Справа №370/2734/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/6291/2024 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

17 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської обласні 11 грудня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Києво-Святошинським районним судом Київської області здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000922 від 23 квітня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 149, ч. 3 ст. 152, ч. 6 ст. 153, ч.ч. 1, 2 ст. 156, ч.ч. 1, 4 ст. 301-1 КК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2024 року судупродовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів, починаючи з 11 грудня 2024 року до 08 лютого 2025 року включно, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, без альтернативи внесення застави.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушеннях, які мають високий ступінь суспільної моральності та небезпеки, зумовлені тяжкими наслідками.

Також, суд зазначив, що обвинувачений може вчиняти в подальшому дії з метою переховування, а співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Крім того, суд погодився, що існують ризики, що обвинувачений може знищити, переховувати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень шляхом вжиття заходів, спрямованих на знищення доказів. Також, суд погодився із доводами прокурора щодо наявності ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих, експерта та спеціаліста, хоча останній є мінімальним.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Зазначає, що ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою виключно на підставі тяжкості та категорії відповідних статей КК України.

Вказує, що ОСОБА_7 має похилий вік, не зважаючи на це, тривалий час перебуває на службі у Збройних Силах України, з 28.03.2023 по 21.05.2023 брав участь у бойових діях в районі населених пунктів Часів Яр та Бахмут.

08.09.2023 року комісією ВЛК визнаний обмежено придатний до служби, має ряд захворювань, зокрема: катаракта обох очей, остеохондроз грудного відділу хребта, ускладнений больовим синдромом, астено-невротичний синдром. Однак, незважаючи на ці захворювання ОСОБА_7 продовжує нести службу, з лав ЗСУ не звільнений.

Звертає увагу на особу обвинуваченого, який має дружину, яка є особою з інвалідністю 3 групи, проживають та зареєстровані разом за однією адресою, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за весь час досудового розслідування у кримінальному провадженні сумлінно виконував свої обов`язки, приводи до нього не застосовувались, у розшуку не перебував.

Окрім цього, відповідно до долучених документів, командир військової частини НОМЕР_1 надав суду письмову згоду та клопотання про переведення ОСОБА_7 до цієї військової частини для подальшого проходження служби на вакантній посаді водія-електрика. Також, командир військової частини НОМЕР_2 просить перевести ОСОБА_7 до його частини на посаду водія-електрика.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вирішення питання щодо запобіжного заходу, як зазначено в ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов обґрунтованого й правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, врахувавши при цьому, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушеннях; ризики, які були підставою продовження запобіжного заходу, не зникли, а саме: обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, переховувати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень шляхом вжиття заходів, спрямованих на знищення доказів; незаконно впливати на свідків, потерпілих, експерта та спеціаліста.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 є особою похилого віку та має ряд хвороб, а тому не може утримуватись в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки наявність вказаних захисником хвороб не підтверджує неможливість утримання останнього в умовах слідчого ізолятора.

Твердження апелянта про наявність в обвинуваченого дружини з третьою групою інвалідності, постійного місця проживання, самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження строку застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких постановив відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом правильно продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України можуть на цьому етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисником у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської обласні 11 грудня 2024 року, якою продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів, починаючи з 11 грудня 2024 року до 08 лютого 2025 року включно, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, без альтернативи внесення застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя