Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/14/25
Номер провадження 1-кп/711/256/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представників потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду

м. Черкаси підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000465 від 22.11.2024, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Черкаси, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И В :

Придніпровським районним судом м. Черкаси розглядається кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02.01.2025 у вказаному кримінальному провадженні призначене підготовче судове засідання.

Під час підготовчого судового засідання прокурорОСОБА_3 вважала за необхідне призначити справу до судового розгляду, підстав для повернення обвинувального акту не вбачала, вказала, що підстави для закриття також відсутні.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , представники потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проти призначення справи до судового розгляду не заперечували.

Захисник ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_8 не заперечували щодо можливості призначення справи до судового розгляду.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов до наступних висновків.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України і поверненню прокурору не підлягає.

Підстави для прийняття рішення в порядку, передбаченому п.п. 1 - 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, відсутні.

Кримінальне провадження за обвинувальним актом підсудне Придніпровському районному суду м. Черкаси.

Підстав для закриття провадження, передбачених п.п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України,немає.

Порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, відсутні, відтак суд, враховуючи виконання вимог статей 314, 315 КПК України, вважає завершеною підготовку до судового розгляду та можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 .

Судове засідання, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження, слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Коло осіб, які беруть участь у судовому розгляді, є наступним: прокурор, потерпілі, представники потерпілих, захисник та обвинувачений.

Також, у підготовчому судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_4

ОСОБА_6 подав позовну заяву потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_9 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, копії якої вручили обвинуваченому та прокурору.

Крім того, в ході підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту на два місяці, яке обґрунтовувала продовженням існування передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків переховування обвинуваченого від суду і незаконного впливу на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні. Зазначила, що відомості про порушення умов запобіжного заходу ОСОБА_8 до прокурора не надходили.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_8 покладені на нього при обранні запобіжного заходу обов`язки не порушував, вину визнає, щиро розкаюється у вчиненому, вжив заходів до часткового відшкодування потерпілим моральної шкоди, має намір працевлаштуватися для забезпечення потреб сім`ї і можливості продовження подальшого відшкодування потерпілим, тому просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання або на домашній арешт із забороною залишати місце проживання в нічний час доби, а саме у період з 23 години по 06 годину наступної доби. На підтвердження висловлених доводів надав копію заяви ОСОБА_8 від 10.12.2024 про здачу на зберігання паспорта громадянина України для виїзду за кордон, копію свідоцтва про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію пенсійного посвідчення ОСОБА_8 № НОМЕР_1 із зазначеним видом пенсії по інвалідності 3 групи, копію характеристики ОСОБА_8 з місця проживання, копії відомостей про джерела/суми нарахованого доходу за 2024 рік щодо ОСОБА_8 та його дружини ОСОБА_11 , копію довідки про отриману ОСОБА_8 пенсію за 2024 рік, копії квитанцій до платіжної інструкції на переказ готівки про переказ платником ОСОБА_8 потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_9 коштів у сумі 50000 грн кожному на відшкодування шкоди по ДТП, гарантійний лист ТОВ «ВП «ФАБРИКА-КУХНЯ» про працевлаштування ОСОБА_8 на посаду завідувача господарством.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію захисника, просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання або на домашній арешт в нічний час доби.

Представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_5 клопотання прокурора не підтримав, просив суд змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на більш суворий у виді тримання під вартою. У доповнення надав суду клопотання, адресоване прокурору у провадженні, в якому просив прокурора звернутися до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 із цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою. Клопотання мотивував тим, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років; постановою слідчого від 23.12.2024 ОСОБА_8 видано автомобіль «Honda CR-V», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_2 , на який накладено арешт, що становить ризик знищення, спотворення чи відчуження у розібраному виді вказаного речового доказу; зі слів потерпілих, обвинувачений, перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, продовжує ходити на роботу, тобто порушив умови обраного запобіжного заходу; наявність відстрочки від призову під час мобілізації як особи з інвалідністю свідчить про можливість обвинуваченого виїхати за кордон. Разом з тим, будь-які докази чи документи, що підтверджують обставини, викладені у клопотанні, в частині порушення ОСОБА_8 умов і обмежень, встановлених обраним йому запобіжним заходом, представником потерпілих до клопотання не додані.

