КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1309/2025 Категорія: ч. 3 ст. 365 КК України
ЄУН: 758/5744/16-к Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000434, внесеного до ЄРДР 12 лютого 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року), ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року), ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 384 КК України (в редакції Закону від 16 травня 2013 року), за апеляційними скаргами прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 ; представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 ; представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 - адвоката ОСОБА_19 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року у кримінальному провадженні № 0000434, внесеному до ЄРДР 12 лютого 2016 року,

за участю учасників апеляційного розгляду:

прокурора ОСОБА_20

представників потерпілих ОСОБА_10

ОСОБА_19

захисника ОСОБА_21

обвинуваченого ОСОБА_6

представників цивільного відповідача ОСОБА_22

ОСОБА_23

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 , будучи призначений наказом від 14 листопада 2012 року № 622о/с начальника ГУМВС України в м. Києві на посаду командира роти № 1 полку міліції особливого призначення «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві (далі - ПМОП «Беркут»), та маючи спеціальне звання - майор міліції, присвоєне наказом МВС України від 30 жовтня 2010 року № 1068 о/с, згідно зі статтею 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23 грудня 1993 року, будучи працівником правоохоронного органу, на якого відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України від 28 червня 1996 року, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року покладено обов`язки діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України, та являючись службовою особою, вчинив низку злочинів проти правосуддя та у сфері службової діяльності 23 січня 2014 року за таких обставин.

Починаючи з 22 листопада 2013 року, у місті Києві на Майдані Незалежності розпочалися безстрокові мирні збори громадян на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України.

З метою залякування учасників акцій протесту службові особи Міністерства внутрішніх справ України та органів прокуратури України у період січня-лютого 2014 року неодноразово організовували незаконну і силову протидію учасникам протестів. Бажаючи зберегти якнайдовше владні повноваження в інтересах особистого збагачення та усунути перешкоди з боку учасників громадських рухів «Євромайдан» і «Автомайдан», припинити будь-які масові збори, мітинги, вуличні походи та інші акції, вищі посадові особи держави розробили механізм вчинення злочину, який полягав у залякуванні громадян, застосуванні до них насильства, притягненні значної кількості осіб до кримінальної відповідальності за участь у масових акціях та обранні підозрюваним найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Для безперешкодної реалізації своїх злочинних намірів вищі посадові особи держави залучили до їх виконання підлеглих службових осіб правоохоронних органів.

Зокрема, у січні 2014 року в місті Києві невстановленими слідством службовими особами з числа керівництва МВС України була надана незаконна вказівка оперативним працівникам ГУМВС України в м. Києві, спецпідрозділу ПМОП «Беркут», військовослужбовцям внутрішніх військ та іншим виявляти і затримувати громадян, які можуть бути причетні до участі у масових мирних акціях протесту із застосуванням до них насильства, примусово доставляти їх до районних управлінь ГУМВС України в м. Києві для подальшого притягнення їх до кримінальної відповідальності нібито за хуліганство чи масові заворушення. Такі дії правоохоронців, на думку організаторів, повинні були залякати інших учасників мирних акцій та спонукати їх відмовитися від участі в них.

У такий спосіб у січні 2014 року був задіяний злочинний механізм силового придушення будь-яких зборів, мітингів та інших мирних акцій протесту громадян проти існуючої на той час влади під керівництвом екс-президента ОСОБА_24 .

Тоді ж, у січні 2014 року, в місті Києві, невстановленими слідством особами доведено до відома працівників правоохоронних органів явно незаконну вказівку вищих посадових осіб держави про необхідність виявлення, вчинення насильницьких дій, затримання і притягнення завідомо невинних учасників мирних громадських акцій «Євромайдан» і «Автомайдан» до кримінальної відповідальності та подальшого обрання їм запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою.

Так, невстановлені досудовим розслідуванням особи розробили план щодо затримання активістів - учасників мирних громадських акцій «Євромайдан» і «Автомайдан», відповідно до якого працівники оперативних підрозділів міліції виявляли та відстежували активістів, із залученням цивільних осіб (так званих «тітушок») провокували конфлікт з ними, а співробітники ПМОП «Беркут» під виглядом забезпечення охорони громадського порядку, із застосуванням насильства та заподіяння тілесних ушкоджень затримували їх, спричиняли ушкодження автомобілям, доставляли до райуправлінь міліції міста Києва, де складали завідомо неправдиві офіційні документи та надавали показання про нібито вчинення цими активістами хуліганських дій, опору працівникам міліції, участі в масових заворушеннях тощо.

Окремі працівники правоохоронних органів, зокрема, з числа ГУМВС України в місті Києві, спецпідрозділу міліції «Беркут», у тому числі ОСОБА_6 , погодилися вчинити такі незаконні дії.

При цьому вказані службові особи розраховували одержати для себе неправомірну вигоду у вигляді подальшого сприяння з боку керівництва у кар`єрному рості, яке могло відбутися після успішного виконання злочинного завдання на ґрунті сформованого вищим керівництвом враження про них, як про сумлінних працівників та прихильників тогочасної влади.

19 січня 2014 року протистояння між учасниками акцій протесту та правоохоронними органами перейшли в активні дії, передусім в центральній частині міста Києва, зокрема, в Печерському районі на вулиці Грушевського та прилеглих до цієї вулиці територіях. У зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень учасники акцій протесту каретами швидкої медичної допомоги доставлялися до лікувальних закладів міста Києва, де їм надавалась медична допомога.

З метою забезпечення громадського порядку, запобігання незаконним діям правоохоронних органів щодо безпідставного затримання учасників акцій протестів, невідкладного сповіщення учасників мирних акцій про можливі провокаційні дії, а також для запобігання таким неправомірним діям з боку прихильників влади, у тому числі так званих тітушок, у місті Києві громадяни здійснювали добровільне систематичне чергування в окремих лікувальних закладах міста Києва. На вулицях столиці таке чергування також здійснювалося учасниками громадського руху «Автомайдан».

Зокрема, відповідний пост чергування був створений громадськими активістами та функціонував у Київській міській клінічній лікарні № 17 (надалі КМКЛ № 17) по пров. Лабораторному, 12 у м. Києві. Тоді ж, у січні 2014 року, діючи на виконання вищезазначеної вказівки вищих посадових осіб держави і Міністерства внутрішніх справ України, невстановленими досудовим розслідуванням особами з числа керівництва та працівників ГУМВС України в місті Києві, у тому числі ПМОП «Беркут», розроблено план спеціальної операції щодо затримання активістів - учасників мирних громадських акцій «Євромайдан» і «Автомайдан», поблизу КМКЛ № 17, відповідно до якого працівники оперативних підрозділів міліції із залученням цивільних осіб (так званих «тітушок») повинні були спровокувати конфлікт з активістами, а співробітники ПМОП «Беркут» під виглядом нібито забезпечення охорони громадського порядку, із застосуванням насильства та заподіяння тілесних ушкоджень, затримати їх, завдати ушкодження їх транспортним засобам для унеможливлення подальшого використання, доставити до райуправлінь міліції міста Києва, де скласти завідомо неправдиві офіційні документи та надати показання про нібито участь цих осіб у масових заворушеннях, порушення громадського порядку та опору працівникам міліції для подальшого притягнення їх до кримінальної відповідальності.

Відповідно до зазначеного злочинного плану невстановлені оперативні співробітники міліції залучили до вчинення злочину декількох схильних до вчинення кримінальних правопорушень цивільних осіб спортивної статури з інших регіонів країни (так званих «тітушок»), з якими 23 січня 2014 року близько 01.30 год. прибули до цієї лікарні, де намагалися спровокувати конфлікт та сутичку з патріотично налаштованими громадянами - представниками «Афганської сотні» самооборони Майдану, які здійснювали чергування біля лікарні.

У свою чергу 22 січня 2014 року невстановлені особи з числа керівництва ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в місті Києві довели до відома ОСОБА_6 та надали йому вказівку щодо забезпечення виконання силової частини указаного плану разом з працівниками підпорядкованої йому роти, на що він погодився, вступивши таким чином у змову на вчинення злочину. На виконання цього плану 23 січня 2014 року близько 01.30 год. ОСОБА_6 разом з окремими працівниками підпорядкованої йому роти на службовому автобусі марки ПАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням міліціонера-водія ОСОБА_25 прибув на провулок Лабораторний, 1, неподалік лікарні, де став очікувати на обумовлений сигнал від інших співучасників злочину про початок силових дій із затримання активістів.

Приблизно о 02.40 год. 23 січня 2014 року учасники громадського руху «Автомайдан» та патріотично налаштовані громадяни ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_13 та ОСОБА_28 на автомобілі Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності останньому, ОСОБА_14 на належному йому автомобілі марки Subaru Impreza, державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_29 і ОСОБА_11 на автомобілі марки Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_30 , ОСОБА_31 та ОСОБА_12 на автомобілі Jeep Grand Cherokee, державний номерний знак НОМЕР_5 , а також ОСОБА_32 та ОСОБА_17 на належному останньому автомобілі Volkswagen Amarok, державний номерний знак НОМЕР_6 , дізнавшись з ефіру каналу програми «Зелло» від ОСОБА_33 про провокаційні дії групи громадян поряд із вказаною вище лікарнею, прибули на вулицю Щорса, яка розташована неподалік від лікарні, припаркували автомобілі біля будинку № 25 на узбіччі проїзної частини дороги, вийшли з транспортних засобів, підійшли до групи громадян - зазначених вище «тітушок», які стояли на тротуарі, та розпочали розмову з приводу обставин перебування їх в місті Києві, мети приїзду до столиці тощо, не вчиняючи жодних неправомірних дій. У той же час «тітушки» намагалися спровокувати конфліктну ситуацію та сутичку. При цьому ОСОБА_13 і ОСОБА_31 залишилися в салонах автомобілів.

Далі, приблизно о 02.55 год. до зазначених вище громадян, які перебували на тротуарі поряд з будинком № 25 по вул. Щорса в місті Києві, з метою координації своїх дій, спрямованих на досягнення злочинного умислу, підійшли оперативні працівники ГУ МВС України в місті Києві і, будучи в цивільному одязі та не представляючись співробітниками міліції, приєдналися до розмови указаних осіб. У цей же час, діючи на виконання розробленого плану, одним з працівників оперативних підрозділів міліції засобами зв`язку подано сигнал ОСОБА_6 про необхідність затримання активістів.

Відразу ж після отримання указаного сигналу, приблизно о 03 год. 23 січня 2014 року, ОСОБА_6 разом з працівниками підпорядкованої йому роти на службовому автобусі марки ПАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням міліціонера-водія ОСОБА_25 під`їхав до будинку № 25 по вул. Щорса в м. Києві, де, діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 2, 15, 34, 39, 64, 68 Конституції України, п. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 1 - 5, 10, 20 Закону України «Про міліцію», Присяги працівника органів внутрішніх справ України, Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР від 27 лютого 1991 року № 49, з метою затримання та подальшого притягнення до кримінальної відповідальності громадян за участь у мирних акціях протесту, переслідуючи намір залякування та припинення як ними, так і іншими учасниками громадського руху «Автомайдан», участі у цьому русі, достовірно знаючи про відсутність підстав для затримання та наочно переконавшись у цьому, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та настання наслідків у вигляді шкоди для здоров`я громадян і спричинення їм матеріальних збитків, перевищуючи владу та явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, розуміючи, що його вказівки є обов`язковими до виконання підлеглими працівниками, віддав підпорядкованим йому працівникам незаконний наказ затримати учасників руху «Автомайдан» із застосуванням до них фізичної сили і спеціальних засобів, а також пошкодити їхні транспортні засоби, приєднавшись таким чином до активних дій до вчинення злочину відповідно до розробленого службовими особами із числа керівництва ГУМВС України в м. Києві плану та залучивши до реалізації свого злочинного наміру підпорядкованих працівників, вступивши з ними в попередню змову.

Виконуючи явно незаконний наказ, співробітники роти № 1 ПМОП «Беркут», діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_6 , в порушення вимог ст. ст. 2, 15, 34, 39, 64, 68 Конституції України, п. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1?5, 10, 20 Закону України «Про міліцію», Присяги працівника органів внутрішніх справ України, Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР від 27 лютого 1991 року № 49, з метою затримання та подальшого притягнення до кримінальної відповідальності осіб, і, таким чином, для їх залякування за участь у мирних протестах, не маючи законних підстав для застосування фізичної сили та спеціальних засобів, явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та настання наслідків у вигляді шкоди для здоров`я громадян і спричинення їм матеріальних збитків, вчиняючи дії, що ображають особисту гідність громадян, застосували заходи фізичного впливу, а саме прийоми рукопашного бою, а також завдали численні удари руками та ногами, у тому числі, спеціальними засобами - «ПР-73», в область тулуба, ніг та голови ОСОБА_29 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_34 , ОСОБА_13 , які перебували на тротуарі, проїзній частині дороги поряд з будинком № 25 по вул. Щорса в місті Києві, а також в автомобілях, припаркованих на узбіччі дороги.

Крім того, працівники оперативної роти № 1 ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в місті Києві, діючи умисно, за попередньою змовою між собою та з ОСОБА_6 , явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та настання наслідків у вигляді матеріальної шкоди власникам автомобілів, що перебували на узбіччі проїзної частини по вул. Щорса в місті Києві навпроти будинку № 25, завдали численні удари спецзасобами «ПР-73», руками та ногами по кузову, склу та іншим частинам автомобілів: Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_4 , Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_2 , Subaru Impreza, державний номерний знак НОМЕР_3 , Jeep Grand Cherokee, державний номерний знак НОМЕР_5 , та Volkswagen Amarok, державний номерний знак НОМЕР_6 , пошкодивши таким чином указані транспортні засоби.

У цей час ОСОБА_6 , діючи на виконання злочинного умислу за попередньою змовою групою осіб, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та настання наслідків у вигляді шкоди для здоров`я громадян та матеріальних збитків, безпосередньо керував діями підлеглих міліціонерів, пов`язаними із безпідставним застосуванням фізичної сили та спеціальних засобів, завданням тілесних ушкоджень потерпілим та пошкодженням автомобілів, особисто брав участь у затриманні зазначених громадян, погоджуючи своєю присутністю і власним прикладом дії підпорядкованих йому працівників спецпідрозділу, контролював та координував їх, подавляючи при цьому разом з ними волю потерпілих до супротиву.

Спричинивши тілесні ушкодження вказаним особам та, тим самим, подолавши супротив потерпілих, співробітники оперативної роти № 1 ПМОП «Беркут», діючи на виконання вказівки їх безпосереднього керівника ОСОБА_6 , помістили ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 до службового автобуса ПАЗ, державний номерний знак « НОМЕР_1 » і повезли до Печерського РУ ГУМВС України в місті Києві. При цьому під час руху в автобусі співробітники спецпідрозділу «Беркут» продовжили завдавати потерпілим удари в різні частини тіла та знущались над ними, незаконно обшукували кишені їх одягу, чим умисно ображали особисту гідність потерпілих, завдавали їм фізичних та моральних страждань.

У цей час ОСОБА_6 , перебуваючи у салоні вказаного автобуса, будучи поруч зі своїми підлеглими працівниками, безпосередньо керував вчиненням ними дій, пов`язаних із безпідставним застосуванням фізичної сили та спеціальних засобів, спричиненням тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_29 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_35 , ОСОБА_13 .

Прибувши 23 січня 2014 року близько 03.20 год. до внутрішнього двору Печерського РУ ГУ МВС України в місті Києві на вул. Московській, 30, в місті Києві, працівники оперативної роти № 1 ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в місті Києві за наказом ОСОБА_6 із застосуванням фізичної сили вивели ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 із службового автобуса та, діючи умисно, в порушення вищенаведених нормативно-правових актів, явно виходячи за межі наданих їм прав і повноважень, вчиняючи дії, що ображають особисту гідність громадян, повторно завдали множинні удари руками та ногами по різним частинам тулуба і голови затриманих, знущались над ними, ходили по рукам та ногам затриманих, незаконно обшукували кишені їх одягу, чим умисно ображали особисту гідність потерпілих, завдавали їм моральних страждань та фізичного болю.

У цей час, тобто 23 січня 2014 року близько 03.20 год. ОСОБА_6 перебував поруч зі своїми підлеглими працівниками у внутрішньому дворі Печерського РУ ГУ МВС України в місті Києві на вул. Московській, 30, та безпосередньо керував вчиненням ними злочинних дій, пов`язаних з безпідставним застосуванням фізичної сили та спеціальних засобів, спричиненням тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_29 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_35 , ОСОБА_13 .

Отримавши відмову від невстановленого працівника Печерського РУ ГУ МВС України в місті Києві про документальне оформлення та поміщення затриманих у вказане райуправління міліції, ОСОБА_6 , діючи на виконання вказівки та за погодженням з невстановленими керівниками столичного ПМОП «Беркут» та ГУМВС України в м. Києві, 23 січня 2014 року близько 03.40 год. надав особовому складу підпорядкованої роти спецпідрозділу помістити затриманих до службового автобуса та доставити до Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, що ними і було виконано.

При цьому під час руху в автобусі співробітники спецпідрозділу «Беркут», за попередньою змовою групою осіб, явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та настання наслідків у вигляді шкоди для здоров`я громадян, в черговий раз застосували заходи фізичного впливу: прийоми рукопашного бою, численні удари руками та ногами, спеціальними засобами - «ПР-73», в область тулуба, ніг та голови зазначених громадян, чим умисно ображали особисту гідність потерпілих, завдавали їм фізичних та моральних страждань.

У цей час ОСОБА_6 , перебуваючи у салоні вказаного автобуса, будучи поруч зі своїми підлеглими працівниками, безпосередньо керував вчиненням ними дій, пов`язаних з безпідставним застосуванням фізичної сили та спеціальних засобів, завданням тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_29 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_35 , ОСОБА_13 .

У подальшому, 23 січня 2014 року, приблизно о 04 год., з метою доведення свого злочинного умислу до логічного завершення, ОСОБА_6 та вищевказані працівники ПМОП «Беркут» доставили затриманих до Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві по вул. О. Кошиця, 3а, де передали ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 слідчим для притягнення до кримінальної відповідальності за, нібито, участь в хуліганських діях. При цьому, діючи на виконання раніше розробленого злочинного плану та для надання, нібито, законного вигляду своїм протиправним діям, ОСОБА_6 у приміщенні Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві на вул. О. Кошиця, 3а, власноручно написав рапорт про затримання ним разом з особовим складом оперативної роти № 1 ПМОП «Беркут» при ГУ МВС України в місті Києві 23 січня 2014 року о 02.30 год. на вул. Щорса в м. Києві ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 за, нібито, вчинення ними хуліганських дій.

Внаслідок вищевказаних злочинних дій командира оперативної роти № 1 ПМОП «Беркут» при ГУ МВС України в місті Києві ОСОБА_6 , у період часу з 03 до 04 год. 23 січня 2014 року ним та співробітниками ПМОП «Беркут» поблизу будинку № 25 по вулиці Щорса, а також у службовому автобусі ПАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , та на території Печерського РУ ГУ МВС України в місті Києві на вул. Московській, 30, у зв`язку з протиправним застосуванням фізичної сили та спеціальних засобів заподіяно тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості наступним громадянам:

1. ОСОБА_14 - відкриту черепно-мозкову травму: множинні синці обличчя; рану слизової верхньої губи (6,0х1,5х1,5 см); підвивих 21 зуба; переломи кісток носа без зміщення; переломи - суглобового відростка нижньої щелепи справа; по потилично-соскоподібному шву та нижньої частини лямбдоподібного шва справа; закриту травму лівої кисті: садна лівої кисті; крайовий перелом голівки 2-ї п`ястної кістки (зі зміщенням уламків); садна у ділянці правої кисті, які у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень;

2. ОСОБА_12 - закриту черепно-мозкову травму: струс головного мозку, забійну рану лобної ділянки справа, множинні садна, синці обличчя, підшкірний крововилив тім`яної ділянки; закриту травму лівої кисті: уламковий внутрішньо-суглобовий перелом дистального третини 2 п`ястної кістки зі зміщенням уламків; підшкірні крововиливи (синці) лівої та правої лопаткової ділянок, задньої поверхні грудної клітки справа, поперекової ділянки справа, правого плеча, правого стегна в верхній та нижній третині, правої гомілки в верхній та середній третині, лівого стегна в середній та нижній третині, лівого колінного суглоба, які у своїй сукупності відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

3. ОСОБА_29 - закриту черепно-мозкову травму: струс головного мозку, садна голови; садна лівої кисті, які у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень;

