Номер провадження: 11-сс/813/660/25
Справа № 496/5490/24 1-кс/496/438/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000323 від 08.05.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 12.03.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.317, ч.3 ст.311, ч.2 ст.307, ч.3 ст. 307 КК України,

встановив:

СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000323 від 08.05.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.309, ч.2 ст.28 ч.2 ст.317, ч.3 ст.311, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

27.08.2024 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України.

28.08.2024 рокуОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, скоєних за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

29.08.2024 року старший слідчий СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_9 клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, відповідно до положень п.5 ч.4 ст.183 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 29.08.2024 року задоволено клопотання органу досудового розслідування. Зазначена ухвала переглянута апеляційним судом та 02.10.2024 року залишена без змін.

У подальшому підозрюваному неодноразово продовжувався строк дії запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді від 25.11.2024 року задоволено клопотання органу досудового розслідування та в кримінальному провадженніпродовжено строк досудового розслідування до 5 (п`яти) місяців, тобто до 28.01.2025 року.

10.03.2025 року орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні ряду злочинів, декілька з яких є особливо тяжкими, а під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не перестали існувати з моменту обрання виключного запобіжного заходу. Також орган досудового розслідування зазначає, що на даний час досудове розслідування завершено та необхідно виконати вимоги ст.ст. 290, 291 КПК України, однак виконати зазначені вимоги КПК України не видається можливим до закінчення строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання та підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 21.03.2025 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри, а також продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, одночасно врахувавши соціальні зв`язки підозрюваного, обставини кримінального провадження, а також необхідністю виконання вимог ст.ст.290, 291 КПК.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання органу досудового розслідування. Захисник зазначає, що слідчий суддя поза межами досудового розслідування прийняв рішення про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк досудового розслідування вплив 28.02.2025 року, а питання щодо запобіжного заходу після звершення досудового розслідування може вирішувати лише суд на стадії розгляду справи по суті.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Апеляційний розгляд проведено без участі підозрюваного, який не ставив питання про здійснення розгляду за його участі, однак його захист забезпечено адвокатом ОСОБА_6 .

Також розгляд проведено без участі прокурора, який звернувся із заявою про здійснення розгляду без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності ухвали слідчого судді про продовження строку дії запобіжного заходу підозрюваному, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні злочинів, які йому інкриміновані.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного та апеляційному розгляді, в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому дій.

Докази, які долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею та підстав, передбачених ст.87 КПК, для визнання цих доказів недопустимими, колегією суддів не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкриміновані йому дії. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Апеляційний суд також вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_7 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також продовження існування ризиків, виправдовує необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного та дає колегії суддів можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали.

Підставою застосування та продовження застосованого запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, долучені до клопотання докази, дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 , який на теперішній час підозрюється у скоєні ряду злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних речовин, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує в разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, зокрема може вдатись до спроб переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Відомостей, які б могли вказувати на те, що існують обставини, які унеможливлюють перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я, матеріали провадження не містять.

За наведених обставини, існування ризиків, які слугують підставами для продовження строку застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів на даній стадії визнає обґрунтованим, а тому рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, в частині існування ризиків.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо неправомірного продовження строку тримання підозрюваного під вартою поза межами строку досудового розслідування, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

20.02.2025 року підозрюваному та його захиснику повідомлено про завершення досудового розслідування та відповідно до вимог статей 283, 290 КПК України надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

На день постановлення слідчим суддею оскарженої ухвали, стадія ознайомлення з матеріалами досудового розслідування кримінального провадження підозрюваним та захисником тривала.

Колегія суддів зазначає, що оскаржена ухвала була постановлена в рамках досудового розслідування на стадії виконання вимог ст.290 КПК, а тому досудове розслідування, з урахуванням положень п.5 ч.1 ст.3 КПК, в такому випадку не вважається закінченим.

Апеляційний суд також звертає увагу сторони захисту, що відповідно до приписів ч.5 ст.219 КПК, строк ознайомлення сторонами з матеріалами кримінального провадження в порядку ст.290 КПК, не включається у строки, передбачені ст.219 КПК.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного.

Колегія суддів звертає увагу, що в Кримінальному процесуальному кодексі України статтями 290 та 291 регулюються порядок відкриття матеріалів кримінального провадження іншій стороні та складання обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування відповідно. При цьому, з урахуванням положень ч.3 ст.219 КПК, Кодексом чітко не врегульовано питання щодо продовження строку тримання під вартою на даній стадії кримінального провадження, зокрема коли особа знайомиться з матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до практики ЄСПЛ (справа «Чанєв проти України»), Європейський Суд звернув увагу на необхідність утримання підозрюваної особи під вартою лише на підставі відповідного судового рішення, в тому числі зазначено, що при направленні обвинувального акту до суду запобіжний захід щодо обвинуваченого є незмінним у межах строку, визначеного ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування.

Таким чином, апеляційний суд, враховуючи практику ЄСПЛ та положення ч.6 ст.9 КПК, приходить до висновку про те, що на стадії ознайомлення сторони захисту з матеріалами кримінального провадження, яка у відповідності до вимог ч.3 ст.219 КПК, не входить в строки досудового розслідування, розгляд зазначеного питання слід відносити саме до компетенції слідчого судді місцевого суду, в територіальній юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування в провадженні якого перебуває дане кримінальне провадження.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, та з урахуванням наявності на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри у скоєні останнім інкримінованих ОСОБА_7 дій, необхідністю виконання вимог ст.ст. 290, 291 КПК, у слідчого судді існували підстави для продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 12.03.2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000323 від 08.05.2024 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4