Номер провадження: 11-сс/813/213/25
Справа № 522/8/25 1-кс/522/3/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.01.2025, якою в межах к/п № 0001781 від 31.12.2024 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вилкове Кілійського р-ну Одеської обл., громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

-підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28.02.2025 включно, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП України в Одеській обл. ОСОБА_8 та застосовано до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28.02.2025 включно, без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. При цьому, слідчий суддя не визначав альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з огляду на такі обставини:

- необхідність утримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою відсутня, подальше його утримання в установі попереднього ув`язнення за відсутності доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, не ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, не дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені в клопотанні ризики, які виправдовують його тримання під вартою.

За таких обставин захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 02.01.2025 та обрати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Позиція інших учасників справи.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_9 , вказавши на обґрунтованість та законність ухвали слідчого судді, доведеність існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді домашнього арешту, з огляду на обставини інкримінованого злочину, пов`язаного із нападом на заволодіння чужим майном, у тому числі, з проникненням до житла, із погрозою застосування насильства, а також враховуючи особу підозрюваного, який раніше судимий за корисливі злочини, немає постійного місця проживання на території м. Одеси, офіційно не працевлаштований, просив у задоволенні скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, натомість прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 до суду не з`явився, у поданих апеляційному суду запереченнях на скаргу просив здійснювати її розгляд за його відсутності.

Враховуючи неявку прокурора в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, на підставі вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі аналізу мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступні обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 31.12.2024 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України (а.с. 102-104), санкція якої передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 8-ми до 15-ти років.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що його підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України є обґрунтованою.

Водночас, колегією суддів встановлено, що під час апеляційного розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що існують заявлені ризики, які виправдовують обрання запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою.

Так, апеляційний суд погоджується із доводами слідчого судді та наголошує, що є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків в зазначеному провадженні, а також вчинення інших кримінальних правопорушень, які обґрунтовані тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк до 15-ти років, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, у підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, він не працевлаштований, тобто не має законних засобів до існування, а тому може продовжувати свою злочинну діяльність та вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч. 1 ст.177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.

Ризик переховування від суду обумовлений тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, покарання за який передбачено лише у виді позбавлення волі, а тому враховуючи суспільну небезпечність інкримінованого діяння, є достатньо підстав вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків в кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Окрім того, апеляційний суд не може виключити існування ризику, який передбаченого п.3) ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що досудове розслідування перебуває на початковій стадії.

Як і наявні підстави стверджувати про існування ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст.177 КПК, з огляду на особу обвинуваченого, який раніше вчиняв корисливі кримінальні правопорушення, проте на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин, пов`язаний у тому числі із погрозою застосування насильства.

Отже, не відповідають дійсності посилання захисника щодо недоведеності органом досудового розслідування наявності в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Відтак, апеляційний суд робить висновок про те, що на даній стадії досудового розслідування процесуальна поведінка підозрюваного ОСОБА_7 вимагає виняткового контролю.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Доводи захисника про наявність у підозрюваного ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків не підтверджені документально, водночас, зазначені обставини не слугували стримуючим фактором щодо невчинення інкримінованих йому злочинів, а тому суттєво не зменшують встановлені апеляційним судом вище ризики та не можуть бути підставою для застосування стосовно нього більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, з огляду також на обставини злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Більш того, запобіжний захід застосований до ОСОБА_7 на визначений строк, а питання доцільності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою буд перевірена слідчим суддею через нетривалий час в порядку, передбаченому ст. 194 КПК України.

З огляду на викладене вище, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов цілком обґрунтованого висновку про доведеність органом досудового розслідування неможливості застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання зазначеним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 197, 370,404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.01.2025, якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 28.02.2025 включно, без визначення застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4