Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1795/25
Номер провадження 1-кп/711/335/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої

розглядається питання

про застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному проваджені, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000216 від 16.01.2025, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Актау, Казахстан, громадянки України, українки, заміжньої, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою освітою, офіційно не працюючої, інвалідом, учасником бойових дій, депутатом, ліквідатором ЧАЕС не являється, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

за підозрою у вчиненні суспільно - небезпечного діяння, за ознаками ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Придніпровського районного суду м.Черкаси надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні суспільно - небезпечного діяння, за ознаками ч.4 ст.186 КК України.

Згідно клопотання та наданих матеріалів встановлено, що 16.01.2025 о 14 годин 00 хвилин, перебуваючи у приміщенні церковної лавки, яка знаходиться на території Кафедрального собору по вул. Надпільна, 212 в м. Черкаси, побачила в руці у ОСОБА_4 , яка також знаходилась у вказаній церковній лавці, мобільний телефон «iPhone 13 Pro». Після чого ОСОБА_7 , згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 92 від 14.02.2025, не усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, та не передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, та який в подальшому продовжений Указом Президента України № 26/2025 від 14.01.2025 на 90 діб, підійшла до потерпілої ОСОБА_4 та погрожуючи застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, відкрито заволоділа майном останньої, а саме змусила потерпілу передати їй мобільний телефон «iPhone 13 Pro» імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи №СЕ-19/124-25/2100-ТВ від 07.02.2025 становила 18 666 грн. 67 коп. Після чого ОСОБА_7 утримуючи при собі вказане майно з місця вчинення зникла, чим завдавала потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на вказану суму.

Вказаними діями ОСОБА_7 вчинила суспільно-небезпечне діяння, за ознаками ч.4 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити, зазначаючи, що є всі законні підстави застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 , оскільки на час вчинення суспільно небезпечного діяння хвороба не дозволяла їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В судовому засіданні ОСОБА_7 вину у вчиненні суспільно-небезпечного діяння не визнала. Вважає, що все є наклепом потерпілої. Вона не проти лікування, але без суворого нагляду.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 надала пояснення, що 16.01.2025 близько 14 год. в церковній лавці, куди вона привозить товар, вона замінювала продавчиню, яка пішла на обідню перерву. Під час того, як вона розклала товар, в лавку зайшла жінка з дитиною це була ОСОБА_7 . Жінка почала вимагати у неї віддати телефон, при цьому погрожувала фізичним насиллям. Почала розкидати свічки та робити безлад. Сприймаючи погрозу, як реальну, вона віддала телефон. Жінка з дитиною, забравши її телефон, вийшла з лавки та з зовнішньої сторони підперла двері лавки, так щоб вона не могла вийти. У неї годинник Appel Watch, тому вона змогла набрати 102 та викликати працівників поліції. Жінка напевне на телефоні побачила, що нею викликано поліцію, тому остання кинула телефон. Після того, як вона все-таки змогла вибратися з лавки, жінка, що забрала у неї телефон, почала насміхатися над нею. В цей час її дитина підняла телефон і вони пішли в невідомому напрямку. Вона одразу ж побігла в церкву, щоб покликати когось на допомогу. Жінку з дитиною бачила вперше, це була ОСОБА_7 . Телефон, який викрали у неї був iPhone 13 Pro. Всі погрози ОСОБА_7 вона сприймала, як реальні погрози для її життя. Захисник та законний представник проти застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру не заперечували, але з посиленим наглядом.

У судовому засіданні прокурором було заявлене клопотання про відмову від допиту свідків зазначених у реєстрі, яке за ухвалою суду, постановленою у порядку, передбаченому ч.4 ст.371 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, з урахуванням положень ст.ст. 22, 26 КПК України, було задоволено.