Представник потерпілого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу, однак просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на тримання під вартою. Обґрунтував свою позицію фактом порушення ОСОБА_8 умов цілодобового домашнього арешту і заборони відлучатися з місця проживання, що виразилось в особистому отриманні обвинуваченим від слідчого автомобілю «Honda CR-V», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_2 , на який накладено арешт, та відвідуванням роботи. На запитання суду повідомив, що не має доказів для підтвердження обставин, які можуть бути підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на тримання під вартою.

За клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_7 в межах розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_8 суд викликав і допитав як свідка ОСОБА_12 слідчого, який проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000465. Допитаний свідок повідомив, що не володіє інформацією про порушення ОСОБА_8 процесуальних обов`язків і обмежень, встановлених умовами запобіжного заходу. Під час досудового розслідування підозрюваний з`являвся до слідчого за першим викликом протягом адекватного часу. Ним винесена постанова про видачу транспортного засобу автомобіля, що є речовим доказом, на зберігання власнику, тобто ОСОБА_8 . Вказаною постановою слідчий лише визначив місце зберігання речового доказу. Необхідність у цьому виникла, оскільки на майданчику тимчасового тримання Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, де зберігаються вилучені транспортні засоби, фактичного місця недостатньо, а сам речовий доказ вже досліджений належним чином. Для отримання автомобіля ОСОБА_8 з`явився за викликом слідчого, і у присутності слідчого обвинувачений поставив транспортний засіб на зберігання в гараж, після чого слідчий на власному авто доставив ОСОБА_8 до його місця проживання.

На запитання представника потерпілого ОСОБА_6 свідок повідомив, що викликав ОСОБА_8 для участі у слідчих чи процесуальних діях шляхом телефонних дзвінків і повідомлень. Чи забирав автомобіль ОСОБА_8 разом із своїм захисником свідок не пам`ятає, оскільки під час розслідування з`являвся на виклики слідчого як разом із адвокатом, так і без нього.

Вирішуючи питання про можливість продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд керується ч. 3 ст. 315 КПК України, додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу та зважає на наступні обставини.

23.11.2024 ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України. Цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 2 ст. 286 КПК України.

25.11.2024 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на 60 днів по 23.01.2025 включно (справа № 711/9138/24).

Відповідно до п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами ст. 199, ч. 1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у нього постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу є наявність, в тому числі, ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Суд зауважує, що наявність обґрунтованої підозри та тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, самі по собі не є беззаперечним доказом наявності ризику переховування від суду. Однак, тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі, при цьому суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Враховуючи викладене, суд погоджується з наявністю певного ступеню ризику переховування обвинуваченого від суду, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Разом з цим, суд враховує, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України і встановлених у судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (пп. «а» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

При вирішенні клопотання прокурора суд бере до уваги досліджені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, вагомість наданих доказів та їх взаємозв`язок, відомості про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, зокрема, його вік, стан здоров`я - є інвалідом 3 групи по зору, сімейний стан - одружений, має на утриманні малолітнього сина 2018 року народження, наявність постійного місця проживання, ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, що виражається у визнанні вини та вжитті заходів по відшкодуванню потерпілим шкоди, завданої злочином, вчинення дій, спрямованих на офіційне працевлаштування, а також його належну процесуальну поведінку.

При цьому, відсутність у сторін кримінального провадження належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт умисного порушення обвинуваченим умов та обмежень обраного запобіжного заходу у виді домашнього арешту вказує на те, що зазначені представниками потерпілих ризики не є винятковими та не виправдовують застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На думку суду,для запобігання існуючим ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні доцільним є продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки він відповідатиме обставинам і меті кримінального провадження і буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Прокурором не доведено обставин, які б свідчили про можливість запобігти вищезазначеним ризикам виключно шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, тому суд враховує відомості про доходи обвинуваченого, вжиття ним заходів з відшкодування потерпілим заподіяної злочином шкоди, і з метою забезпечення можливості його офіційного працевлаштування задля подальшого здійснення такого відшкодування, що кореспондуватиме інтересам потерпілих у цьому кримінальному провадженні, вважає за можливе продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання в нічний час доби, а саме у період з 23 години по 06 годину наступної доби, із залишенням раніше покладених на нього процесуальних обов`язків.

