Номер провадження 1-кс/201/618/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі заяву захисника ОСОБА_3 про відвід судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_4 від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного 09 грудня 2020 року до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000605 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська надійшла заява захисника ОСОБА_3 про відвід судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_4 від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного 09 грудня 2020 року до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000605 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Заява захисника про відвід судді обґрунтована наступним.

В провадженні судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_4 знаходиться кримінальне провадження, внесене 09 грудня 2020 року до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000605 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України

Посилаючись на положення п. 4 ч. 1 ст. 75, ст. ст. 76, 80, 142 КПК України, захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 вважає, що існують обставини, які виключають участь судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні та розгляді цієї справи, з огляду на те, що суддею 23 січня 2025 року застосовано примусовий привід до обвинуваченої ОСОБА_5 за клопотання прокурора, хоча із звукозапису судового засідання вбачається, що прокурор заявив про необхідність відкладення засідання та сів на своє місце, після цього суд фактично змусив прокурора заявити клопотання про привід.

Крім того, суд послався на недостатність доданих медичних документів про госпіталізацію обвинуваченої, хоча аналогічні медичні документи подавалися суду 24 грудня 2024 року.

Захисник ОСОБА_3 в заяві також посилається на те, що головуючий суддя вже не вперше зловживає інститутом примусового приводу, оскільки 08 серпня 2024 року застосований до обвинуваченої ОСОБА_5 примусовий привід був застосований за відсутності в матеріалах кримінальної справи доказів повідомлення про дату судового засідання 08 серпня 2024 року його підзахисної та всієї сторони захисту.

За наведених обставин, з посиланням на вимоги КПК України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Кодексу ОСОБА_6 та Бангалорських принципів поведінки суддів, просив відвести суддю Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

В судове засідання захисник обвинуваченої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судових засідань 19 та 26 лютого 2025 року двічі не з`явився, спираючись на свою зайнятість в інших процесах, та клопотав про відкладення розгляду справи з цих підстав.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судових засідань 19 та 26 лютого 2025 року двічі не з`явився, спираючись на неможливість прибуття захисника ОСОБА_3 19 лютого 2025 року, в подальшому клопотав про прийняття ним участі в режимі відеоконференції 26 лютого 2025 року, яке надіслав перед судовим засіданням.

Обвинувачена ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час судових засідань, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку смс-повідомлення із судовим викликом останній. Жодних заяв від ОСОБА_5 про причини неприбуття до суду не надходило.

Прокурор ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, через електронну пошту суду 25 лютого 2025 року подав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності та заперечував проти задоволення заяви про відвід судді.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, до канцелярії суду подав заяву про проведення розгляду заяви про відвід судді за його відсутності через сімейні обставини та заперечував проти відводу судді ОСОБА_4 .

Представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, через систему «Електронний суд» 26 лютого 2025 року подала клопотання про проведення судового засідання за її відсутності та відсутності потерпілого ОСОБА_9 . В означеному клопотанні заперечувала проти задоволення заяви про відвід судді ОСОБА_4 посилаючись на те, що незгода сторони захисту із прийнятим рішенням суду щодо приводу обвинуваченої ОСОБА_5 не є підставою для відводу судді із посиланням на позицію викладену ЄСПЛ в справі «Мироненко і Мартенко проти України (заява № 4785/02) та позиції висловлені в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 10 травня 2018 року (справа № 800/592/17) та від 01 жовтня 2018 року (справа № 9901/673/18).

Вирішуючи питання про можливість розгляду заяви про відвід судді ОСОБА_4 за відсутності учасників судового провадження, що не з`явилися, суд виходить з наступного.

Захисник ОСОБА_3 у судові засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце їх проведення, свої мотиви та доводи ретельно виклав у поданій заяві про відвід судді ОСОБА_4 , а тому з огляду на повторну неявку заявника, суд, дотримуючись положень кримінального процесуального закону щодо розумних строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути означену заяву без участі останнього.

