1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/2660/23 1-кп/335/214/2025
09 січня 2025 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
В провадженні суду на стадії судового слідства перебуває дане кримінальне провадження.
Крім того, вказує про те, що підписи та рукописні записи в протоколі обшуку від 05.01.2023 року, проведеного у місті Запоріжжі, по вулиці Товстого, будинок 18, від його імені виконано іншою особою.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримала клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , просила їх задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотань обвинуваченого.
Вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши наявні матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно положень ч. 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
Відповідно до положень ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
Відповідно до вимог ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру та спеціальної конфіскації.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Також, відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
За п. 4 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є: змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Таким чином, у відповідності до загальних засад кримінального провадження та основних засад судочинства, закріплених у законі, сторони кримінального провадження повинні самостійно обґрунтувати у судовому засіданні правову позицію, що викладена у клопотанні.
Разом з тим, у клопотанні про призначення експертизи не вказано на підтвердження, спростування чи з`ясування яких саме обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України слід встановити, необхідно провести вказану експертизу і яке значення для справи мають висновки такої експертизи.
Між тим, з доводів клопотання обвинуваченого слідує, що він вважає, що під час досудового розслідування зазначені ним документи сфальсифіковано невстановленою особою шляхом підробки.
З огляду на викладене підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про призначення судової почеркознавчої експертизи в рамках даного кримінального провадження немає.
Щодо клопотання про обстеження його мобільного телефону оператора «Лайф» з номером НОМЕР_1 в порядку ст. 268 КПК України, суд вважає дане клопотання необґрунтованим, оскільки обвинуваченим у своєму клопотанні не зазначено на підтвердження, спростування чи з`ясування яких саме обставин, що підлягають встановленню судом в межах судового розгляду згідно ч. 1 ст. 337 КПК України, необхідно здійснити таке обстеження.
Матеріали судового провадження містять достатньо відомостей для перевірки дотримання органом досудового розслідування належного порядку затримання та тримання особи під вартою, вручення повідомлення про підозру.
Щодо визнання недопустимими речових доказів, зокрема: шкіряних чоботів «Міда» 44 розміру та ноутбуку «НР» у білому корпусі в порядку ст.ст. 87, 89 КПК України, слід зазначити наступне.
За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
При наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.
На час розгляду даного клопотання конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не наведено, крім того, оцінка судом законності проведених у ході досудового розслідування процесуальних дій та прийнятих слідчим чи прокурором рішень виключно на підставі доказів, наданих стороною захисту, порушить засаду змагальності, згідно з якою сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів та інших доказів.
В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, наведені у клопотанні обвинуваченого підлягають дослідженню та оцінці судом під час ухвалення остаточного рішення за результатами судового розгляду кримінального провадження у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини Стаття 6§1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди зазначати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007§30). При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).
На підставі викладеного, в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про призначення судової почеркознавчої експертизи, про обстеження мобільного телефону, про повторне дослідження доказів, про визнання доказів недопустимими, слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 242, 369-371 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ :
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про призначення судової почеркознавчої експертизи, про обстеження мобільного телефону, про повторне дослідження доказів, про визнання доказів недопустимими відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1