Також представником потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_5 подана скарга на постанову слідчого про видачу транспортного засобу від 23.12.2024 з вимогою про скасування такої постанови та визначення місця зберігання автомобіля «Honda CR-V», належного ОСОБА_8 , на території спеціального майданчика чи стоянки, підпорядкованих ГУНП в Черкаській області. Скарга мотивована тим, що вказаний транспортний засіб переданий на зберігання обвинуваченому, що, на думку потерпілих, свідчить про ризик знищення, спотворення чи відчуження у розібраному виді вказаного речового доказу, а також про загрозу позбавлення потерпілих можливості на відшкодування моральної шкоди за рахунок майна обвинуваченого. До скарги ОСОБА_5 долучив як докази копії ухвали від 26.11.2024 про накладення арешту на автомобіль, постанови слідчого про видачу транспортного засобу від 23.12.2024, розписки ОСОБА_8 від 31.12.2024, наголосивши, що у розписці будь-яких зобов`язань щодо збереження речового доказу не вказано.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 подану скаргу підтримав, погодився із викладеними у ній доводами і просив її задовольнити.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_9 позицію своїх представників щодо задоволення скарги підтримали.

Прокурор зазначила, що скарга задоволенню не підлягає, оскільки на транспортний засіб ухвалою слідчого судді накладений арешт, обвинувачений автомобілем не розпоряджається, а місце зберігання речових доказів визначає слідчий.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , з яким погодився обвинувачений, заперечив проти задоволення скарги, оскільки вона подана з надуманих підстав, доказів, які б доводили обставини, викладені у скарзі, до неї не долучено. На автомобіль ОСОБА_8 накладений арешт під час досудового розслідування, він переданий обвинуваченому на зберігання, однак останній транспортним засобом не користується. На противагу доводам представників потерпілих про майбутнє стягнення за рахунок автомобіля в межах заявленого цивільного позову, зазначив, що забезпечення може бути накладене в межах суми доведених матеріальних збитків, які у цьому випадку відсутні.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд зважає на наступні обставини.

Положеннями ч. 2 ст. 303 КПК України, на яке посилається сторона захисту у своїй скарзі, визначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора (ніж ті, що зазначені в частині 1 цієї статті) не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Отже, ч. 2 ст. 303 КПК України не містить імперативної вимоги щодо обов`язкового розгляду по суті будь-яких скарг у підготовчому судовому засіданні, а лише вказує на можливість такого розгляду з урахуванням завдань підготовчого провадження, повноважень суду та з дотриманням правил, передбачених статей 314-318 КПК України (зокрема, на це вказує використане законодавцем формулювання «можуть бути предметом розгляду», а не «розглядаються» чи «підлягають розгляду» тощо, а також пряме відсилання до правил статей 314-316 КПК України).

Ані ч. 2 ст. 303, ані статті 314-316 КПК не передбачають, що суд в підготовчому судовому засіданні має право ухвалити за результатом розгляду таких скарг одне з рішень, які передбачені ч. 2 ст. 307 КПК України під час досудового розслідування, а саме скасовувати рішення слідчого чи прокурора, зобов`язувати припинити дію чи, навпаки, вчинити певну дію, відмовити в задоволенні скарги.

Натомість, за змістом статей 314-316 КПК України, підготовче судове засідання є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, основною метою проведення якої є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

З огляду на вказану специфіку завдань та цілей підготовчого судового засідання, в межах цієї стадії суд позбавлений можливості досліджувати докази, надавати їм оцінку з точки зору їх допустимості та/або достовірності, а також робити висновки щодо законності чи незаконності дій, бездіяльності чи рішень, прийнятих на досудовому розслідуванні.

Водночас, зі змісту поданої представником потерпілих скарги вбачається, що викладені у ній доводи зводяться до необхідності надання судом оцінки діям та рішенням слідчого, в тому числі, з точки зору їх законності, з огляду на існуючі у кримінальному провадженні ризики позбавлення потерпілих можливості відшкодування моральної шкоди за рахунок майна обвинуваченого.

На переконання суду, викладені у скарзі аргументи потребують аналізу низки взаємопов`язаних процесуальних дій та рішень у кримінальному провадженні, а відтак, твердження потерпілих щодо допущених порушень під час досудового розслідування і заперечення з цього приводу сторони обвинувачення, підлягають дослідженню вже під час судового розгляду у ході дослідження доказів.

Таким чином, розгляд по суті вказаної скарги під час підготовчого судового засідання був би передчасним, а тому суд вважає за необхідне долучити її до матеріалів кримінального провадження без вирішення порушених у ній питань по суті з метою надання оцінки висловленим у ній доводам у ході судового розгляду.

