Справа №345/6518/24
Провадження № 1-кп/345/400/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2024 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000230, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2024, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 заподіяв умисні легкі тілесні ушкодження ОСОБА_5 .

Кримінальне правопорушення вчинене за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , 16.11.2024, близько 17:30 год., перебуваючи по місцю свого проживання у помешканні АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих, особистих неприязних відносин, після розпиття спиртних напоїв із співмешканкою ОСОБА_5 , розпочав словесний конфлікт із пасинком ОСОБА_6 .

В ході словесної суперечки, у ОСОБА_4 виник протиправний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , Котра в цей час захищала сина.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 всупереч вимогам ст.. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», діючи умисно, на ґрунті виниклих особистих неприязних, з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи їх настання, обхопивши потерпілу ОСОБА_5 , руками за шию, притиснув її до стіни та умисно наніс декілька ударів ступнями ніг по її ногам, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців у ділянці правої ноги, як згідно висновку судово-медичного експерта від 18.11.2024 відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, наявна достатня кількість доказів для обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні умисних дій, які виразились в заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

21.11.2024 р. між обвинуваченим та потерпілою була укладена угода про примирення у відповідності до вимог ст. 468, 469, 471, 473, 474 КПК України. Відповідно до умов даної угоди сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України. Врахували пом`якшуючі і обтяжуючі покарання обставини, характер і ступень суспільної небезпеки вчиненого, дані про особу обвинуваченого та його майновий стан, що обвинувачений раніше не судимий, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю правопорушення, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, із якою спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, та вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини, тому сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що буде необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

У даній угоді зазначені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання, які роз`яснені потерпілій та обвинуваченому. В угоді зазначена дата її укладення та вона скріплена підписами сторін.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив, що він повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Підтвердив, що угода про примирення укладена добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просить її затвердити.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила добровільну згоду на укладену угоду про примирення та пояснила, що їй зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, просила затвердити зазначену угоду.

Прокурор вважає за доцільне затвердити угоду про примирення, укладену між потерпілим та обвинуваченим, як таку, що відповідає вимогам закону.

Заслухавши думку учасників провадження, роз`яснивши їм наслідки укладення та затвердження угоди відповідно до вимог ст. 473 КПК України, з`ясувавши в обвинуваченої чи цілком вона розуміє права і обставини, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України і закону, переконавшись, що укладення сторонами даної угоди є добровільним і відповідає суспільним інтересам, суд вважає, що укладену між потерпілим та підозрюваною угоду про примирення слід затвердити з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі "Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства"). А також у рішеннях в справах " ОСОБА_7 проти України" від 28.10.2010 року та "Боротюк проти України" від 16.12.2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що " … ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі "Сейдович проти Італії")".

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого.

Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 згідно ст. 12 КК України, є кримінальним проступком.

Судом, на виконання вимог ст. 474 КПК України, а також шляхом опитування учасників судового провадження, з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст угоди про примирення, укладеної з потерпілою, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про примирення відповідає вимогам ст. 471 КПК України.

Затверджуючи дану угоду, суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставиною, що обтяжує покарання згідно ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, із якою спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, та вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.

За таких обставин, ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 і узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.

Таким чином, оскільки, умови угоди про примирення, укладеної між потерпілою та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК і КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди.

Підстав для відмови у затвердженні угоди відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Цивільний позов не заявлявся. Судові витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 376, 469, 471, 474-476 КПК України,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення від 21.11.2024 року укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст. 394 КПК України, а саме: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; 3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий: