Справа № 132/1986/23
Провадження №1-кп/132/98/25
Вирок

Іменем України

12 лютого 2025 року Калинівський районний суд Вінницької області

в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Калинівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 від 28 лютого 2023 року, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області, українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 23.05.2018 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт; 04.11.2022 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч.5 ст. 407 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, до покарання у виді штрафу,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

Прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури

у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 ,

Обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 18.01.2022, уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України терміном дії 3 роки.

У подальшому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 10 (по стройовій частині) від 18.01.2022 військовослужбовця військової служби за контрактом ОСОБА_3 , зараховано до списків особового складу військової частини і всі види забезпечення та його призначено на посаду розвідника - радиста групи управління та зв`язку роти спеціальної розвідки військової частини НОМЕР_1 яка дислокується за адресою; АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Згідно вимог п.п. 1, З ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України, оголошено воєнний стан та після його затвердження 24.02.2022 Верховною Радою України цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні розпочався воєнний стан, який діє по даний час.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_3 , під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист

Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

У відповідності до п. п. 144-4 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

09.01.2023 до військової частини НОМЕР_1 надійшов вирок Вінницького міського суду Вінницької області (справа № 127/16516/22) від 04.11.2022.

У відповідності до п. 144-5 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпункту "е" пункту 1, підпункту "е" пункту 2, підпункту «в» пункту з частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту з частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Згідно з підпунктом «в» п. З ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України розвідник - радист групи управління та зв`язку роти спеціальної розвідки військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2022 (справа № 127/16516/22), ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначено йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 53 КПК України, вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якшо таку скаргу не було подано.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2022 набув законної сили 06.12.2022.

Того ж дня, 06.12.2022 у розвідника - радиста групи управління та зв`язку роти спеціальної розвідки військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 , який був присутнім 04.11.2022 на проголошенні вироку Вінницького міського суду Вінницької області (справа № 127/16516/22) та достовірно знав, що вказаний вирок не пов`язаний з покаранням у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання, виник умисел на тимчасове ухилення від проходження військової служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 в порушення вищевказаних нормативно - правових актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командирів 06.12.2022 о 9 год. 00 хв. не прибув на ранкове шикування особового складу до військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_3 ухилявся від проходження військової служби, перебуваючи за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його із проходженням військової служби до 24.05.2023.

За період відсутності ОСОБА_3 у військовій частині НОМЕР_1 у період часу з 06.12.2022 по 24.05.2023 ОСОБА_3 вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2022 по справі № 127/16516/22 не виконав, штраф в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян не сплатив.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав обставини, викладені в обвинувальному акті даного кримінального провадження, щодо повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Враховуючи думку учасників судового процесу, суд визнав недоцільним досліджувати інші докази по кримінальному провадженню, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин.

З урахуванням думки учасників судового провадження, суд вважає необхідним допитати в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_3 , а також дослідити докази, що характеризують обвинуваченого.

Також обвинуваченому ОСОБА_3 суд роз`яснив, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному визнав повністю за обставин вказаних в обвинувальному акті. Суду показав, що після того, як його перевели в 59 бригаду, командир бригади з нього знущався, тому він 06.12.2022 о 9 год. 00 хв. не прибув на ранкове шикування особового складу до військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , а перебував за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із проходженням військової служби до 24.05.2023. У вчиненому щиро розкаюється та бажає в подальшому проходити військову службу.

На досудовому слідстві дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є його щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, в ході досудового розслідування не встановлено.

По даному кримінальному провадженню цивільний позов не заявлявся.

Витрати на залучення експертів та речові докази відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України (в редакції станом на день вчинення кримінального правопорушення), за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З урахуванням особи винного, ступеня сприяння обвинуваченого у проведенні досудового розслідування щодо нього, характеру і тяжкості підозри, наявності суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, відсутність тяжких наслідків, а також те, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проходження військової служби характеризується задовільно, у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра на обліку не перебуває, обставини, які пом`якшують його покарання, а саме те, що він щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, суд прийшов до висновку, що обставини цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, а також його критичне ставлення до скоєного, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, відсутність тяжких наслідків, а також те, що ОСОБА_3 виконував бойові завдання на лінії зіткнення, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в подальшому бажає проходити військову службу, за місцем проходження військової служби характеризується задовільно, за місцем проживання характеризується позитивно, перебував на обліку у лікаря-психіатра з 30.01.2004 по 01.03.2004 з діагнозом: «Змішаний розлад поведінки та емоцій. Енурез неорганічний, нічний, первинний», на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, обставини, які пом`якшують його покарання, а саме те, що він щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, суд вважає, що наявні підстави для застосування ст. 69 КК України, та призначення ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 5 ст.407 КК України, оскільки судом встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Міра покарання для обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на два роки є достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, що відповідає загальним засадам призначення покарання.

Також при обранні міри покарання суд враховує думку прокурора про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Крім того, беручи до уваги вищенаведені обставини і особу обвинуваченого, суд погоджується з тим, що доцільно застосувати до обвинуваченого ст. 62 КК України та покарання у виді позбавлення волі замінити на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на два роки, що буде необхідним і достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.

При цьому, суд враховує роз`яснення дані в пунктах 2 і 3 постанови №15 від 28.12.1996 (із змінами, внесеними постановою №17 від 26.12.2003) «Про практику призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні» у яких Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні може бути застосований і до військовослужбовців, які вчинили злочини середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі, за умови, що суд, враховуючи особу винного й обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дійде висновку про можливість призначення такого покарання. Судам потрібно мати на увазі, що призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні може бути застосоване не тільки у випадках, коли це безпосередньо передбачено санкцією статті закону, за якою засуджується військовослужбовець, а й тоді, коли суд вважатиме за можливе (з урахуванням обставин справи та даних про особу засудженого) замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні протягом того самого строку.

Призначення такого основного покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Згідно ухвали Калинівського міського суду Вінницької області від 14.01.2025 до обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, з покладенням обов`язків, передбаченими ч.5 ст. 194 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, з покладенням обов`язків, передбаченими ч.5 ст. 194 КПК України, до набрання вироком законної сили слід залишити без змін у зв`язку з відсутністю підстав для його зміни або скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, тобто більш м`яке ніж передбачене санкцією статті, у вигляді 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 62 КК України замінити обвинуваченому ОСОБА_3 призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 2 (два) роки.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_3 залишити без змін обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, з покладенням обов`язків, передбаченими ч.5 ст. 194 КПК України.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскарженим до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії вироку.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ ОСОБА_1