Справа № 464/3935/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1228/24 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 8 листопада 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, без визначеного місця реєстрації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарань, до призначеного покарання частково приєднано 15 (п`ятнадцять) днів невідбутої частини покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 09.01.2024 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 1 (один) рік 15 (п`ятнадцять) днів обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 17 липня 2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання наркотичних речовин без мети збуту, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, проте, не пізніше 18.04.2024, перебуваючи в парку імені святого Папи Римського Павла ІІ, що по вул. Гната Хуткевича у м.Львові поблизу дерева незаконно знайшов (привласнив знайдене) з метою власного вживання три таблетки білого кольору (в блістерах), що містять метадон, який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено та які ОСОБА_7 помістив у ліву кишеню своїх штанів та зберігав при собі, без мети збуту.

18.04.2024 близько 18.20 год. ОСОБА_7 перебуваючи в парку святого Папи Римського Івана Павлв ІІ, що по вул. Гната Хоткевича у м.Львові, поблизу будинку №58Б, що за адресою: м.Львів, пр. Червоної Калини, незаконно зберігаючи при собі раніше знайдені три таблетки білого кольору в блістерах, що містять метадон, який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, був зупинений працівниками поліції. Після чого в ході огляду місця події в ОСОБА_7 було виявлено та вилучено три таблетки білого кольору (в блістерах), що містять метадон, який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, загальною масою 0,0675 грам, які ОСОБА_7 , незаконно зберігав при собі без мети збуту.

Не погоджуючись із цим вироком, прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Сихівського районного суду м. Львова від 8 листопада 2024 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 , пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом часткового приєднання до цього покарання невідбутої частини покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 9 січня 2024 року, яке змінено ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 8 квітня 2024 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 15 днів.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що оскаржений вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, ч. 2 ст. 309 КК України передбачено покарання: штраф від двох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років. Водночас, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 1 року 15 днів обмеження волі застосував покарання, яке не передбачене санкцією ч. 2 ст. 309 КК України. При цьому ні в мотивувальній, ні у резолютивній частині вироку судом не наведено даних про застосування ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 309 КК України, чим допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінального правопорушення перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України, а саме як незаконне придбання та зберігання наркотичних речовин без мети збуту, вчинені протягом року після засудження за цією статтею.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає таке.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню (п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України).

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.

За наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 69 КК України, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. При цьому, у кожному випадку застосування ст. 69 КК України, суд зобов`язаний зазначити про це у мотивувальній та резолютивній частинах вироку (ст. 374 КПК України).

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим за ч. 2 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі; на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарань, до призначеного покарання частково приєднано 15 днів невідбутої частини покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 09 січня 2024 року, та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 15 днів обмеження волі.

Водночас, дії, передбачені в диспозиції ч. 2 ст. 309 КК України, караються штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

При цьому підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються ст. 69 КК України, згідно з якою суд, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, може перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. Ця стаття застосовується у виняткових випадках, за наявності двох визначених у ній підстав.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Втім, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання вказаним вимогам не відповідає, оскільки суд призначив ОСОБА_7 більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією ч. 2 ст. 309 КК України, при цьому вимог ст. 69 КК України щодо обвинуваченого не застосував.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а вирок суду скасувати в частині призначення ОСОБА_7 покарання, з ухваленням нового вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому, колегія суддів, враховуючи положення ст. ст. 50, 65 КК України, вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 1 року позбавлення волі, застосувавши положення ст. 71, пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом часткового приєднання до цього покарання невідбутої частини покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 9 січня 2024 року, яке змінено ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 8 квітня 2024 року, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 15 днів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржений вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині, згідно з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 8 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 71 , пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом часткового приєднання до цього покарання невідбутої частини покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 9 січня 2024 року, яке змінено ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 8 квітня 2024 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 15 днів.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4