ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/1831/25

Провадження № 11-сс/820/64/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000091, за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 22 січня 2025 року частково задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області майора поліції ОСОБА_8 погоджене з прокурором відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000091, до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.3 ст.286-1 КК України,

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одружений, працює на посаді адміністратора ТОВ "Агромад 2016", не має судимостей в силу ст.89 КК України,

та застосовано до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 березня 2025 року включно.

Визначено заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 181 680 грн.

У разі внесення застави покладено на підозрюваного ОСОБА_6 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання та місця роботи;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками, іншими особами, які мають відношення до вказаної дорожньо-транспортної пригоди;

- здати на зберігання до ГУ ДМС у м.Хмельницькому свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Дію ухвали постановлено рахувати по 14 березня 2025 року.

Прокурор в апеляційній скарзі просила скасувати ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 22 січня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_8 задовольнити та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Уважала, що ухвала слідчого судді про часткове задоволено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначення застави ОСОБА_6 є необгрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню в частині визначення застави.

Зазначала, що слідчий суддя, визначаючи заставу не врахував те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, перебуваючи на волі підозрюваний, усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення ним злочину, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Зауважувала, що варто врахувати і поведінку підозрюваного, який безпосередньо після вчинення ДТП не зупинився, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_9 , не викликав швидкої медичної допомоги, не вжив самостійних заходів для доставлення потерпілого до лікувального закладу та не вжив будь-яких інших заходів, необхідних для відведення небезпеки, що загрожувала життю потерпілого, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди та залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_9 , який перебував у небезпечному для життя, безпорадному стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.

На думку сторони обвинувачення, слідчий суддя не взяв до уваги сталу практику ЄСПЛ, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Звертала увагу суду на те, що перебуваючи на волі, ОСОБА_6 матиме змогу незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні щодо зміни показань на його користь. На даний час слідство перебуває на початковому етапі, усіх свідків дорожньо-транспортної пригоди не встановлено та не допитано.

Наголошувала, що не враховано й обставину керування ОСОБА_6 транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, що характеризує водія з негативної сторони, має підвищений ступінь суспільної небезпеки для всіх оточуючих. Крім того, ОСОБА_6 вже притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення на транспорті (ч.1 ст.130 КУпАП), та неодноразово до кримінальної відповідальності, що характеризує його легковажність до дотримання ним чинного законодавства та злочинну самовпевненість.

Враховуючи вищезазначене, уважала, що жоден із більш м`якших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просив ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 22 січня 2025 року про часткове задоволення клопотання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначення застави відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Уважав, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою та безпідставною.

Зазначав, що ухвала слідчого судді постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, та є обґрунтованою.

Зауважував, що стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні, що дає дійти висновку про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 щодо апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та при обранні відносно особи запобіжного заходу визначені положеннями ст.ст.177, 178, 181, 183 КПК України.

Згідно з усталеною судовою практикою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено в ході апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, оскаржуваною ухвалою було частково задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області майора поліції ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 у кримінальному провадженні та застосовано відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 60 розмірів прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 181 680 грн, до 14 березня 2025 року включно із покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків.

Таке рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає недостатньо обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги прокурора аргументованими, виходячи з наступного.

Слідчий суддя дійшов правильного висновку про обґрунтованість пред`явленої під час досудового розслідування підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.3 ст.286-1 КК України, які є тяжким злочином.

Органами досудового розслідування встановлено, що 20 січня 2025 року близько 18 год, у темну пору доби, без опадів, водій ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «Chevrolet Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в межах населеного пункту с. Ганнопіль Шепетівського району Хмельницької області в напрямку від м. Славута до с. Берездів Шепетівського району Хмельницької області, рухався зі швидкістю приблизно 100 км/год, де максимальна швидкість руху транспортних засобів дозволена не більше ніж 50 км/год, чим грубо порушив вимоги пункту 2.9. (а), 12.4. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі по тексту - Правил).

