Справа № 639/947/23
№ провадження 1-кп/646/119/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000086 від 29.09.2022р. за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.111-1 та ч.1 ст.111-2 КК України,

встановив:

Червонозаводський районний суд м. Харкова здійснює розгляд вищевказаного кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою строком на 60 діб, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, яка підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, частина яких вже досліджена судом. Також прокурор вважає, що існують ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України. Так, на переконання прокурора, про ризик втечі ОСОБА_9 свідчить тяжкість обвинувачення у сукупності з тією обставиною, що до моменту затримання він залишив місце свого проживання у м. Куп`янськ, а органу досудового розслідування не було відоме місце його мешкання. Крім того, прокурор вважає, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків для того, щоб домогтися зміни їх показань, оскільки він обізнаний про обставини особистої ситуації свідків, у тому числі, місця проживання, роботи та сімейного стану свідків. При цьому за встановленою процесуальним законом процедурою суд безпосередньо сприймає показання свідків у судовому засіданні. Тому цей ризик продовжує снувати до моменту безпосереднього отримання показань свідків під час судового розгляду. ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в умовах збройної агресії проти України та воєнного стану. Прокурор вважає, що застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу є неможливим з огляду на вищевказані чинники, а також з урахуванням фактичних обставин інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, які свідчать про підвищений ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_8 заперечував проти клопотання прокурора та заявив клопотання про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , або інший, не пов`язаний з тримання під вартою. В обгрунтування клопотання захисник посилається на тривалість тримання ОСОБА_9 під вартою, а також на те, що докази, якими прокурор мотивує наявність обгрунтованої підозри, ще не досліджувалися безпосередньо судом. Обвинувачення не може бути доведеним без розгляду справи по суті. Ті ж докази, про які зазначає прокурор, не доводять вчинення ОСОБА_9 інкримінованих кримінальних правопорушень. Захисник також вважає, що прокурором не доведено існування ризиків, оскільки не надано суду відповідних доказів. У період з 18.09.2022 по 06.10.2022 ОСОБА_9 був затриманий працівниками УСБУ в Харківській області без складання відповідних документів. При ньому знаходилися його паспорт і телефон. Паспорт був повернутий ОСОБА_9 слідчим лише 10.11.2022. І ці обставини перешкоджали обвинуваченому стати на облік як внутрішньо переміщеній особі. ОСОБА_9 одружений, має на утриманні двох власних малолітніх дітей 2016 та 2019 року народження та одну неповнолітню дитину 2006 р.н. (сина дружини від попереднього шлюбу), позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався. Сама лише тяжкість обвинувачення не може бути підставою для застосування запобіжного заходу. Крім того, при застосуванні запобіжного заходу суд має право, а не обов`язок не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, ст.ст.111-1, 111-2 КК України.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора та заявив клопотання, яким просить змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на тримання під вартою з визначенням розміру застави та у разі її внесення з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. В обґрунтування свого клопотання захисник посилається на тривалість тримання ОСОБА_9 під вартою, а також на те, що з часом інтенсивність ризиків зменшується і лише обґрунтована підозра не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою. Захисник вважає, що обвинувачення не обґрунтоване, не підтверджене допустимими доказами. На переконання захисника частина представлених стороною обвинувачення доказів була отримана з істотним порушенням вимог КПК України. Прокурор Жовтневої окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_5 , звертаючись до слідчого судді з клопотаннями про проведення обшуків та арешту майна, не була включена до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, наслідком чого є недопустимість доказів, отриманих в результаті вищевказаних слідчих (процесуальних) дій. Допитані під час судового розгляду свідки не знайомі з обвинуваченим особисто. Обвинувачений має сім`ю, малолітніх дітей на своєму утриманні, не судимий, має зареєстроване місце проживання та місце роботи, а також ряд рухомого та нерухомого майна у власності, що свідчить про існування у нього міцних соціальних зв`язків. Крім того, згідно з ч.6 ст.176 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід, про що зазначив у своєму рішенні від 19.06.2024р. Конституційний Суд України. Захисник вважає, що з урахуваннях цих обставин запобіжний захід ОСОБА_9 може бути змінений або суд повинен визначити розмір застави як альтернативний триманню під вартою запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора та підтримав клопотання захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , посилаючись на недоведеність прокурором ризиків, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження ризику втечі. Крім того ОСОБА_9 не може здійснювати вплив на свідків, оскільки місцезнаходження тих з них, хто ще не допитаний у суді, не відомо стороні обвинувачення.

Обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора та підтримав клопотання та доводи своїх захисників.

Прокурор заперечувала проти доводів сторони захисту.

Вислухавши сторони, дослідивши доводи їх клопотань, суд приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.11.2022р. до ОСОБА_9 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.111-1 та ч. 1 ст.111-2 КК України, які є кримінальним проступком та особливо тяжким злочином відповідно та за які передбачене покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років (за ч.1 ст.111-1 КК) та у виді позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої (за ч.1 ст.111-2 КК).