4. ОСОБА_13 - підшкірні гематоми лівої тім`яно-скроневої ділянки, лівого надпліччя, лівої лопаткової ділянки, задньо-бокової поверхні грудної клітки зліва, правого стегна по задній поверхні, лівого стегна по задній поверхні, правої гомілки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менше, ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я);

5. ОСОБА_36 - закриту черепно-мозкова травму: струс головного мозку, забійні рани тім`яної ділянки зліва, лобно-скроневої ділянки, лівої вушної раковини на фоні підшкірного крововиливу; підшкірні крововиливи (гематоми) лівого плеча в верхній третині правого плеча верхній третині, правого колінного суглоба, верхньої третини правої гомілки по передній поверхні, по внутрішній поверхні в середній третині, правого стегна по задній поверхні, лівого стегна по задній поверхні, лівої сідниці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менше, ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я);

6. ОСОБА_11 - синець у ділянці середньої третини лівого стегна (6,0х4,0 см); синець у ділянці правого ліктя; садно у ділянці скроні справа; синець під правим оком (6,0х3,0 см), садно навколовушної ділянки зліва (5,0х3,0 см); рана у ділянці правої брови (2,0х1 см), які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менше, ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я);

Також у результаті таких протиправних дій ОСОБА_6 грубо порушено встановлену ст. 28 Конституції України заборону катувань, жорстокого та принижуючого гідність поводження, а також гарантоване ст. 29 Конституції України право на свободу та особисту недоторканність, що спричинило глибоке обурення усіх верств населення України та викликало різко негативну реакцію суспільства, чим підірвано авторитет правоохоронних органів державної влади, зокрема Міністерства внутрішніх справ України.

У сукупності завдання шкоди правам, свободам та інтересам вищевказаних потерпілих, спричинення їм тілесних ушкоджень і фізичного болю, а також заподіяння шкоди державним інтересам у вигляді підриву авторитету органів влади є тяжкими наслідками.

Крім того, внаслідок вищевказаних злочинних дій ОСОБА_6 та співробітників підпорядкованої ним роти умисно пошкоджено такі автомобілі та їх власникам завдано матеріальних збитків:

1. Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_4 та власнику ОСОБА_37 заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 146329,59 (сто сорок шість тисяч триста двадцять дев`ять грн. п`ятдесят дев`ять коп.).

2. Jeep Grand Cherokee, державний номерний знак НОМЕР_5 та власнику ОСОБА_12 заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 35768,68 грн. (тридцять п`ять тисяч сімсот шістдесят вісім грн. шістдесят вісім коп.).

3. Subaru Impreza, державний номерний знак НОМЕР_3 та власнику ОСОБА_14 , заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 40305,90 грн. (сорок тисяч триста п`ять грн. дев`яносто коп.).

4. Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_2 та власнику ОСОБА_28 заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 31147,73 грн. (тридцять одна тисяча сто сорок сім грн. сімдесят три коп.).

5. Volkswagen Amarok, державний номерний знак НОМЕР_6 та власнику ОСОБА_17 заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 13916,77 грн. (тринадцять тисяч дев`ятсот шістнадцять грн. 77 коп.).

Вказаними вище протиправними діями, вчиненими ОСОБА_6 , як командиром оперативної роти № 1 полку міліції особливого призначення «Беркут», у зв`язку з пошкодженням автомобілів ним та за його наказом співробітниками ПМОП «Беркут» у сукупності спричинено матеріальних збитків ОСОБА_30 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_28 та ОСОБА_17 на загальну суму 267468,67 грн. (двісті шістдесят сім тисяч чотириста шістдесят вісім гривень шістдесят сім копійок), що є також тяжкими наслідками, оскільки у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян.

Крім того, ОСОБА_6 , будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою, цієї ж ночі - 23 січня 2014 року, повторно перевищив владу та надані службові повноваження, що супроводжувалося насильством до громадських активістів, учасників руху «Автомайдан» та інших громадян за таких обставин.

Так, в ніч з 22 на 23 січня 2014 року після затримання ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_29 , ОСОБА_38 , ОСОБА_14 і ОСОБА_13 інші громадські активісти, учасники руху «Автомайдан» та патріотично налаштовані громадяни намагалися їх розшукати шляхом здійснення патрулювання вулиць міста Києва та координації своїх дій за допомогою зв`язку програми «Зелло». При цьому активісти помилково вважали, що затримані ще можуть перебувати в автобусах співробітників ПМОП «Беркут», які несли службу в столиці.

У свою чергу ОСОБА_6 , залишивши в Дарницькому РУ ГУ МВС України в м. Києві затриманих на вулиці Щорса активістів, 23 січня 2014 року близько 04.35 год. приїхав на службовому автобусі ПАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ввіреним йому складом оперативної роти № 1 ПМОП «Беркут» в Міський сад (Маріїнський парк), що розташований поряд з вулицею Грушевського в місті Києві, за місцем дислокації на той час керівництва столичного полку «Беркут», інших правоохоронців та їх резервів для несення служби по охороні громадського порядку.

У цей же період часу, приблизно з 04.30 год. до 04.50 год. на Кріпосному провулку в м. Києві співробітники оперативної роти № 2 ПМОП «Беркут» при ГУ МВС України в м. Києві під керівництвом командира роти ОСОБА_39 із застосуванням насильства та заподіянням тілесних ушкоджень незаконно затримували громадських активістів руху «Євромайдан» ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 та журналіста Інтернет-видання Lenta.ru з російської федерації ОСОБА_50 , які приїхали з Європейської площі на мікроавтобусі Volkswagen Transporter T5 жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_7 , під керуванням ОСОБА_51 з наміром приєднатися до учасників руху «Автомайдан» для надання їм допомоги у пошуку зниклих активістів.

Отримавши інформацію про побиття працівниками «Беркуту» вищевказаних осіб, учасники громадського руху «Автомайдан» та патріотично налаштовані громадяни ОСОБА_16 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 та ОСОБА_54 на автомобілі Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_8 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та ОСОБА_57 на автомобілі Nissan X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_9 , ОСОБА_58 на автомобілі Range Rover Sport, державний номерний знак НОМЕР_10 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 та ОСОБА_62 на автомобілі Nissan Qashqai, державний номерний знак НОМЕР_11 , ОСОБА_63 та ОСОБА_64 на автомобілі Mazda, державний номерний знак НОМЕР_12 , а також інші особи приблизно о 04.40 год. 23 січня 2014 року прибули до перехрестя вулиці Грушевського та Кріпосного провулку в м. Києві, однак, будучи заблокованими працівниками підрозділів ДПС ДАІ та «Беркут» та не маючи змоги заїхати на Кріпосний провулок до місця затримання активістів, вимушено зупинилися на проїзній частині вулиці Грушевського. Також до вказаного перехрестя під`їхав таксист ОСОБА_65 на автомобілі Dacia Logan, державний номерний знак НОМЕР_13 , з пасажирами ОСОБА_66 та ОСОБА_67 .

У цей же час одним з керівників ПМОП «Беркут» на виконання раніше наданої вказівки невстановлених осіб щодо силової протидії учасникам мирних акцій надано явно злочинний наказ із перевищенням влади безпідставно затримати із застосуванням насильства для подальшого незаконного притягнення до кримінальної відповідальності вищевказаних учасників громадського руху «Автомайдан», які там перебували, на що ОСОБА_6 надав свою згоду, вступивши таким чином в зговір на вчинення злочину.

Відразу ж після отримання цієї вказівки 23 січня 2014 року приблизно о 04.40 год. ОСОБА_6 разом з підпорядкованими йому працівниками ПМОП «Беркут» при ГУ МВС України в м. Києві на службовому автобусі марки ПАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням міліціонера-водія ОСОБА_25 під`їхав до перехрестя вулиці Грушевського та Кріпосного провулку в м. Києві, де, діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 2, 15, 34, 39, 64, 68 Конституції України, п. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1-5, 10, 20 Закону України «Про міліцію», Присяги працівника органів внутрішніх справ України, Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР від 27 січня 1991 року № 49, з метою затримання та подальшого притягнення до кримінальної відповідальності громадян за участь у мирних акціях протесту, переслідуючи намір залякування та припинення як ними, так і іншими учасниками громадського руху «Автомайдан» участі у цьому русі, достовірно знаючи про відсутність підстав для затримання, візуально переконавшись у мирному характері поведінки пасажирів вищезазначених цивільних транспортних засобів, безпорадності перед працівниками ПМОП «Беркут» та їх перебуванні в салонах автомобілів із зачиненими дверима, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та настання наслідків у вигляді шкоди для здоров`я громадян і спричинення їм матеріальних збитків, перевищуючи владу та явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, розуміючи, що його вказівки є обов`язковими до виконання підлеглими працівниками, віддав підпорядкованим йому працівникам незаконний наказ затримати учасників руху «Автомайдан» із застосуванням до них фізичної сили і спеціальних засобів, а також пошкодити їх транспортні засоби, приєднавшись таким чином до активних дій щодо вчинення злочину відповідно до розробленого службовими особами із числа керівництва ГУМВС України в м. Києві плану та залучивши до реалізації свого злочинного наміру підпорядкованих працівників, вступивши з ними в попередню змову.

Виконуючи явно незаконний наказ ОСОБА_6 , невстановлені на теперішній час досудовим розслідуванням у повному обсязі працівники оперативної роти № 1 та інші окремі працівники ПМОП «Беркут» при ГУ МВС України в місті Києві, перебуваючи 23 січня 2014 року близько 04.40 год. на перехресті вулиці Грушевського та Кріпосного провулку в м. Києві, діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_6 , в порушення вимог ст. ст. 2, 15, 34, 39, 64, 68 Конституції України, п. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 1-5, 10, 20 Закону України «Про міліцію», Присяги працівника органів внутрішніх справ України, Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР від 27 лютого 1991 року № 49, з метою затримання та подальшого притягнення до кримінальної відповідальності осіб, і, таким чином, для їх залякування за участь у мирних протестах, візуально переконавшись у мирному характері поведінки пасажирів вищезазначених цивільних транспортних засобів, безпорадності перед працівниками ПМОП «Беркут» та їх перебуванні в салонах автомобілів із зачиненими дверима, не маючи законних підстав для застосування фізичної сили та спеціальних засобів, явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та настання наслідків у вигляді шкоди для здоров`я громадян і спричинення їм матеріальних збитків, вчиняючи дії, що ображають особисту гідність громадян, витягли з автомобілів та застосували заходи фізичного впливу, а саме прийоми рукопашного бою, а також завдали численні удари руками та ногами, у тому числі спеціальними засобами - «ПР-73», в область тулуба, ніг, рук та голови ОСОБА_16 , ОСОБА_52 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 та ОСОБА_75 .