Проїжджаючи вказану ділянку дороги, навпроти будинку №74 на вул. Корецька, с.Ганнопіль Шепетівського району Хмельницької області, ОСОБА_6 , в порушення вимог п.2.3 (б), 12.1, Правил, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не врахував рух в межах населеного пункту, темну пору доби, відсутність освітлення дороги, що значно погіршувало видимість в напрямку його руху, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, маючи об`єктивну можливість виявити на проїзній частині в межах своєї смуги руху перешкоду у вигляді пішохода ОСОБА_9 , в порушення вимог пункту 12.3 Правил, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого, не застосовуючи гальмування, допустив наїзд вказаним автомобілем на пішохода ОСОБА_9 .

Після вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_6 , продовжуючи керування автомобілем, не зупиняючись, залишив місце події.

Далі ОСОБА_6 відразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що в результаті його дій, а саме дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_9 перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений реальної можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, нехтуючи моральними нормами співжиття, у порушення вимог п.2.10 (а, г, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту Правил), ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», маючи при цьому реальну можливість вжити заходів для надання медичної допомоги потерпілому, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_9 , не викликав карету швидкої медичної допомоги, не вжив самостійних заходів для доставлення потерпілого до лікувального закладу та не вжив будь-яких інших заходів, необхідних для відведення небезпеки, що загрожувала життю потерпілого, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди та залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_9 , який перебував у небезпечному для життя, безпорадному стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.

Унаслідок вчинення ОСОБА_6 даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.

20 січня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000091 внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, правова кваліфікація ч.1 ст.135, ч.3 ст.286-1 КК України.

20 січня 2025 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України.

21 січня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.3 ст.286-1 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні цих кримінальних правопорушень є обґрунтованою та підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, санкція за яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

Зважаючи на покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_6 у випадку доведення винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, стороною обвинувачення доведено, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків.

Надані прокурором відомості, зокрема, при апеляційному розгляді, свідчать про те, що є реальні підстави вважати, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави, як альтернативного запобіжного заходу не унеможливить запобіганню вказаних прокурором ризикам, оскільки ОСОБА_6 не перебуватиме під цілодобовим наглядом правоохоронних органів, що викликає сумнів у можливості належного виконання ним процесуальних обов`язків.

На переконання колегії суддів, при обранні міри запобіжного заходу ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов помилкового висновку про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, а саме застави.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки в суді першої інстанції знайшли своє підтвердження обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.3 ст.286-1 КК України, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а також підтвердження того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою без визначення застави, буде недостатнім та не забезпечить запобігання цим ризикам.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Згідно з п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Зазначена норма закону не містить прямої заборони визначити розмір застави у такому випадку, а лише надає суду таке право, при цьому слідчий суддя повинен вирішувати питання щодо наявності підстав для визначення розміру застави поряд із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кожному конкретному випадку окремо, виходячи з обставин справи і даних про особу підозрюваного.

На переконання суду апеляційної інстанції, слідчий суддя, вирішуючи питання про можливість визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, у цьому кримінальному провадженні неповністю врахував підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу та те що, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини, що в свою чергу є підставою не визначати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, беручи до уваги дані про особу підозрюваного, апеляційний суду не вбачає правових підстав для призначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Із урахуванням вищезазначених обставин, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння вчинив кримінальні правопорушення, які спричинили загибель людини, перебуваючи на волі може вчинити дії вище зазначеного характеру, виникає необхідність у обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню зі скасуванням ухвали слідчого судді та постановленням нової ухвали відповідно до ч.3 ст.407 КПК.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначення розміру застави у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680 грн із покладенням відповідних обов`язків скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області майора поліції ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.3 ст.286-1 КК України, у кримінальному провадженні №0000091 від 20 січня 2025 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк по 18 березня 2025 року включно, без визначення застави.

ОСОБА_6 негайно взяти під варту із залу суду.

Виконання даного судового рішення покласти на слідчого (слідчих), який (які) здійснює (-ють) вказане досудове розслідування та процесуальних прокурорів.

Ухвала діє по 18 березня 2025 року включно.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3