачає наявність підстав для скасування повідомлення про підозру від 01.08.2024 року ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, у кримінальному провадженні № 0000052 від 27.05.2022 року та зобов`язання прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, виключити з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань інформацію про повідомлення про підозру від 01.08.2024 року ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

В судове засідання прокурор, підозрюваний та його захисник не з`явились, про дату, час та місце судового засідання їх повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, підозрюваного та його захисника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали, які надійшли із суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що повний текст ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 грудня 2024 року проголошено 24.12.2024 року. Копію повного тексту оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_6 отримала 24.12.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. З апеляційною скаргою захисник звернулась 29.12.2024 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи захисника ОСОБА_6 про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва прокурорів Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000052 від 27.05.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 289 КК України.

01.08.2024 року ОСОБА_7 вручене письмове повідомлення про підозру у незаконному заволодінні транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вчиненому з проникненням у приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

16.10.2024 року постановою прокурора у кримінальному провадженні матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_12 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 289 КК України виділені в окреме провадження № 0002114.

18.10.2024 року захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із скаргою на повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 01.08.2024 року у кримінальному провадженні № 0000052, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 27.05.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Мотивуючи подану скаргу, адвокат посилалась на те, що повідомлення про підозру у вказаному провадженні необґрунтоване та підлягає скасуванню, оскільки слідчим зроблено передчасний висновок щодо наявності в діях ОСОБА_7 умислу на скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, зокрема, направленого на привласнення чужого майна в особливо великих розмірах.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 01.08.2024 року у кримінальному провадженні № 0000052, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 27.05.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, що доводи сторони захисту щодо обґрунтованості підстав для скасування повідомлення про підозру не можуть лягти в основу підстав необґрунтованості пред`явленої підозри, оскільки доказів на підтвердження таких обставин немає.

Також, слідчий суддя зазначив, що у висновках, які зробив орган досудового розслідування щодо підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановлено, в тому числі, процесуальних порушень вимог Глави 22 КПК України, якими визначено випадки, зміст, порядок повідомлення про підозру.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого та/або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Право підозрюваного «знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють», що визначено пунктом 1 частини третьої статті 42 КПК України, кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст.

Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.

Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).

В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Відповідно до ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки, як допустимих.

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000052, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 27.05.2022 року, за своїм змістом повністю відповідає вимогам ст. 277 КПК України і містить усі необхідні відомості, при врученні повідомлення слідчим були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти висновку, що ОСОБА_7 причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, що підтверджується сукупністю фактичних даних, які містяться в наданих матеріалах кримінального провадження.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про те, що посилання захисту про необґрунтованість повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_7 є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах провадження. З врахуванням даних обставин вказана підозра слідчим суддею була визнана обґрунтованою, без чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого.

Питання про належність та допустимість доказів щодо причетності підозрюваного повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати такі питання та на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів має визначити, що причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Таким чином, підстав для висновку про недотримання органом досудового розслідування вимог, визначених Главою 22 КПК України, під час складення повідомлення про підозру та порядку її вручення, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не здобуто доказів порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України, які б стали підставою для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність умислу в діях ОСОБА_7 , та те, що повідомлення про підозру складено без достатніх доказів на підтвердження обставин інкримінованого діяння, а також посилання на те, що у кримінальному провадженні відсутня потерпіла особа, фактично зведені до питань доведеності винуватості, оцінки належності та допустимості зібраних у справі доказів.

Однак, з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді скарги на повідомлення про підозру.

Так, перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності таких доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В апеляційній скарзі не наведено, та під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено даних про порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України під час складення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 01.08.2024 року, які б слугували підставою для її скасування.

Доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості оскаржуваної ухвали не можуть бути визнані переконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді скарги повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує вирішення питань, які стосуються повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, про обґрунтованість такої підозри.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 277, 278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422КК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 грудня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4