Крім того, співробітники ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в місті Києві, діючи умисно, за попередньою змовою між собою та з ОСОБА_6 , явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та настання наслідків у вигляді матеріальної шкоди власникам, що перебували на вулиці Грушевського в місті Києві, на виконання наказів ОСОБА_6 щодо застосування фізичної сили та спеціальних засобів з метою залякування та припинення як цими, так і іншими учасниками громадського руху «Автомайдан» участі у цьому русі та патрулюванні вулиць міста Києва задля недопущення порушень громадського порядку, завдали множинні удари спецзасобами «ПР-73», руками та ногами по кузову та склу автомобілів: Nissan X-Trail, д.н.з НОМЕР_9 , Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_8 , Dacia Logan, державний номерний знак НОМЕР_13 , Range Rover Sport, державний номерний знак НОМЕР_10 , Nissan Qashqai, державний номерний знак НОМЕР_11 , Mazda, державний номерний знак НОМЕР_12 та іншим, пошкодивши таким чином указані транспортні засоби.

У цей час ОСОБА_6 , діючи на виконання злочинного умислу за попередньою змовою групою осіб, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та настання наслідків у вигляді шкоди для здоров`я громадян та матеріальних збитків, безпосередньо керував діями підлеглих міліціонерів, пов`язаними із безпідставним застосуванням фізичної сили та спеціальних засобів, завданням тілесних ушкоджень потерпілим та пошкодженням автомобілів, особисто брав участь у затриманні зазначених громадян, погоджуючи своєю присутністю і власним прикладом дії підпорядкованих йому працівників спецпідрозділу, контролював та координував їх, подавляючи при цьому разом з ними волю потерпілих до супротиву.

Спричинивши тілесні ушкодження вказаним особам та, тим самим, подолавши супротив потерпілих, співробітники ПМОП «Беркут», діючи на виконання вказівки їх безпосереднього керівника ОСОБА_6 , примусово помістили ОСОБА_16 , ОСОБА_52 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_9 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 та ОСОБА_81 до службового автобуса і повезли на територію Міського саду в місті Києві. При цьому під час руху в автобусі співробітники спецпідрозділу «Беркут» продовжили завдавати потерпілим удари в різні частини тіла.

У цей час ОСОБА_6 , перебуваючи у салоні вказаного автобуса, будучи поруч зі своїми підлеглими працівниками, безпосередньо керував вчиненням ними дій, пов`язаних з безпідставним застосуванням фізичної сили та спеціальних засобів, спричиненням тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_16 , ОСОБА_52 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 ОСОБА_70 , ОСОБА_9 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 та ОСОБА_82 .

У подальшому, 23 січня 2014 року близько 04.55 год. невстановлені на теперішній час досудовим розслідуванням у повному обсязі працівники ПМОП «Беркут» під керівництвом командира роти ОСОБА_6 на службовому автобусі марки ПАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , разом із вказаними вище потерпілими прибули на територію Міського саду, розташованого в місті Києві від станції метро «Арсенальна» до стадіону «Динамо», де, вивівши останніх на вулицю, не маючи законних підстав для застосування фізичної сили та спеціальних засобів, в порушення вищевказаних вимог Конституції України, Конвенції з прав людини, Закону України «Про міліцію» та Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР від 27 лютого 1991 року № 49, явно виходячи за межі наданих їм при охороні громадського порядку прав і повноважень, вчиняючи дії, що ображають особисту гідність громадян, продовжили завдавати множинні удари руками та ногами по різним частинам тулуба а також по головам громадян ОСОБА_16 , ОСОБА_80 , ОСОБА_78 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_9 та ОСОБА_83 , і знущатись над ними, погрожуючи кримінальною відповідальністю за участь у масових заворушеннях, незаконно обшукували кишені їх одягу, примушуючи останніх стояти на колінах без верхнього одягу при низькій температурі повітря, на морозі, співати патріотичні пісні, відмовлятись від ідеалів, за які ті виходили на мирні акції протесту, чим умисно ображали особисту гідність потерпілих, завдавали їм моральних страждань. При цьому ОСОБА_79 та ОСОБА_52 відпустили.

У цей час ОСОБА_6 перебував поруч зі своїми підлеглими працівниками на території Міського саду та безпосередньо спостерігав за вчиненням ними злочинних дій, пов`язаних із безпідставним застосуванням фізичної сили та спеціальних засобів, спричиненням тілесних ушкоджень потерпілим. Крім того, він, будучи представником влади, командиром оперативної роти ПМОП «Беркут», діючи умисно, продовжував контролювати та координувати їхній протиправні дії, тобто сам був співвиконавцем перевищення влади і службових повноважень.

У подальшому, 23 січня 2014 року приблизно о 06 год., з метою доведення свого злочинного умислу до логічного завершення ОСОБА_6 та підпорядковані йому працівники ПМОП «Беркут» доставили затриманих ОСОБА_16 , ОСОБА_80 , ОСОБА_78 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_9 та ОСОБА_81 до Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві по вул. Маршала Малиновського, 2а, де, за попередньою змовою групою осіб, явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та настання наслідків у вигляді шкоди для здоров`я громадян, в черговий раз застосували заходи фізичного впливу: прийоми рукопашного бою, численні удари руками та ногами, спеціальними засобами - «ПР-73», в область тулуба, ніг та голови зазначених громадян та передали їх слідчим для притягнення до кримінальної відповідальності за нібито участь в хуліганських діях.

Внаслідок вищевказаних злочинних дій ОСОБА_6 у період часу з 04.40 год. до 06 год. 23 січня 2014 року ним та співробітниками ПМОП «Беркут» на перехресті вулиці Грушевського та Кріпосного провулку у службовому автобусі ПАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , на території Міського саду та Оболонського РУ ГУ МВС України в місті Києві на вул. Маршала Малиновського, 2а в місті Києві у зв`язку з протиправним застосуванням фізичної сили та спеціальних засобів було заподіяно фізичний біль ОСОБА_72 , ОСОБА_52 , ОСОБА_69 , ОСОБА_73 , ОСОБА_84 , ОСОБА_74 , ОСОБА_68 , а також легкі тілесні ушкодження таким громадянам:

1. ОСОБА_85 - закриту черепно-мозкова травму: струс головного мозку, синці на повіках обох очей; синці лівої поперекової ділянки, лівої здухвинної ділянки, лівого променево-зап`ясткового суглоба,

2, ОСОБА_9 - закриту черепно-мозкова травму: струс головного мозку, синці на повіках обох очей, правої тім`яної ділянки лівої скроневої ділянки, садна обох завушних ділянок та вушних раковин; синці правого передпліччя, грудної клітки, поперекової ділянки справа,

3, ОСОБА_18 - забійну рану волосистої частини голови; підшкірний крововилив правої тім`яної ділянки; закриту травму грудної клітки: забій-розрив правої легені в сегментах S6, S10 з явищами пневмотораксу (наявність повітря в плевральній порожнині); синці правого колінного суглоба та нижньої третини гомілки,

4, ОСОБА_86 - забійну рану волосистої частини голови, верхньої губи, численні садна обличчя, забій грудної клітки,

Також у результаті таких протиправних дій ОСОБА_6 грубо порушено встановлену ст. 28 Конституції України заборону катувань, жорстокого та принижуючого гідність поводження, а також гарантоване ст. 29 Конституції України право на свободу та особисту недоторканність, що спричинило глибоке обурення усіх верств населення України та викликало різко негативну реакцію суспільства, чим підірвано авторитет правоохоронних органів державної влади, зокрема Міністерства внутрішніх справ України.

Внаслідок вищевказаних злочинних дій командира оперативної роти № 1 ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_6 у період з 04.40 год. до 06 год. 23 січня 2014 року ним та невстановленими на теперішній час досудовим розслідуванням у повному обсязі працівниками ПМОП «Беркут» на перехресті вул. Грушевського та Кріпосного провулку в м. Києві умисно пошкоджено автомобілі та їх власникам завдано матеріальних збитків:

1. Nissan X-Trail, д.н.з НОМЕР_9 , та власнику ОСОБА_87 заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 189849,60 грн. (сто вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок дев`ять грн. шістдесят коп.);

2. Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_8 , та власнику ОСОБА_16 заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 35587,30 грн. (тридцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят сім грн. тридцять коп.);

3. Dacia Logan, державний номерний знак НОМЕР_13 , та власнику ОСОБА_88 заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 82482,40 грн. (вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят дві грн. сорок коп.);

4. Range Rover Sport, державний номерний знак НОМЕР_10 , власника ОСОБА_89 ;

5. Nissan Qashqai, державний номерний знак НОМЕР_11 , власника ОСОБА_90 ;

6. Mazda, державний номерний знак НОМЕР_12 , та власнику ОСОБА_91 заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 16332,13 грн. (шістнадцять тисяч триста тридцять дві грн. тринадцять коп.).

Вказаними вище протиправними діями, вчиненими ОСОБА_6 , як командиром оперативної роти № 1 полку міліції особливого призначення «Беркут», у зв`язку з пошкодженням автомобілів ним та за його наказом співробітниками ПМОП «Беркут» в сукупності спричинено матеріальних збитків ОСОБА_16 , ОСОБА_73 , ОСОБА_92 та ОСОБА_72 на загальну суму 324251,43 грн. (триста двадцять чотири тисячі двісті п`ятдесят одна грн. сорок три коп.), що є тяжкими наслідками, оскільки у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян.

У сукупності завдання шкоди правам, свободам та інтересам вищевказаних потерпілих, спричинення їм тілесних ушкоджень і фізичного болю, матеріальних збитків, а також заподіяння шкоди державним інтересам у вигляді підриву авторитету органів влади є тяжкими наслідками.

