Справа № 438/681/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/167/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Бориславського відділу Дрогобицької ОП Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 04.02.2025 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 26.09.2022 вироком Бориславського міського суду Львівської області, за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування даного покарання з випробуванням, якщо протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки,

щодо звільнення від покарання у зв`язку з декриміналізацією,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

встановила:

Прокурор подала апеляційну скаргу на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 04.02.2025, якою відмовлено у задоволені подання провідного інспектора Дрогобицького районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_9 , погодженого з начальником Дрогобицького РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_10 , про звільнення від покарання у зв`язку із декриміналізацією інкримінованого діяння відносно засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом першої інстанції в ухвалі зазначено, що до суду надійшло подання провідного інспектора Дрогобицького районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_9 про звільнення від покарання у зв`язку із декриміналізацією інкримінованого діяння відносно засудженого ОСОБА_7 . В обґрунтування подання покликалася на те, що вироком Бориславського міського суду Львівської області від 26.09.2022 ОСОБА_7 засуджено, за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України, звільненого від відбування даного покарання з випробуванням, якщо протягом 3 років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Засуджений ОСОБА_7 з 09.11.2022 перебуває на обліку у Дрогобицькому РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області. Законом України від 18.07.2024 № 3886-1Х «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» внесено зміни до положення ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цим же законом підвищено поріг кримінальної відповідальності за крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрату чужого майна (ст. 185, 190, 191 КК України), чим скасовано кримінальну відповідальність за вчинення таких діянь, якщо вартість викрадено, майна складає менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Вважає, що оскільки вартість викраденого майна ОСОБА_7 , на момент вчинення ним кримінального правопорушення, не перевищувала двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідно до Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, призводить до декриміналізації діяння, а тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочину меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та постановити нову ухвалу, якою задоволити подання Дрогобицького РВ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області та звільнити засудженого ОСОБА_7 від покарання у зв`язку із декриміналізацією інкримінованого діяння.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні подання так як не застосував закону, який підлягає до застосування.

Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що згідно зі ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до ч.1 ст.74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024р. №3886-ІХ, яким визначено, що адміністративним правопорушенням відповідно до ст.51 КУпАП є дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказаним законом підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється положеннями ст.51 КУпАП, тим самим визначена нижня межа цього параметру для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна (статті 185, 190, 191 КК України), адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем саме у ст.51 КУпАП.

Отже, із часу набуття чинності Законом №3886-ІХ кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України настає, якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Зі змісту вироку Бориславського міського суду Львівської області від 26.09.2022 року вбачається, що ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України, який вчинено ним 12.07.2022 року, сума заподіяних ним збитків становить 552 грн. 78 коп.

Вартість викраденого майна ОСОБА_7 на момент вчинення правопорушення у 2022 році не перевищувала 2481 гривень. Таким чином встановлена вироком матеріальна шкода за ч.2 ст. 15, ч.4 ст.185 КК України, не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів громадян.

Апелянт наголошує, що діяння ОСОБА_7 відносяться до адміністративних правопорушень, а його кримінальна караність усунена Законом №3886-ІХ, відтак він підлягає звільненню від покарання за ч.2 ст. 15, ч.4 ст.185 КК України, призначеного вироком суду.

Судом апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про розгляд справи, однак в суд апеляційної інстанції не прибув з невідомих причин, клопотання про відкладення не подавав.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_8 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як визначено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

09.08.2024 набув чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП України, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Згідно з вказаним Законом, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) викладена в новій редакції, відповідно до якої встановлені санкції за: 1) дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; 2) дії, передбачені ч. 1 вказаної статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 3) повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; 4) дії, передбачені ч. 1 або 2 цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна.

Зазначеними змінами, зокрема, збільшено ціну (з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) предмету дрібної крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, яка є визначальною для розмежування кваліфікації дії між дрібною крадіжкою, передбаченої ст. 51 КУпАП, та крадіжкою, передбаченою ст. 185 КК України.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

З огляду на викладене, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Водночас ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Тож, фактична декриміналізація викраденого майна, вартість якого не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, має зворотну дію у часі та «скасовує кримінальну протиправність діяння» у розумінні ст. 5 КК України.

