Справа № 577/4871/24
Провадження № 1-в/577/169/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2024 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

представника ДУ «Конотопська ВК (№130)» ОСОБА_4 ,

засудженої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Конотоп клопотання в.о. начальника Державної установи «Конотопська виправна колонія (№130)» ОСОБА_6 про звільнення засудженої ОСОБА_5 від покарання призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Київ від 12.06.2024 року внаслідок декриміналізації Закону,-

ВСТАНОВИВ:

В.о. начальника Державної установи «Конотопська виправна колонія (№130)» (далі ДУ «КВК (№130)» звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_5 від покарання призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Київ від 12.06.2024 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі за текстом Закон № 3886-ІХ).

Представник ДУ «КВК (№130)» ОСОБА_4 та засуджена ОСОБА_7 , кожен окремо, клопотання підтримали фактично пославшись на доводи викладені у зверненні.

Прокурор не заперечує задоволенню.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженої, суд дійшов такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_5 вбачається, що вона відбуває покарання у ДУ «КВК (№130)» призначене за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2024 року згідно якого засуджена за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до 03 років 06 місяців позбавлення волі.

Як вказано у наведеному вироку 31.05.2023 року, приблизно о 11 годині 49 хвилин, ОСОБА_5 , перебувала у приміщені магазину «Новус», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де ходила по торгівельному залу даного магазину та роздивлялася різні товари. В цей час, у останньої виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме майна, що належить ТОВ «НОВУС УКРАЇНА». Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, в умовах дії воєнного стану, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_5 наблизилась до відкритого стенду з різноманітними товарами, який знаходився неподалік касової зони магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та взяла з вітрини стартові пакети мобільного оператору «МТС», у кількості 13 штук, закупівельною вартістю 80,00 грн. за 1 шт., а всього на загальну суму 1040,00 грн., які поклала до пакету чорного кольору, якій тримала в правій руці. Однак, відразу ж на виході з приміщення магазину була зупинена працівником охорони, що фактично позбавило ОСОБА_5 можливості розпорядитися викраденим майном на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_5 виконала усі дії, які вважала необхідними доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, оскільки на виході із вказаного вище магазину остання була зупинена працівником охорони магазину «Новус». Своїми злочинними діями ОСОБА_5 намагалась завдати матеріального збитку ТОВ «НОВУС Україна» на загальну суму 1040,00 грн..

Відповідно до Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, кримінальна відповідальність за відповідними частинами статей 185 КК України настає лише у разі, якщо заволодіння чужим майном не є дрібним, тобто його вартість перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент вчинення.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відтак, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка) чи заволодіння чужим майном шляхом обману, за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Цим підпунктом передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, який на 01.01.2023 року (рік вчинення крадіжки) становив 2684 грн.

Отже враховуючи, що ОСОБА_5 згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2024 року завдала потерпілому матеріальної шкоди на суму, що значно менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки та шахрайства, тобто вчинене нею діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд дійшов висновку про необхідність звільнення засудженої від призначеного покарання за наведеним вироком, відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України.

За таких обставин, враховуючи часткову декриміналізацію, введену Законом №3886-ІХ, на підставі ст. 5 та ч.2 ст.74 КК України, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2024 року за ч.2 ст. 15 ч. 4 ст.185 КК України.

Разом з цим, суд вважає за потрібне зазначити, наступне.

Як встановлено судом ОСОБА_5 засуджена вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2024 року за ч.1 ст.309, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, на підставі яких призначено їй покарання: за ч.1 ст.309 КК України у вигляді 1 (одного) року пробаційного нагляду; за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69, ст.69-1 КК України, у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, із урахуванням вимог ст.72 КК України, призначено обвинуваченій ОСОБА_5 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України призначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Дарницького районного суду м.Києва від 07.08.2023 року, більш суворим призначеним даним вироком, у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Звільнення ОСОБА_5 від покарання за ч.2 ст. 15 ч. 4 ст.185 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння впливає на остаточне покарання, призначене їй вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2024 року.

Отже, на даний час ОСОБА_5 є засудженою вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2024 року за ч. 1 ст. 309 України до покарання у вигляді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

Водночас суд вважає за необхідним застосувати ч.4 ст.70 КК України, оскільки за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи, що засуджена ОСОБА_8 07.08.2023 року була засуджена вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч.1 ст. 309 КК України до 3 місяців арешту. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2021 року та остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць позбавлення волі, тому суд на підставі ч.4 ст. 70 КК України вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2024 року, більш суворим призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 07.08.2023 року, у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст. 336,537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання в.о. начальника Державної установи «Конотопська виправна колонія (№130)» ОСОБА_6 про звільнення засудженої ОСОБА_8 від покарання призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2024 року внаслідок декриміналізації Закону.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України негайно звільнити засуджену ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від покарання, призначеного за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2024 року за ч.2 ст. 15 , ч. 4 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати засудженою вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2024 року за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

На підставі ч.4 ст.70 КК України призначити ОСОБА_5 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2024 року, більш суворим призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 07.08.2023 року, у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 29 листопада 2024 року.

СуддяОСОБА_1