Крім того, ОСОБА_6 , будучи призначеним відповідно до наказу від 14 листопада 2012 року № 622 о/с начальника ГУМВС України в м. Києві на посаду командира оперативної роти № 1 ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в місті Києві, якому наказом МВС України від 30 жовтня 2010 року № 1068 о/с присвоєне спеціальне звання - майор міліції, являючись згідно зі статтею 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23 грудня 1993 року службовою особою та працівником правоохоронного органу, 23 січня 2014 року у період часу з 04 год. до 04.20 год., перебуваючи у приміщенні Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві на вул. О.Кошиця, 3а, м. Київ, діючи умисно, з метою штучного створення підстав для, нібито, законного затримання учасників громадського руху «Автомайдан», яких він доставив до райуправління міліції, а також доказів щодо їх причетності до вчинення злочину, особисто склав шляхом написання офіційний документ - рапорт на ім`я начальника Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, до якого вніс завідомо неправдиві відомості про затримання ним разом з підпорядкованими йому працівниками 23 січня 2014 року близько 02.30 год. на вул. Щорса у м. Києві учасників громадських рухів «Автомайдан» і «Євромайдан» ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 та ОСОБА_14 за, нібито, вчинення ними хуліганських дій, а саме порушення громадського порядку, бійку із застосуванням зброї, а також опір працівникам міліції.

Надалі, на підставі указаного рапорту та наданих показань допитаних як свідків співробітників спецпідрорзділу «Беркут», ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 та ОСОБА_14 слідчими Дарницького РУГУ затримано в порядку ст. 208 КПК України у кримінальному провадженні № 0000461 та 23 січня 2014 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КПК України (в редакції від 16 січня 2014 року), яку 24 січня 2014 року змінено на ч. 3 ст. 296 КК України, а слідчими суддями Дарницького районного суду м. Києва до них застосовано запобіжні заходи - тримання під вартою, чим грубо порушено їх конституційні права на свободу та особисту недоторканність.

Крім того, ОСОБА_6 , будучи призначеним відповідно до наказу від 14 листопада 2012 року № 622 о/с начальника ГУМВС України в м. Києві на посаду командира оперативної роти № 1 ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в місті Києві, якому наказом МВС України від 30 жовтня 2010 року № 1068 о/с присвоєне спеціальне звання - майор міліції, будучи згідно зі статтею 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу та службовою особою, на якого відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» покладено обов`язки діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України, після доставлення раніше затриманих ОСОБА_16 , ОСОБА_80 , ОСОБА_78 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_9 , ОСОБА_93 та ОСОБА_83 до Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві 23 січня 2014 року приблизно у період часу з 06 до 12 год., перебуваючи на території Оболонського РУ ГУ МВС України в місті Києві за адресою: вул. Маршала Малиновського, 2а, м. Київ, перевищуючи владу та надані йому повноваження, діючи в порушення вимог вищевказаних нормативно-правових актів, усвідомлюючи, що його вказівки та накази є обов`язковими для виконання підлеглими міліціонерами, з метою штучного створення підстав для затримання та доказів про причетність до вчинення тяжкого злочину указаних осіб, віддав незаконний наказ підпорядкованим йому на той час працівникам ПМОП «Беркут» при ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 і ОСОБА_105 на складання завідомо неправдивих офіційних документів - рапортів на ім`я начальника Оболонського РУ ГУ МВС України в місті Києві з завідомо неправдивими відомостями про затримання вказаних вище осіб за, нібито, вчинення ними хуліганських дій, а саме порушення громадського порядку та опору працівникам міліції, а також надав незаконний наказ підпорядкованим йому працівниками ПМОП «Беркут» при ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 на надання ними завідомо неправдивих показань як свідків у кримінальному провадженні № 0000506, допитаних слідчими Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві про, нібито, хуліганські дії ОСОБА_16 , ОСОБА_80 , ОСОБА_78 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_9 , ОСОБА_93 та ОСОБА_83 і вчинення опору працівникам міліції, поєднане з обвинуваченням їх у тяжкому злочині.

На виконання його протиправного наказу підпорядковані йому працівники ПМОП «Беркут» при ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , ОСОБА_112 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 , ОСОБА_116 і ОСОБА_105 , усвідомлюючи, що доставлені ними громадяни в ході затримання, а також за обставин, що передували затриманню, не вчинювали протиправних дій, 23 січня 2014 року склали завідомо неправдиві офіційні документи - рапорти на ім`я начальника Оболонського РУ ГУ МВС України в місті Києві із завідомо неправдивими відомостями про затримання вказаних вище осіб за, нібито, вчинення ними хуліганських дій та опору працівникам міліції, а ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_112 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 надали слідчим Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві завідомо неправдиві показання як свідки у кримінальному провадженні № 0000506, поєднані із штучним створенням доказів та з обвинуваченням їх у тяжкому злочині про нібито порушення потерпілими ОСОБА_16 , ОСОБА_117 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_9 , ОСОБА_121 та ОСОБА_66 громадського порядку і вчинення опору працівникам міліції, зокрема, що, нібито, указані та інші особи 23 січня 2014 року близько 5 години на перехресті вулиці Грушевського та Кріпосного провулку в м. Києві блокували і били службовий автотранспорт міліції, кидали каміння та інші предмети в правоохоронців, завдавали їм удари палицями та металевими предметами, висловлювали на адресу працівників міліції погрози та нецензурні вислови, що не відповідало дійсності.

Складені ними рапорти цього ж дня долучені до матеріалів кримінального провадження № 0000506 та разом з наданими завідомо неправдивими показаннями стали підставою для затримання в порядку ст. 208 КПК України слідчими Оболонського РУ ГУ МВС у місті Києві ОСОБА_16 , ОСОБА_78 , ОСОБА_9 , ОСОБА_51 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_122 , ОСОБА_47 , ОСОБА_45 та ОСОБА_48 і повідомлення 23 січня 2014 року їм про підозру у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КПК України (в редакції від 16 січня 2014 року), а також для застосування до них слідчими суддями Оболонського районного суду м. Києва запобіжних заходів - тримання під вартою, чим завдано їхнім правам та законним інтересам істотної шкоди, яка полягала в грубому порушенні їх конституційних прав на свободу та особисту недоторканність.

Також ОСОБА_6 , будучи згідно зі статтею 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу та службовою особою, на якого відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» покладено обов`язки діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України, 23 січня 2014 року приблизно у період часу з 6 до 14 год., перебуваючи на території Оболонського РУ ГУ МВС України в місті Києві за адресою: вул. Маршала Малиновського, 2а, м. Київ, перевищуючи владу та надані йому повноваження, діючи в порушення вимог вищевказаних нормативно-правових актів, усвідомлюючи, що його вказівки та накази є обов`язковими для виконання підлеглими міліціонерами, з метою штучного створення підстав для затримання та доказів про причетність до вчинення тяжкого злочину ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_29 , ОСОБА_38 та ОСОБА_14 указаних осіб, віддав незаконну вказівку підпорядкованим йому на той час працівникам ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_123 та ОСОБА_105 про надання ними слідчому Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві завідомо неправдивих показань як свідків у кримінальному провадженні № 0000461 про, нібито, порушення ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_29 , ОСОБА_124 та ОСОБА_14 23 січня 2014 року близько 02.30 год. на вул. Щорса в м. Києві громадського порядку та вчинення опору працівникам міліції, поєднаних з обвинуваченням їх у тяжкому злочині.

На виконання його протиправної вказівки підпорядковані йому працівники роти ПМОП «Беркут» ОСОБА_125 , ОСОБА_108 , ОСОБА_105 , ОСОБА_107 та ОСОБА_106 , діючи умисно, 23 січня 2014 року надали слідчому Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві завідомо неправдиві показання як свідки у кримінальному провадженні № 0000461, поєднані із штучним створенням доказів та з обвинуваченням їх у тяжкому злочині про нібито вчинення хуліганства ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_29 , ОСОБА_124 , ОСОБА_14 та опору працівникам міліції, зокрема, що нібито вони 23 січня 2014 року близько 02.30 год. на вул. Щорса в м. Києві вчинили бійку, висловлювали на адресу працівників міліції нецензурні вислови, завдавали їм удари палицями, тобто, фактично обвинуватили їх в тяжкому злочині, що не відповідало дійсності, штучно створивши цим самим докази обвинувачення.

Надані ними показання зафіксовані слідчим у відповідних протоколах їх допитів як свідків від 23 січня 2014 року, з якими вказані працівники ПМОП «Беркут» ознайомились, прочитавши їх та засвідчили своїми підписами.

На підставі наданих ними показань слідчими Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_29 , ОСОБА_38 та ОСОБА_14 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 23 січня 2014 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КПК України, яку 24 січня 2014 року змінено на ч. 3 ст. 296 КК України, а слідчими суддями Дарницького районного суду м. Києва до них застосовано запобіжні заходи - тримання під вартою, чим завдано їх правам та законним інтересам істотної шкоди, яка полягала в грубому порушенні їх конституційних прав на свободу та особисту недоторканність.

Також такі протиправні дії ОСОБА_6 спричинили істотну шкоду державним інтересам, оскільки призвели до глибокого обурення усіх верств населення України та викликали різко негативну реакцію суспільства, чим підірвано авторитет правоохоронних органів державної влади, зокрема, Міністерства внутрішніх справ України.

Крім того, ОСОБА_6 , будучи призначеним відповідно до наказу від 14 листопада 2012 року № 622 о/с начальника ГУМВС України в м. Києві на посаду командира оперативної роти № 1 ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в місті Києві, якому наказом МВС України від 30 жовтня 2010 року № 1068 о/с присвоєне спеціальне звання - майор міліції, будучи згідно зі статтею 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу та службовою особою, на якого відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» покладено обов`язки діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України, після доставки ОСОБА_16 , ОСОБА_80 , ОСОБА_78 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_9 , ОСОБА_93 та ОСОБА_83 до Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві, 23 січня 2014 року приблизно у період часу з 06 до 12 год., перебуваючи на території Оболонського РУ ГУ МВС України в місті Києві за адресою: вул. Маршала Малиновського, 2а, м. Київ, діючи в порушення вимог вищевказаних нормативно-правових актів, з метою штучного створення підстав для затримання та доказів про причетність до вчинення тяжкого злочину указаних осіб, шляхом надання незаконного наказу організував складання підпорядкованими йому на той час працівниками ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_129 , ОСОБА_130 , ОСОБА_131 , ОСОБА_132 , ОСОБА_133 , ОСОБА_134 , ОСОБА_135 , ОСОБА_136 і ОСОБА_105 завідомо неправдивих офіційних документів - рапортів на ім`я начальника Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві із завідомо неправдивими відомостями про затримання вказаних вище осіб за нібито вчинення ними хуліганських дій, а саме порушення громадського порядку та опору працівникам міліції.