Такі висновки узгоджуються з позицією об`єднаної палати, викладеною у постанові від 07.10.2024 року в справі № 278/1566/21.

Варто зауважити, що відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України для кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно у 2022 році 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, передбачені ст. 51 КУпАП, становили 2481 грн.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 засуджений, зокрема, за вчинення 12.07.2022 року крадіжки. Водночас вартість викраденого останнім майна становила 552,78 грн.

Отже, за наведених обставин, а також з урахуванням положень 58 Конституції України та ст. 5 КК України, ОСОБА_7 вчинив дрібну крадіжку, за що передбачено адміністративну відповідальність за ст. 51 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акту про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

На підставі вищезазначеної норми та Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», п. 13 ст. 537 КПК України, провідний інспектор Дрогобицького районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_9 , звернувся до суду першої інстанції з поданням щодо звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного судом покарання у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння.

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 04.02.2025 року було відмовлено у зазначеному вище поданні.

Так вироком Бориславського міського суду Львівської області від 26.09.2022 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, на строк 3 роки, та покладено обов`язки визначені ст. 76 КК України.

Водночас, Бориславський міський суд Львівської області, відмовляючи у задоволенні подання, обґрунтував своє рішення правовою позицією, яка викладена Верховним Судом в окремій думці від 07 жовтня 2024 року за справою № 278/1566/21, а саме тим, що положення Закону № 3886-ІХ, як положення більш суворого закону про адміністративну відповідальність, ніж закону, що діяв в попередній редакції, не передбачають того, що положення ст. 58 Конституції України застосовуються до цього Закону, що виключає застосування зворотної дії в часі закону України про кримінальну відповідальність до осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання чинності Законом № 3886-ІХ, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Тож, положення ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК, які визначають зворотну дію в часі закону України про кримінальну відповідальність, не застосовуються до осіб, які відбувають покарання або мають не погашену чи не зняту судимість.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Покликання суду першої інстанції на окрему думку висловлену суддею ОП ККС Верховного Суду стосовно Постанови від 07.10.2024 року у справі № 278/1566/21 не можуть бути взяті до уваги, оскільки в Україні не діє інституту окремої думки.

Натомість увідповідності до ч.2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 року (справа № 278/1566/21) зроблено було наступні висновки.

1. Закон № 3886-IX, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні статті 5 КК для тих діянь, які до набрання цим законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

2. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

3. При визначенні, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, діючий на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень пункту 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ та підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України.

4. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку із набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Як вбачається з матеріалів судової справи ОСОБА_7 був засуджений за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжку) на суму 522,78 грн., вчинене 12.07.2022 року, тобто в умовах воєнного стану.

Вартість викраденого майна ОСОБА_7 на момент вчинення правопорушення у 2022 році не перевищувала 2481 гривень. Таким чином встановлена вироком матеріальна шкода за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів громадян.

У зв`язку із викладеним, таке діяння ОСОБА_7 відносяться до адміністративних правопорушень, а його кримінальна караність усунена Законом №3886-ІХ. Таким чином, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Така позиція висловлена і в Постанові Верховного Суду від 04.11.2024 у справі № 442/4654/23.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 засуджений за діяння, караність якого усунена Законом №3886-ІХ, він підлягає звільненню від покарання за ч.2 ст. 15, ч.4 ст.185 КК України, призначеного вироком суду, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу прокурора Бориславського відділу Дрогобицької ОП Львівської області ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 04.02.2025 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою відмовлено у задоволені подання про звільнення від покарання у зв`язку із декриміналізацією інкримінованого діяння - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Подання провідного інспектора Дрогобицького районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_9 погодженого з начальником Дрогобицького РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_10 , про звільнення від покарання у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, відносно засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від покарання, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст. 185 КК України, у зв`язку із декриміналізацією інкримінованого діяння.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: