ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/242/25 Справа № 204/143/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року у кримінальному провадженні №0000404 від 07 вересня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Шолохове Нікопольського району Дніпропетровської області, учня ІІ курсу Дніпропетровського технікуму зварки та електроніки ім. Є.О. Патона у м. Дніпро, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, -

секретаря судового засідання ОСОБА_7

захисника ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

законного представника

неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року частково задоволено клопотання слідчого СВ УСБУ ОСОБА_10 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 08 березня 2025 року, з визначенням застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 302 800 гривень.

Слідчий суддя дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_6 підозрюється в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, останній, намагаючись уникнути покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих та підозрюваного у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, запобігти яким можливо лише шляхом продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя також врахував, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, є недоцільним, оскільки не буде достатнім для запобігання визначеним ризикам.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги, з посиланням на фактичні обставини інкримінованих підозрюваному злочинів, вказує, що повідомлення ОСОБА_6 про підозру, а також нова підозра від 07 січня 2025 року, не є обґрунтованою, оскільки не підтверджується доказами. Вказує, що жодна юридична особа, ЗСУ або інше військове формування не визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Крім того захисник зазначає, що жоден з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшов свого підтвердження. Вказує, що ОСОБА_6 не має наміру переховуватися від слідства, знищувати, сховувати або спотворювати будь-яку із речей і документів, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі докази вже зібрані стороною обвинувачення. Посилається на те, що ризик незаконного впливу на інших осіб також не підтверджений жодними доказами. Зазначає, що при вирішенні клопотання, слідчий суддя врахував лише припущення сторони обвинувачення.

Захисник вважає, що за наведених обставин, до підозрюваного ОСОБА_6 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши підозрюваного, його захисника, а також думку законного представника неповнолітнього підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , були належним чином досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку даного запобіжного заходу, та обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування підозрюваного під вартою.

При продовженні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою враховано, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, а також тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а тому, підозрюваний, намагаючись уникнути покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також, підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі може незаконно впливати на свідків, потерпілих та іншого підозрюваного у даному провадженні, оскільки останньому відомі анкетні дані потерпілих у казаному кримінальному проваджені, їх місце проживання, інші контактні дані, зможе впливати на них шляхом вмовляння, підкупу, психологічними чи фізичними методами впливу, з метою схилення їх до зміни показань, чим перешкоджатиме забезпеченню швидкого та повного розслідування у даному кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує встановлений КПК України порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Що стосується ризиків перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити іншого кримінального правопорушення, то в даному випадку враховано, що підозрюваний має стійкі погляди на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України чи інших військових формувань, при вчиненні інкримінованих йому діянь фактично сам пропонував свої послуги та вишукував способи, як перешкодити діяльності Збройних Сил України, а тому, вказані ризики не зменшилися.

Апеляційний суд також зважає на характер інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, які були вчинені добровільно та з власної ініціативи, в нічний час доби, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку, які умисно вчинені громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці.

Крім того, враховуючи воєнний стан на території України, підозрюваний ОСОБА_6 може намагатись уникнути досудового розслідування, тим паче на початкових його етапах, коли розкриття злочину найбільш ефективне.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, враховується введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

З огляду на вищевикладене, у цьому кримінальному провадженні тяжкість висунутого обвинувачення не є вирішальною обставиною для висновку суду про наявність реального ризику можливих спроб обвинуваченого переховуватися від органу досудового розслідування або суду.

Отже, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, та більш м`які запобіжні заходи, зокрема у вигляді домашнього арешту, як на це вказує захисник, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі, який не є максимальним згідно меж, визначених ч. 5 ст. 182 КПК України і є достатнім для гарантування виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та його розмір не є занадто непомірним для підозрюваного, тому посилання захисника на необхідність зменшення розміру застави не є слушними.

Визначена підозрюваному ОСОБА_6 застава у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в повній мірі відповідає нормам кримінального процесуального закону та фактичним обставинам кримінального провадження і є достатнім та необхідним для запобігання визначеного судом ризику та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Даний висновок також не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Що стосується доводів апеляційної скарги, щодо необґрунтованості підозри, з посиланням на відсутність доказів вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, а також з посиланням на те, що жодна юридична особа, ЗСУ або інше військове формування не визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні, то вони не є прийнятними, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

В іншому випадку, апеляційний суд візьме на себе функцію судового розгляду обвинувачення по суті, яке ще не розглянуто судом першої інстанції, що є неприпустимим.

Отже всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має повноваження на відповідній стадії.

З огляду на викладене, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню, а тому, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року у кримінальному провадженні №0000404 від 07 вересня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4