На виконання його протиправного наказу підпорядковані йому працівники ПМОП «Беркут» при ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , ОСОБА_112 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 , ОСОБА_116 і ОСОБА_105 , усвідомлюючи, що доставлені ними громадяни в ході затримання, а також за обставин, що передували затриманню, не вчинювали протиправних дій, 23 січня 2014 року приблизно у період часу з 06 до 12 год. в приміщенні Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві за адресою: вул. Маршала Малиновського, 2а, м. Київ, особисто склали, шляхом написання, завідомо неправдиві офіційні документи - рапорти на ім`я начальника Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві із завідомо неправдивими відомостями про затримання ОСОБА_16 , ОСОБА_80 , ОСОБА_78 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_9 , ОСОБА_93 та ОСОБА_83 за, нібито, вчинення ними хуліганських дій, тобто що нібито указані особи 23 січня 2014 близько 05 години на перехресті вулиці Грушевського та Кріпосного провулку в м. Києві блокували і били службовий автотранспорт міліції, кидали каміння та інші предмети в правоохоронців, завдавали їм удари палицями та металевими предметами, висловлювали на адресу працівників міліції погрози та нецензурні вислови, що не відповідало дійсності.

Складені ними рапорти, які цього ж дня долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000506, стали підставою для затримання в порядку ст. 208 КПК України слідчими Оболонського РУ ГУ МВС України у місті Києві ОСОБА_16 , ОСОБА_78 та ОСОБА_9 і повідомлення 23 січня 2014 року їм про підозру у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КПК України (в редакції від 16 січня 2014 року), а також для застосування до них слідчими суддями Оболонського районного суду м. Києва запобіжних заходів - тримання під вартою, чим завдано їхнім правам та законним інтересам істотної шкоди, яка полягала в грубому порушенні їх конституційних прав на свободу та особисту недоторканність.

Крім того, ОСОБА_6 , будучи призначеним відповідно до наказу від 14 листопада 2012 року № 622 о/с начальника ГУМВС України в м. Києві на посаду командира оперативної роти № 1 ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в місті Києві, якому наказом МВС України від 30 жовтня 2010 року № 1068 о/с присвоєне спеціальне звання - майор міліції, будучи згідно зі статтею 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу та службовою особою, на якого відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» покладено обов`язки діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України, після доставлення ОСОБА_16 , ОСОБА_80 , ОСОБА_78 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_9 , ОСОБА_93 та ОСОБА_83 до Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві, 23 січня 2014 року приблизно у період часу з 06 до 12 год., перебуваючи на території Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві по вул. Маршала Малиновського, 2а, з метою штучного створення підстав для затримання та доказів про причетність до вчинення тяжкого злочину шляхом надання незаконного наказу організував надання та керував наданням підпорядкованими йому працівниками ПМОП «Беркут» ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_132 , ОСОБА_133 , ОСОБА_134 , ОСОБА_135 завідомо неправдивих показань як свідків у кримінальному провадженні № 0000506, допитаних слідчими Оболонського РУ ГУ МВС України в місті Києві про нібито хуліганські дії ОСОБА_16 , ОСОБА_80 , ОСОБА_78 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_9 , ОСОБА_93 та ОСОБА_83 і вчинення опору працівникам міліції, поєднане з обвинуваченням їх у тяжкому злочині.

На виконання його протиправної вказівки підпорядковані йому працівники ПМОП «Беркут» при ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_112 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 цього ж дня, 23 січня 2014 року, у період часу з 06 до 19 год. у приміщенні Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві за адресою: вул. Маршала Малиновського, 2а, м. Київ, діючи умисно, усвідомлюючи, що доставлені ними громадяни в ході затримання, а також за обставин, що передували затриманню, не вчинювали протиправних дій, надали слідчим Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві завідомо неправдиві показання як свідки у кримінальному провадженні № 0000506, поєднані із штучним створенням доказів та з обвинуваченням їх у тяжкому злочині про нібито вчинення хуліганства ОСОБА_16 , ОСОБА_117 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_9 , ОСОБА_121 та ОСОБА_66 , порушення ними громадського порядку і вчинення опору працівникам міліції, зокрема, що, нібито, указані та інші особи 23 січня 2014 року близько 05 години на перехресті вулиці Грушевського та Кріпосного провулку в м. Києві блокували і били службовий автотранспорт міліції, кидали каміння та інші предмети в правоохоронців, завдавали їм удари палицями та металевими предметами, висловлювали на адресу працівників міліції погрози та нецензурні вислови, що не відповідало дійсності, тобто фактично обвинуватили їх в тяжкому злочині, передбаченому ч. 3 ст. 296 КК України (в редакції від 16 січня 2014 року), а саме у хуліганстві, вчиненому групою осіб, пов`язаному з опором представникові влади, що не відповідало дійсності, штучно створивши цим самим докази обвинувачення.

Надані ними показання були зафіксовані слідчими у відповідних протоколах допитів від 23 січня 2014 року, з якими вказані працівники ПМОП «Беркут» ознайомились, прочитавши їх та засвідчили своїми підписами.

На підставі цих показань 23 січня 2014 року ОСОБА_16 , ОСОБА_78 , ОСОБА_9 , ОСОБА_51 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_47 , ОСОБА_45 та ОСОБА_48 слідчими Оболонського РУ ГУ МВС у місті Києві затримано в порядку ст. 208 КПК України і повідомлено їм про підозру у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КПК України (в редакції від 16 січня 2014 року), а також слідчими суддями Оболонського районного суду м. Києва застосовано до них запобіжні заходи - тримання під вартою.

Також ОСОБА_6 , будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою, на якого відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» покладено обов`язки діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України, 23.01.2014 приблизно у період часу з 08 до 14 год., перебуваючи на території Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві за адресою: вул. Маршала Малиновського, 2а, м. Київ, діючи у порушення вимог вищевказаних нормативно-правових актів, усвідомлюючи, що його вказівки та накази є обов`язковими для виконання підлеглими міліціонерами, з метою штучного створення підстав для затримання та доказів про причетність до вчинення тяжкого злочину ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_29 , ОСОБА_38 та ОСОБА_14 , шляхом надання незаконного наказу, організував надання та керував наданням підпорядкованими йому працівниками ПМОП «Беркут» ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_137 та ОСОБА_105 слідчому Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві завідомо неправдивих показань як свідків у кримінальному провадженні № 0000461 про нібито порушення ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_29 , ОСОБА_124 та ОСОБА_14 23 січня 2014 року близько 02.30 год. на вул. Щорса в м. Києві громадського порядку та вчинення опору працівникам міліції, поєднаних з обвинуваченням їх у тяжкому злочині.

На виконання його протиправної вказівки підпорядковані йому працівники ПМОП «Беркут» ОСОБА_125 , ОСОБА_108 , ОСОБА_105 , ОСОБА_107 та ОСОБА_106 23 січня 2014 року приблизно у період часу з 08 до 14 год. на території Оболонського РУ ГУ МВС України в місті Києві за адресою: вул. Маршала Малиновського, 2а, м. Київ, діючи умисно надали слідчому Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві завідомо неправдиві показання як свідки у кримінальному провадженні № 0000461, поєднані із штучним створенням доказів та з обвинуваченням у тяжкому злочині про нібито вчинення хуліганства ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_29 , ОСОБА_124 , ОСОБА_14 та опору працівникам міліції, зокрема, що нібито вони 23 січня 2014 року близько 02.30 год. на вул. Щорса в м. Києві вчинили бійку, висловлювали на адресу працівників міліції нецензурні вислови, завдавали їм удари палицями, тобто фактично обвинуватили їх в тяжкому злочині, що не відповідало дійсності, штучно створивши цим самим докази обвинувачення.

Надані ними показання зафіксовані слідчим у відповідних протоколах їх допитів як свідків від 23 січня 2014 року, з якими вказані працівники ПМОП «Беркут» ознайомились, прочитавши їх та засвідчили своїми підписами.

На підставі наданих ними показань слідчими Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_29 , ОСОБА_38 та ОСОБА_14 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 23 січня 2014 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КПК України, яку 24 січня 2014 року змінено на ч. 3 ст. 296 КК України, а слідчими суддями Дарницького районного суду м. Києва до них застосовано запобіжні заходи - тримання під вартою.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у перевищенні влади та службових повноважень за попередньою змовою групою осіб, тобто, в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав і повноважень, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян та державним інтересам, а також супроводжувалось насильством, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, які спричинили тяжкі наслідки, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року).

Крім того, своїми умисними діями, які виразилися у службовому підробленні, а саме складанні службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.366 КК України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року).

Крім того, своїми умисними діями, які виразились у перевищенні влади та службових повноважень, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян та державним інтересам, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року).

Крім того, своїми умисними діями, які виразились в організації складання службовими особами завідомо неправдивих офіційних документів, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року).

Крім того, своїми умисними діями, які виразились в організації надання та керуванні наданням завідомо неправдивих показань свідків під час провадження досудового розслідування, поєднане зі штучним створенням доказів обвинувачення, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 384 КК України (в редакції Закону від 16 травня 2013 року).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_6 звільнений від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року), ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року), ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 384 КК України (в редакції Закону від 16 травня 2013 року), у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000434, внесене до ЄРДР 12 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 за дії, передбачені ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року), ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року), ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 384 КК України (в редакції Закону від 16 травня 2013 року), закрито.

Цією ж ухвалою вирішено питання процесуальних витрат, цивільних позовів та доля речових доказів у провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та прийняти нове рішення, яким залишити без задоволення заяву обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку із закінченням строків давності.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не погоджуються з даною ухвалою суду, вважають її незаконною, прийнятою з суттєвим порушенням вимог процесуального закону.

Так, адвокат зазначає, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності може бути застосовано лише стосовно особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, тобто, для ухвалення обґрунтованого рішення про звільнення конкретної особи від кримінальної відповідальності суд повинен встановити, що особа вчинила саме кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується. Така конструкція дозволяє дотримуватися принципів верховенства права, правової визначеності, коли кримінальну відповідальність може понести або бути звільнена від неї лише особа, яка вчинила кримінальне правопорушення. Особа, яка не вчиняла кримінальне правопорушення, не може бути притягнута до кримінальної відповідальності, так само як і звільнена від неї за це.

