Справа № 274/183/25 Провадження № 1-в/0274/23/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2025 м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за клопотанням державної установи "Бердичівський виправний центр (№ 108)" про приведення вироку у відповідність до закону щодо засудженого

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Димитров Донецької області, проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

в с т а н о в и в :

до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшло клопотання державної установи "Бердичівський виправний центр (№ 108)" про приведення вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25.10.2012 щодо ОСОБА_3 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Установа виконання покарань звернулася до суду із заявою про проведення судового засідання без участі представника установи.

Засуджений звернувся до суду із заявою про розгляд подання без його участі, подання підтримав.

Прокурор звернувся до суду із заявою про розгляд подання без його участі, не заперечив проти задоволення подання.

Суд не визнає явку засудженого, прокурора та представника установи виконання покарань в судове засідання обов`язковою та вважає за можливе розглянути подання без їх участі.

Перевіривши доводи подання та додані до нього матеріали, суд доходить таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Судом встановлено, що вироком Димитровського міського суду Донецької області від 24.01.2011 ОСОБА_3 призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі за ч. 1 ст. 263 КК України.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання, встановлено іспитовий строк 2 роки.

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25.10.2012 ОСОБА_3 призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, тобто за закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

У відповідності до ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 24.01.2011 остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі з ізоляцією та поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Вирок набрав законної сили 12.11.2012.

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22.11.2017 ОСОБА_3 призначено покарання:

- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 4 ст. 187 КК України - 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів призначено ОСОБА_3 покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25.10.2012 за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді 15 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо вартість майна, яке було предметом правопорушення, перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме: 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25.10.2012 вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_3 вчинив у 2011 році, а саме - 10.07.2011, вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 278 грн 52 коп.

Станом на 01 січня 2011 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 941 грн, а 50 відсотків від його розміру становили відповідно 470,50 грн.

Таким чином, враховуючи, що вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, вчиненого ОСОБА_3 , становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (470,50 грн х 2 = 941 грн) станом на 1 січня звітного року, у якому було скоєно злочин, вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час. Тому суд дійшов висновку про звільнення на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_3 від покарання, призначеного вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25.10.2012.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 567/507/23, а також з висновком про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК України з урахуванням положень Закону № 3886-IX, зробленим об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21.

Керуючись ст.ст. 5, 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

подання державної установи "Бердичівський виправний центр (№ 108)" задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння, звільнити засудженого ОСОБА_3 від призначеного вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25.10.2012 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та остаточного покарання, призначеного на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 24.01.2011.

Вирок Димитровського міського суду Донецької області від 24.01.2011, яким ОСОБА_3 призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, виконувати самостійно.

Вважати ОСОБА_3 засудженим вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22.11.2017 до покарання, призначеного за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, та призначеного на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1