Захисник ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судових засідань 19 та 26 лютого 2025 року не з`явився, подав клопотання про прийняття ним участі в режимі відеоконференції 26 лютого 2025 року, яке надіслав безпосередньо перед судовим засіданням, не дотримавшись положень ч. 4 ст. 366 КПК України, які передбачають, що учасник кримінального провадження подає клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Обвинувачена ОСОБА_5 у судові засідання не з`явилася і про причини неявки не повідомила.

Відповідно до довідки секретаря судового засідання провести судове засідання в режимі відеоконференції за участі захисника ОСОБА_7 неможливо у зв`язку із відсутністю інтернет-з`єднання.

Отже, зважаючи на наведені обставини та повторну неявку захисника ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_5 , суд вважає за можливе розглянути означену заяву без участі останніх.

Прокурор ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_9 та його представник - адвокат ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, подавши кожен окремо клопотання про проведення розгляду заяви про відвід судді ОСОБА_4 без їх участі, виклавши свої заперечення та доводи проти її задоволення.

Отже, зважаючи на положення кримінального процесуального закону щодо розумних строків розгляду справи, неявка належно повідомлених учасників судового провадження, які, по суті виклали свою позицію стосовно винесеного на розгляд питання, не перешкоджає розгляду заяви про відвід судді.

Дослідивши заяву про відвід судді, матеріали судової справи, суд приходить до висновку що заява захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про відвід судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_4 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя, та з метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження мають право заявити відвід, який відповідно до частини 5 статті 80 КПК України повинен бути вмотивованим.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Перелік підстав, за наявності яких може бути заявлено відвід судді, передбачений статтею 75 КПК України, а саме: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 76 КПК України.

Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини 1 статті 75 КПК України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Як на підставу для відводу судді ОСОБА_3 посилається на приписи статті 75 КПК України, нормативна конструкція яких, з-поміж іншого, містить узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для відводу судді.

Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Слід зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за необхідне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини, з урахуванням якої згідно з частиною 5 статті 9 КПК України застосовується кримінальне процесуальне законодавство України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене".

Тож іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом уваги до правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 від участі у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням його підзахисної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України (справа № 201/11322/21, провадження №1-кп/201/139/2025) ), суд приймає до уваги те, що, окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, а саме за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, за яких заявлення відводу, у разі відсутності належних, об`єктивних та достатніх доказів, не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Так, викладені адвокатом ОСОБА_3 фактичні обставини та їх обґрунтування у заяві про відвід судді про наявність підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, а саме сумнівів в неупередженості судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_4 , на думку суду, не є переконливими, не підтверджені об`єктивними та достатніми доказами, а тому не можуть бути належною підставою для обґрунтованого сумніву в неупередженості судді при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, виходячи з наступного.

Так, у заяві доводи захисника ОСОБА_3 фактично зводяться до його незгоди із ухваленими суддею ОСОБА_4 процесуальними рішеннями, зокрема, ухвалами про примусовий привід обвинуваченої ОСОБА_5 від 08 серпня 2024 року та від 23 січня 2025 року.

У випадку незгоди з судовим рішенням та викладеними у ньому висновками, кримінальним процесуальним законом передбачено право сторін кримінального провадження на його оскарження.

Тим більше, заперечення на судові рішення, постановлені під час судового розгляду, оскарження яких не передбачено законом, можуть бути включені стороною захисту в апеляційну скаргу на остаточне рішення по справі.

Таким чином, аргументи, якими захисник ОСОБА_3 мотивує свою заяву про відвід судді ОСОБА_4 не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цього судді як з погляду "суб`єктивного критерію", так і з погляду "об`єктивного критерію", якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Отже, суд приходить до переконання, що вказані захисником ОСОБА_3 на обґрунтування заяви про відвід судді, обставини не є об`єктивно виправданими, ґрунтуються на припущеннях і є такими, що не підтверджені належними та достатніми доказами, а відтак заяву про відвід слід залишити без задоволення.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 22, 26, 75, 80-81, 336, 369-372 КПК України , суд-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про відвід судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_4 від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного 09 грудня 2020 року до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000605 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1