З посиланням на п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», адвокат зазначає, що в ухвалі суду не зазначено, що діяння, яке поставлено обвинуваченим за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, що є також порушенням п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України, тобто, в ухвалі лише описується згідно з обвинувальним актом, у чому обвинувачується ОСОБА_6 .

Окрім того, як наголошує апелянт, в ухвалі зазначено загальними фразами, які докази досліджено, але не зазначено і не описано, які саме обставини встановлюють ці докази, що є порушенням п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України.

При цьому, судом допущено неправильне застосування закону, а саме неправильно застосовано положення ст. 49 КК України у порядку, що суперечить точному змісту вказаної норми. При ухваленні оскаржуваного рішення на підставі ст. 49 КК України судом не встановлювалося наявність або відсутність такої умови як факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Водночас, відповідно до сталої судової практики визнання обвинуваченим своєї вини не є обов`язковим при розгляді та задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Дійсно, невизнання обвинуваченим своєї вини є формою реалізації права обвинуваченого на свободу від самовикриття, передбаченого ст. 18 КПК України, але невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину не тотожне заяві обвинуваченого про те, що він взагалі злочин не вчиняв, відсутні будь-які докази, але він вже не бажає нести тягар кримінального процесу і тому вимушений подати клопотання відповідно до ст. 49 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Прокурор зазначає, що з матеріалів кримінального провадження убачається, що судове засідання у вказаному кримінальному провадженні 23 лютого 2024 року проведено без участі потерпілих ОСОБА_138 , ОСОБА_78 , ОСОБА_139 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_29 , ОСОБА_140 , ОСОБА_83 , ОСОБА_141 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_52 , ОСОБА_77 , ОСОБА_76 , ОСОБА_142 , ОСОБА_12 , ОСОБА_38 , ОСОБА_28 . При цьому у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про належне повідомлення у відповідності з вимогами ст. ст. 134-136 КПК України потерпілих про дату, час і місце розгляду кримінального провадження, так як у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про отримання повідомлень про розгляд вказаного клопотання. Отже, суд при прийняті рішення, в порушення ч. 2 ст. 288 КПК України, не створив умови, за яких можливим було виконання вимог вказаної статті щодо з`ясування думки потерпілих про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Це відповідно до ст. 412 КПК України безумовно тягне за собою скасування судового рішення.?

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 - адвокат ОСОБА_19 подала апеляційну скаргу, в якій наведені доводи, ідентичні до доводів, що містяться у поданій апеляційній скарзі представником потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_10 , та в якій просить скасувати ухвалу та прийняти нове рішення, яким залишити без задоволення заяву обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 у зв`язку із закінченням строків давності.

Адвокат, з посиланням на ч. 2 ст. 49 КК України, відповідно до якої перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду, додатково вказує, що під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження неодноразово потерпілими та представником потерпілих фіксувались випадки неявки обвинуваченого до суду без поважних причин.

Окрім того, представник звертає увагу, що захист обвинуваченого також неодноразово вдавався до зловживання процесуальними правами. Захисник обвинуваченого неодноразово не з`являвся у судові засідання, просив суд відкласти засідання на іншу дату. Згідно з клопотаннями захисника причиною неявки зазначалися необхідність участі в іншому судовому процесі, хвороба, відпустка, тощо. При цьому, захисник, так само як і обвинувачений, не надавав суду достовірних доказів поважності своєї неявки. Така поведінка сторони захисту, на переконання апелянта, свідчить не просто про неповагу до суду та інших учасників провадження, а зриви судових засідань вчинялись явно з метою затягування справи і спливу строків давності. При цьому жодної належної реакції на таку поведінку обвинуваченого та захисника з боку державного обвинувача або суду не було. Суд не витребовував від обвинуваченого та захисника доказів поважності неявки на судові засідання, не застосовував заходи процесуального примусу чи стягнення. Внаслідок цього судом переносились судові засідання на інші дати, а безпідставність неявки сторони захисту залишилось поза увагою суду, що стало причиною затягування судового процесу понад усі розумні строки розгляду, та уникнення обвинуваченим покарання за формальними підставами. Тому адвокат вважає, що такими умисними діями обвинувачений ухилявся від судового розгляду, що в розумінні ст. 49 КК України зупиняє перебіг строку давності.

Потерпілі, які повідомлялись судом апеляційної інстанції у встановленому законом порядку про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явились.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 18 липня 2024 року представник потерпілих ОСОБА_10 пояснила, що потерпілі, інтереси яких представляють вона та адвокат ОСОБА_19 , повідомлені належним чином, частина потерпілих служить.

Представник ОСОБА_19 , будучи в судовому засіданні 11 вересня 2024 року, надавши пояснення, в інші судові засідання не з`явилась.

Вислухавши думку прокурора, представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 , захисника, обвинуваченого, представника цивільного позивача про можливість проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, пояснення в судових засіданнях апеляційного суду:

- представника потерпілих - адвоката ОСОБА_10 , яка підтримала апеляційні скарги, вказавши, що в ухвалі необхідно було вказати що обвинувачений саме вчинив кримінальне правопорушення; що не було описано, які саме обставини встановлюють досліджені докази; що особа не зобов`язана визнавати вину, але суд має зазначити що він встановив обставини кримінального правопорушення; підтвердила, що захисником всім потерпілим було направлено клопотання. Також зазначила, що були клопотання про відкладення судових засідань від захисника, обвинувачений приходив увесь час, але, коли не було захисника, то обвинувачений відмовлявся проводити засідання без захисника, а тому, на її переконання, неявка захисників була умисною, сторона захисту використовувала будь-яку можливість щоб відкласти розгляд справи;

- представника потерпілих - адвоката ОСОБА_19 на підтримку поданих апеляційних скарг,

- прокурора на підтримку апеляційних скарг та який додатково наголосив на тому, що вважає можливими змінити оскаржувану ухвалу суду, вказавши у резолютивній частині, що ОСОБА_6 звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не за дії, передбачені відповідними нормами КК України, а за вчинені злочини, передбачені вказаними нормами, що буде правильним та відповідати нормам закону;

- захисника ОСОБА_21 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, зазначивши, що апеляційні скарги мають формальний характер; що обвинувачений не має визнавати своєї вини; що представник потерпілих ОСОБА_19 не була жодного разу в судовому засіданні, але наголошує на тому, що в судове засідання не з`являлись захисник з обвинуваченим;

- обвинуваченого, який вважав за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення;

- представника цивільного відповідача ОСОБА_23 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, зазначивши, що клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності мало бути невідкладно розглянуто;

- представника цивільного позивача ОСОБА_22 , яка підтримала пояснення представника ОСОБА_23 ;

- дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, а також додатково надані під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить такого висновку.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що у провадження Подільського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000434, внесеному до ЄРДР 12 лютого 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року), ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року), ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 384 КК України (в редакції Закону від 16 травня 2013 року).

30 травня 2016 року у даному кримінальному провадженні проведено підготовче судове засідання, за результатами якого призначено судовий розгляд, протягом якого судом досліджувались надані сторонами обвинувачення та захисту докази.

26 січня 2024 року до Подільського районного суду м. Києва обвинуваченим ОСОБА_6 подане клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності (ас. 32-38 т. 27).

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, тобто суд, встановивши наявність передбачених законом, зокрема ст. 49 КК України, підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, зобов`язаний прийняти таке рішення, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 285 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 285 КПК України, у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

За матеріалами кримінального провадження у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року), ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року), ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 384 КК України (в редакції Закону від 16 травня 2013 року), у зв`язку з закінченням строків давності, вказавши, що своєї вини в інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнає, однак, будучи психологічно стомленим через тривалий термін розгляду кримінального провадження, будучи обмеженим у нормальному житті через наявність даного кримінального провадження, вирішив скористатися своїм правом та звернутися до суду з даним клопотанням.

26 січня 2024 року судовий розгляд відкладений на 23 лютого 2024 року за клопотанням представників потерпілих для погодження позиції з потерпілими, представника цивільного відповідача - для ознайомлення з клопотанням, та необхідності з`ясування позиції потерпілих (ас. 40-41 т. 27).

Судом усім потерпілим направлений судовий виклик про явку в судове засідання на 23 лютого 2024 року, частина яких вручена адресатам (потерпілі ОСОБА_65 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 ), а частина - повернута до суду у зв`язку з тим, що адресат не проживає за вказаною адресою або за закінченням терміну зберігання (ас. 45-91 т.27).

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , представник потерпілих адвокат ОСОБА_19 в інтересах потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_38 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 подали до суду письмові заперечення проти задоволення такого клопотання (ас. 91-106 т. 27).

Окремо захисником направлено усім потерпілим копію зазначеного клопотання (ас. 116-160 т.27).

При цьому колегія суддів враховує, що частиною 2 ст. 288 КПК України встановлено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Порушення вимог ст. 288 КПК України, на які посилається прокурор, на думку колегії суддів, відсутні, оскільки положення ст. 49 КК України та ст. 285 КПК України зобов`язують суд, за наявності відповідних підстав та згоди обвинуваченого, звільнити останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому під час вирішення питання застосування положень ст. 49 КК України вирішальною є позиція саме обвинуваченого, а не потерпілого.

Також колегія суддів враховує, що з матеріалів кримінального провадження встановлено, що частина потерпілих висловила письмово свою думку стосовно заявленого обвинуваченим клопотання, а, окрім того, інтереси потерпілих у даному кримінальному провадженні були представлені їхніми представниками, які не були обмежені у праві висловити свою позицію щодо заявленого обвинуваченим клопотання про застосування до нього положень ст. 49 КК України, та висловили свою позицію по вказаному клопотанню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що порушень вимог ст. 288 КПК України у даному конкретному випадку відсутні.

Таким чином, на переконання колегії суддів, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, судом застосовувались передбачені законом заходи для повідомлення та виклику в судове засідання потерпілих, частина з яких висловила свою думку безпосередньо, а частина - через своїх представників.

Також колегія суддів враховує, що, зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч.1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого, місцевий суд, з`ясувавши розуміння обвинуваченим наслідків задоволення клопотання, вислухавши думку учасників судового розгляду, дійшов висновку, що клопотання обвинуваченого підлягає до задоволення.