Також під час підготовчого судового засідання представником потерпілих ОСОБА_6 надано суду заяву адвоката ОСОБА_5 в інтересах потерпілих ОСОБА_4 і ОСОБА_9 про забезпечення заявленого ними цивільного позову шляхом передачі речового доказу - автомобілю «Honda CR-V», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_2 , належного ОСОБА_8 , на зберігання одному з потерпілих або визначення місця його зберігання на спеціальному майданчику Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області. До вказаної заяви долучено ті ж копії документів, що й до скарги на постанову слідчого від 23.12.2024 про видачу транспортного засобу. Зі змісту заяви вбачається, що її доводи зводяться до мотивів поданої раніше скарги на постанову слідчого від 23.12.2024, оскільки потерпілі вважають накладений арешт неналежним заходом забезпечення кримінального провадження, передачу обвинуваченому речового доказу автомобіля неналежним зберіганням, що становить загрозу знищення, спотворення чи відчуження у розібраному стані вказаного речового доказу та позбавлення у майбутньому потерпілих можливості відшкодування моральної шкоди за рахунок майна обвинуваченого.

Потерпілі подану заяву підтримали, просили її задовольнити.

Прокурор у вирішенні заяви про забезпечення позову покладалася на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 заперечив проти задоволення вказаної заяви, зазначив, що на вказаний автомобіль ухвалою суду накладений арешт. При цьому потерпілі не є власниками цього майна, у зв`язку із чим автомобіль не може бути переданий їм на зберігання. Поміщення транспортного засобу на спеціальний майданчик ЧРУП ГУНП в Черкаській області також не є можливим, адже, як повідомив під час допиту слідчий у кримінальному провадженні, територія такого майданчику перевантажена, що і стало однією з підстав повернення автомобіля «Honda CR-V» ОСОБА_8 для зберігання.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік видів забезпечення позову міститься у ст. 150 ЦПК України, з аналізу положень якої вбачається, що забезпечення може полягати, зокрема, у накладенні арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, або в інших заходах у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Подана заява про забезпечення позову фактично зводиться до визначення іншого місця зберігання речового доказу у кримінальному провадженні, аніж визначено слідчим під час досудового розслідування, що не підпадає під визначені ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову.

Зі змісту долучених до заяви представниками потерпілих копій документів вбачається, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.11.2024 у справі №711/9195/24 накладено арешт на автомобіль «Honda CR-V», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_2 , належний ОСОБА_8 , із забороною володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним майном, з метою збереження речового доказу та з урахуванням необхідності проведення щодо нього слідчих дій і судових експертиз під час досудового розслідування.

Порядок зберігання речових доказів і документів визначений ст. 100 КПК України, відповідно до ч. 6 якої речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Із указаних підстав, а також у зв`язку із проведенням усіх необхідних досліджень та слідчих дій із транспортним засобом, слідчий 23.12.2024 прийняв рішення про видачу речового доказу ОСОБА_8 для подальшого зберігання без права відчуження, ремонту або використання.

Оскільки арешт майна в порядку ст. 170 КПК України є належним та достатнім засобом забезпечення кримінального провадження, накладений з метою збереження речового доказу, і пріоритетним серед арештів майна відповідно до інших актів законодавства є саме виконання ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно відповідно до правил КПК України (ч. 7 ст. 170 КПК України), суд вважає, що обраний потерпілими спосіб забезпечення не відповідає способам, передбаченим законом щодо видів забезпечення позову, а тому не вбачає підстав для задоволення заяви потерпілих про забезпечення позову шляхом визначення іншого місця зберігання речового доказу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 314-316, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000465 від 22.11.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, 30 січня 2025 року о 14 годині 30 хвилин.

Судовий розгляд кримінального провадження проводити суддею одноособово у відкритому судовому засіданні у залі Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Викликати для участі у судовому засіданні: прокурора, потерпілих, захисників та обвинуваченого.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту на два місяці задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту на два місяці, тобто до 20.03.2025 включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати:

- не залишати у період часу з 23:00 години до 06:00 години наступної доби місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду;

- вчасно прибувати за кожною вимогою до суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_5 на постанову слідчого про видачу транспортного засобу від 23.12.2024 про скасування постанови слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_12 та визначення місця зберігання автомобіля «Honda CR-V», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_2 , належного ОСОБА_8 , долучити до матеріалів кримінального провадження та надати оцінку висловленим у ній доводам у ході судового розгляду.

У задоволенні заяви потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про забезпечення позову від 14.01.2025 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Повний текст виготовлений та проголошений 23.01.2025 о 16:00 годині.

Головуючий: ОСОБА_1