Обґрунтована підозра це інформація, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача, що обвинувачений, можливо, вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

При цьому оцінка доказів, які досліджуються під час судового розгляду, надається за його результатами на відповідній стадії (у нарадчій кімнаті), коли суд аналізує кожен доказ окремо та усі докази у їх сукупності та взаємозв`язку.

Виключення можуть становити очевидно недопустимі докази, дослідження яких неможливе у судовому засіданні за правилами ч. 2 ст. 89 КПК України. Проте, судом не встановлено очевидної недопустимості доказів. Отже, суд наддасть їм оцінку у нарадчій кімнаті.

Суд вже зазначав у попередніх ухвалах, що висновок про недоведеність інкримінованого обвинувачення може мати місце лише за результатами судового розгляду. А на цій стадії судового розгляду суд оцінює інкриміноване обвинувачення лише з точки зору наявність інформації, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений, міг вчинити інкриміновані злочини.

Це стосується і доводів сторони захисту про відсутність у прокурора відповідних повноважень у кримінальному провадженні.

Отже, посилаючись на відсутність доказів вчинення ОСОБА_9 інкримінованих йому дій, сторона захисту плутає поняття «обгрунтована підозра» та «доведеність обвинувачення».

Окрім обгрунтованої підозри існують ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, ризик переховування обвинуваченого від суду та ризик незаконного впливу на свідків.

Так, ОСОБА_9 є уродженцем м. Куп`янськ Харківської області, громадянином України, одруженим, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, має зареєстроване місце проживання у с. Петропавлівка Куп`янського району Харківської області, раніше не судимий, працює директором Приватного підприємства «Полесадсервіс». Отже, зареєстроване місце проживання та місце роботи знаходиться у прикордонному з Російською Федерацією районі, на відстані менш ніж у 40 км до державного кордону України з Російською Федерацією. Куп`янський район на цей час частково перебуває під окупацією державою-агресором та відноситься до територій, де ведуться бойові дії. Тому на цій території органи державної влади України мають обмежені можливості контролю державного кордону України з Російською Федерацією та умовної лінії між підконтрольною державній владі територією України та тимчасово окупованою територією України.

При цьому ОСОБА_9 обвинувачується у пособництві державі-агресору протягом окупації Куп`янського району, зокрема, шляхом встановлення дружніх контактів зі співробітниками спецслужби держави-агресора, отримання дозвільних документів у сфері торгівлі від представників окупаційної влади, а також передачі матеріальних ресурсів до Російської Федерації. Враховуючи наявність обґрунтованої підозри, це дає достатні підстави вважати, що у обвинуваченого існують соціальні зв`язки з представниками окупаційної влади держави-агресора, а отже на території Російської Федерації та суміжних з Куп`янським районом тимчасово окупованих територіях України.

З огляду на серйозність обвинувачення та, відповідно тяжкість можливих правових наслідків кримінально-правового переслідування ОСОБА_9 державою, ці обставини свідчать про існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

Наявність у обвинуваченого дружини та неповнолітніх дітей, а також місця проживання у м. Харкові, де його дружина та діти проживають як внутрішньо переміщені особи, не є гарантією його належної поведінки та запобіжником ризику втечі, враховуючи тяжкість можливих правових наслідків для нього в результаті кримінального переслідування.

У сім`ї обвинуваченого відсутній тривалий зв`язок з м. Харковом, в якому дружина та діти обвинуваченого проживають як внутрішньо переміщені особи.

Також існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків з урахуванням обізнаності обвинуваченого з обставинами особистої ситуації свідків, які є місцевими мешканцями м. Куп`янська та Куп`янського району, де проживав та працював ОСОБА_9 , а також з огляду на тяжкість інкримінованого йому обвинувачення.

Крім того, під час допиту у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 вона повідомила, що на її номер у застосунку «Telegam» від дружини обвинуваченого приходили погрозливі повідомлення, які та згодом видалила, але свідок встигла зробити скриншоти цього листування.

Після допиту свідка ОСОБА_11 головуючим було зроблене повторне попередження присутній у судовому засіданні дружині обвинуваченого ОСОБА_12 у зв`язку з невиконанням нею розпорядження головуючого припинити порушувати порядок у залі судового засідання, оскільки ОСОБА_12 висловлювалася без дозволу головуючого. При цьому свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що ці висловлювання були адресовані їй та носили негативний характер.

З часом вищевказані ризики зменшилися, однак досі залишаються актуальними.

У попередніх ухвалах суд вже надавав відповіді на доводи сторони захисту щодо рішення Конституційного Суду України, предметом розгляду якого було питання конституційності положень ч.6 ст.176 КПК України у чинній редакції, то ця правова норма передбачає, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Так, суд вже зазначав, що п.5 ч.1 ст.176 КПК України не встановлює правила безальтернативності запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Рішенням від 19.06.2024 КСУ визнав такою, що відповідає Конституції України (є конституційною), частину шосту статті 176 Кримінального процесуального кодексу України. Конституційний Суд України зазначив, що статтю 176 Кодексу Законом України „Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки від 14 квітня 2022 року № 2198-IX доповнено частиною шостою задля захисту національних інтересів України, захисту української державності „від злочинів проти національної і громадської безпеки, та недопущення ухилення винними особами від відбуття кримінального покарання за вчинення злочинів вказаної категорії, а також злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку. Унаслідок таких законодавчих змін за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовують лише під час дії воєнного стану, за наявності ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, до осіб, яких підозрюють або обвинувачують у вчиненні певного переліку злочинів (статті 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України). Конституційний Суд України вбачає правомірною мету, з якою законодавець доповнив частиною шостою статтю 176 Кодексу, маючи намір посилити захист суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України за рахунок установлення вказаною нормою Кодексу тимчасово (на період дії воєнного стану) особливого порядку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до осіб, яких підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів, які за тяжкістю й характером є наднебезпечними в умовах воєнного стану.

Крім того, КСУ наголосив, що з огляду на приписи статті 131, частин першої, третьої статті 176, статті 177, частини першої статті 183 Кодексу, запобіжні заходи у кримінальному провадженні використовують для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного або обвинуваченого, тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим серед таких запобіжних заходів, як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, оскільки під час його застосування особу позбавляють свободи. Водночас такий запобіжний захід порівняно з указаними більш м`якими запобіжними заходами за певних умов може стати єдиним дійсно дієвим й обґрунтованим запобіжним заходом для виконання завдань кримінального провадження, зокрема, в умовах воєнного стану, коли забезпечення правопорядку в державі ускладнено, а масові загрози життю і здоров`ю людей, іншим їхнім засадничим правам і свободам надвисокі. За таких умов без тримання особи під вартою, особливо якщо така потреба зумовлена тяжкістю й характером злочинів, у яких підозрюють або обвинувачують особу, наявністю ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, практично неможливо буде забезпечити виконання цією особою процесуальних обов`язків, запобігти її спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, іншій неналежній процесуальній поведінці, що перешкоджатиме здійсненню кримінального провадження або й зовсім унеможливить його й створюватиме у зв`язку із цим загрози низці публічних інтересів.

Що стосується права суду не визначати розмір застави при застосуванні такого запобіжного заходу як тримання під вартою, то воно надано нормою абзацу восьмого частини четвертої статті 183 КПК України, відповідно до якої під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

У цьому кримінальному провадженні існує суспільний інтерес, пов`язаний з особливою вразливістю публічних інтересів в період дії воєнного стану та необхідністю захисту національної безпеки держави у зв`язку з невиправданою збройною агресією РФ проти України, її посяганням на суверенітет та територіальну цілісність України.

Кримінальні правопорушення, вчинення яких інкримінується ОСОБА_9 , відносяться до тих, які посягають на основи національної безпеки України, сфера якої під час воєнного стану та в умовах невиправданої військової агресії РФ проти України, є особливо вразливою.

З урахуванням всіх вищенаведених обставин суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні, який може бути забезпечений триманням обвинуваченого під вартою, переважає право обвинуваченого на свободу.

Також суд приймає до уваги високий ступінь складності кримінального провадження з огляду на його предмет, кількість учасників кримінального провадження, а також обсяг письмових та речових доказів.

Враховуючи всі вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що єдиним ефективним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та запобігти ризикам втечі та незаконного впливу на свідків, є тримання під вартою.

За правилами абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не визначає розмір застави з огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тяжкість обвинувачення, а також обставини, які свідчать про ризики переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків.

Застосування застави можливе тоді, коли суд переконається, що ризик втратити внесену заставу утримує підозрюваного, обвинуваченого від вчинення дій, які можуть перешкодити правосуддю. Тобто застава повинна бути достатньою гарантією для стримування обвинуваченого від дій, які можуть перешкоджати завданням кримінального провадження.

В той же час, з урахуванням серйозності обвинувачення та наведених вище ризиків у суду немає впевненості, що застава або інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_9 покладених на нього процесуальних обов`язків та гарантує запобіганню ризикам втечі та незаконного впливу на свідків.

Отже, проаналізувавши усі вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт та застава (як альтернативний запобіжний захід) не зможуть забезпечити задач кримінального провадження та гарантувати належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Подальше тримання ОСОБА_9 під вартою є виправданим через існування дійсного суспільного інтересу, який, незважаючи на правила презумпції невинуватості, переважує правило поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 183, 199, 369-372 КПК Україні, суд,-

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотань захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 травня 2025 року включно.

Строк дії ухвали до 15 травня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, якщо він перебуває під вартою - у той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3