При цьому, за змістом оскаржуваної ухвали, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішення тим, що у ході розгляду кримінального провадження, встановлено, що з моменту вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року), ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року), ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 384 КК України (в редакції Закону від 16 травня 2013 року), пройшло понад десять років. Крім того, в ході судового розгляду судом досліджено всі докази, а саме: протоколи слідчих експериментів із усіма потерпілими, висновки судово-медичних експертиз, переглянуто долучені відеоматеріали зафіксованих подій злочину щодо потерпілих, вивчено протоколи упізнань свідками та потерпілими фігурантів, досліджено первинні власноруч складені документи та висновки почеркознавчих експертиз, вивчено та проаналізовано у своєму взаємозв`язку інформацію мобільних з`єднань усіх операторів зв`язку, висновки автотоварознавчих експертиз на підтвердження матеріальної шкоди потерпілим, досліджено документи щодо призначення на посаду та функціональні обов`язки обвинуваченого, вивчено речові докази.

З 23 січня 2014 року - моменту вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року), ч.1 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року), ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 384 КК України (в редакції Закону від 16 травня 2013 року), які віднесені кримінальним законодавством до категорії нетяжких злочинів, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року), який віднесений кримінальним законодавством до категорії тяжких злочинів, минув строк понад десять років.

При цьому, суд врахував, що ОСОБА_6 від слідства не ухилявся та до закінчення строків давності нових злочинів не вчиняв, тобто, перебіг давності, відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України, не зупинявся та не переривався.

ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив, що його позиція є добровільною і істинною, йому зрозумілі суть і правові наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, просив його звільнити від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що кримінальне провадження підлягає закриттю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Як встановлено під час судового розгляду та не заперечується учасниками судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні 23 січня 2024 року кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року), ч.1 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року), ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 384 КК України (в редакції Закону від 16 травня 2013 року), ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року).

Положення ст. 49 КК України передбачають, що звільнити від кримінальної відповідальності можливо лише особу у разі вчинення нею кримінального правопорушення.

Водночас, як зазначено у ч. 1 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

З огляду на викладене, така умова для звільнення особи від кримінальної відповідальності, як вчинення особою кримінального правопорушення, передбачена ст. 49 КК України, обмежується лише фактом притягнення особи до кримінальної відповідальності та згодою такої особи на звільнення від кримінальної відповідальності з цих підстав. Більш широке тлумачення зазначеної норми, зокрема, доведення факту вчинення кримінального правопорушення, вочевидь, буде становити порушення презумпції невинуватості.

Водночас, згідно з положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

Верховний Суд у постанові від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к зауважив, що невизнання підозрюваним (обвинуваченим) вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності та за умови роз`яснення суті підозри (обвинувачення), підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови у задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Відтак, при закритті провадження по справі з вказаної підстави, питання щодо встановлення вини особи судом не вирішується.

Окрім того, оскільки обвинувачений самостійно звернувся з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, тобто, надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у суду першої інстанції були відсутні підстави для проведення судового провадження в повному обсязі в загальному порядку.

За встановлених обставин, на переконання колегії суддів, доводи представника потерпілих про те, що обов`язковою умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності на будь-яких підставах є вчинення нею певного кримінального правопорушення та встановлення таких обставин судом, а тому суд міг задовольнити клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності лише за умови, що досліджених судом доказів було достатньо, щоб дійти висновку, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, в яких він обвинувачується, з наданням оцінки дослідженим доказам, є такими, що не лише не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, якими врегульовано звільнення особи від кримінальної відповідальності, а й суперечать вищевказаним нормам.

Згідно з положеннями ст. 49 КК України (в редакції Закону України № 245-VII від 16 травня 2013 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Санкція ч. 1 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року) передбачала покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Санкція ч.1 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року) передбачала покарання у виді штрафу до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та зі спеціальною

конфіскацією.

Санкція ч. 2 ст. 384 КК України (в редакції Закону від 16 травня 2013 року) передбачала покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

З огляду на положення ст. 12 КК України (в редакції Закону N 4025-VI від 15 листопада 2011 року), ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні нетяжкого злочину, злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину.

Законом України 2617-VIII від 22 листопада 2018 року ст. 12 КК України викладена у новій редакції, відповідно до якої кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Ступінь тяжкості злочину, за вчинення якого передбачене одночасно основне покарання у виді штрафу та позбавлення волі, визначається виходячи зі строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого за відповідний злочин.

Таким чином, як обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачувався ОСОБА_6 , за ч. 1 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року), ч.1 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року), ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 384 КК України (в редакції Закону від 16 травня 2013 року), віднесені кримінальним законодавством до категорії нетяжких злочинів, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року) - віднесений кримінальним законодавством до категорії тяжкого злочину.

Згідно з положеннями ст. 49 КК України (в редакції станом на час постановлення оскаржуваної ухвали) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, з 23 січня 2014 року - з дня вчинення інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які відносяться до нетяжких злочинів та тяжкого злочину, минув строк понад десять років, тобто, строки, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, закінчились.

На переконання колегії суддів, матеріали провадження не містять даних про те, що обвинувачений ухилявся від досудового розслідування або суду, тобто, відсутні відомості про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілих ОСОБА_19 про те, що під час судового розгляду неодноразово фіксувались випадки неявки обвинуваченого до суду без поважних причин, а також захист обвинуваченого неодноразово вдавався до зловживання процесуальними правами, захисники обвинуваченого неодноразово не з`являвся у судові засідання, просили суд відкласти засідання на іншу дату, згідно з клопотаннями захисника причиною неявки зазначалися необхідність участі в іншому судовому процесі, хвороба, відпустка, тощо за відсутності достовірних доказів поважності своєї неявки, на думку колегії суддів, є непереконливими.

За матеріалами кримінального провадження зі 109 судових засідань в суді першої інстанції неявка обвинуваченого відбулась 21 листопада 2017 року у зв`язку з перебуванням на лікуванні, що підтверджується відповідною довідкою (ас. 178, 198 т. 21); 15 жовтня 2021 року у зв`язку з перебуванням обвинуваченого у лікарні (ас. 54 т. 26), проте даних, які підтверджують вказані обставини відсутні.

Судові засідання 6 травня 2016 року (ас. 27 т. 3), 7 лютого 2017 року (ас. 66 т.8), 3 травня 2017 року, 16 травня 2017 року (ас.106, 126 т. 19), 27 вересня 2017 року (ас. 124 т. 21), 8 травня 2018 року (ас. 45 т. 23), 16 листопада 2018 року, 19 грудня 2018 року, 12 березня 2019 року (ас. 170, 197, 240 т. 23), 24 квітня 2019 року, 31 липня 2019 року, 8 серпня 2019 року, 17 жовтня 2019 року, 17 грудня 2019 року (ас. 69, 129, 131, 150, 168 т. 24), 3 серпня 2020 року, 11 листопада 2020 року (ас. 48, 121 т. 25); 14 січня 2022 року, 1 квітня 2022 року, 13 травня 2022 року, 20 травня 2022 року, 11 грудня 2022 року (ас. 98, 116, 120, 188 т. 26) не відбулись з об`єктивних причин (участь судді в іншому судовому засіданні, перебування судді у нарадчій кімнаті по іншому кримінальному провадженні, неявка усіх учасників судового розгляду, технічні проблеми, введення воєнного стану тощо), а також і в інших випадках у зв`язку з неявкою захисників, представників потерпілих, потерпілих, прокурора, що свідчить про відсутність доказів ухилення обвинуваченого від суду, а також про відсутність фактів зловживання обвинуваченим своїми процесуальними правами.

Згідно з даними, зафіксованими у Вимозі про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 від 18 квітня 2024 року (ас. 39 т.27), окрім даних про вказане кримінальне провадження, містяться відомості про направлення кримінального провадження № 0002550 від 26 вересня 2016 року, в якому ОСОБА_6 повідомлено про підозру 9 серпня 2016 року за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 28 ч.1 ст. 171 КК України, орган - Генеральна прокуратура України, та кримінальне провадження № 0001447 від 8 липня 2019 року, в якому, як зазначено, повідомлено про підозру 14 червня 2019 року за ч. 1 ст. 340, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 171 КК України, орган Ізмаїльська місцева прокуратура Одеської області, які направлені з обвинувальними актами до суду.

Однак, як встановлено під час апеляційного розгляду, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 9 лютого 2024 року ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365 (в редакції Закону № 3207-VI від 7 квітня 2011 року), ч. 1 ст. 171 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 5 квітня 2001 року), ст. 340 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0001447 відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 365 (в редакції Закону № 3207-VI від 7 квітня 2011 року), ч. 1 ст. 171 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 5 квітня 2001 року), ст. 340 КК України - закрито.

Як зазначено у вказаній ухвалі, кримінальні правопорушення було вчинено 10 січня 2014 року, тобто, до 23 лютого 2014 року.

Також під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0002550 від 26 вересня 2016 року, в якому ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні 8 квітня 2010 року кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 28 ч.1 ст. 171 КК України, тобто, у вчиненні кримінальних правопорушень до 23 лютого 2014 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підставою звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (чч. 2-4 ст. 49 КК України).

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_6 в суді першої інстанції, знаючи про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року), ч.1 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року), ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 384 КК України (в редакції Закону від 16 травня 2013 року), ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року), у зв`язку з закінченням строків давності, тобто, з нереабілітуючих підстав, підтримав заявлене клопотання та наполягав на його задоволенні, що було ним підтверджено і під час апеляційного розгляду, водночас вказавши, що вину він у висунутому обвинуваченні не визнає.

Процесуально-правовими підставами звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно його згода на таке звільнення від кримінальної відповідальності, і таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання обвинуваченим вини є правом, а не його обов`язком, а тому невизнання вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації права обвинуваченого на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням особи своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення, чинним законодавством не передбачено.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, на переконання колегії суддів, при розгляді клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення для його правильного вирішення, та, перевіривши наявність обставин, передбачених ст. 49 КК України, встановивши умови і підстави, визначені законом України про кримінальну відповідальність, обґрунтовано звільнив останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження стосовно нього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин,ураховуючи те, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог КПК України, які перешкодили або могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, в ході апеляційного розгляду не встановлено, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представників потерпілих слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_7 , представника потерпілих - адвоката ОСОБА_10 , представника потерпілих - адвоката ОСОБА_19 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року, якою ОСОБА_6 звільнений від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 21 лютого 2014 року), ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року), ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 384 КК України (в редакції Закону від 16 травня 2013 року), у зв`язку із закінченням строків давності; кримінальне провадження № 0000434 щодо нього закрито - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4