Не зважаючи на визнання ОСОБА_7 вини, її вина у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, викладеного у клопотанні, підтверджується також наступними дослідженими в судовому засіданні доказами, як окремо так і у своїй сукупності, а саме:

-протоколом огляду від 16.01.2025 та фототаблицею до нього. Проведенням огляду встановлено, об`єктом огляду є церковна лавка, яка знаходиться за адресою: м.Черкаси, вул. Надпільна, 212. Вхід на територію представляє собою металеву калітку чорного кольору, з забором з цегли оранжевого кольору. Пройшовши на територію одразу прямо наявний Кафедральний собор з золотистими куполами. З правої сторони наявне одноповерхове приміщення, цегляне. Вхід в дане приміщення представляє собою металеві двері. На вході в приміщення наявний напис «Церковна лавка»;

-постановою старшого слідчого СВ ЧРУП ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_10 від 16.01.2025 про визнання компакт диску DVD-R, на якому міститься відео з камер спостереження Кафедрального собору, що за адресою: м.Черкаси, вул. Надпільна 212, речовим доказом в кримінальному провадженні № 0000216 від 16.01.2025 та приєднання до матеріалів провадження;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.01.2025, згідно якого потерпіла ОСОБА_4 , серед чотирьох фото на яких зображені особи жіночої статі, вказала на зображення № 2. Зазначила, що на ньому впізнає жінку, яка 16.01.2025 відкрито заволоділа її мобільним телефоном;

-довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.01.2025, згідно якої на фото 2 зображена ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.01.2025, згідно якого ОСОБА_11 серед чотирьох фото, на яких зображені особи жіночої статі, вказала на зображення № 2. Зазначила, що на ньому впізнає жінку, яка 16.01.2025 знаходилась на території собору та ходила до церковної лавки;

-довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.01.2025, згідно якої на фото 2 зображена ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16.01.2025 з відеозаписом до нього, згідно якого затримано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу, яка 16.01.2025 о 14.00 год. в церковній лавці, що по вул. Надпільна 212 відкрито заволоділа мобільним телефоном «iPhone 13 Pro» ОСОБА_4 ;

-постановою старшого слідчого СВ ЧРУП ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_10 від 17.01.2025 про визнання мобільного телефону «iPhone 13 Pro» іmeі: НОМЕР_1 , НОМЕР_3 , у якості речового доказу в кримінальному провадженні № 0000216 від 16.01.2025, який передати на зберігання в кімнату речових доказів ЧРУП ГУНП в Черкаській області;

-квитанцією № 8452 про передачу мобільного телефону «iPhone 13 Pro» іmeі: НОМЕР_1 , НОМЕР_3 , як речового доказу в кримінальному провадженні № 0000216 від 16.01.2025, на зберігання в кімнату речових доказів ЧРУП ГУНП в Черкаській області;

-ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 17.01.2025 № 712/600/25 про накладення арешту на майно, яке вилучене 16.01.2025 в ході затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину за адресою: м.Черкаси, вул. Шевченка, 209, в ході якого під час обшуку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено мобільний телефон «iPhone 13 Pro» іmeі: НОМЕР_1 , НОМЕР_3 .

-ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 17.01.2025 № 712/387/25 згідно якої стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят днів), тобто до до 16.03.2025;

-висновком судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-25/2100-ТВ від 07.02.2025, згідно якої ринкова вартість мобільного телефону «iPhone 13 Pro» Graphite, model A2638, 128Gb враховуючи, що він був без пошкоджень та перебував у робочому стані, на момент вчинення кримінального правопорушення, станом на 16.01.2025 становила - 18 666,67 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот шістдесят шість грн. 67 коп.).

- висновком судово-психіатричної експертизи № 92 від 14.02.2025 згідно якого у ОСОБА_7 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого їй правопорушення, відмічалися прояви хронічного психічного захворювання у формі параноїдної шизофренії з епізодичним перебігом, актуальними галюцинаторними і маячними розладами із стабільним дефектом (F-20.02 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду) - через що вона не могла усвідомлювати свої дії і керувати ними. На теперішній час у ОСОБА_7 виявляються прояви хронічного психічного захворювання у формі параноїдної шизофренії з епізодичним перебігом, актуальними галюцинаторними і маячними розладами із стабільним дефектом - через що вона не здатна усвідомлювати свої дії і керувати ними, не може правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, не може самостійно приймати участь при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді, і за своїм психічним станом потребує застосування примусового заходу медичного характеру, госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з метою її обов`язкового лікування та запобігання вчинення суспільно- небезпечних діянь;

-ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 17.01.2025 № 712/2402/25, згідно якої стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінено запобіжний захід з тримання під вартою на поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом лікування у примусовому порядку, що виключають її небезпечну поведінку;

-протоколом огляду предмета від 16.01.2025, згідно якого об`єктом огляду є лазерний компакт - диск DVD-R як носій інформації, на якому під час зчитування його на ПК маються 3 відео файл: При відкритті відео файлу «єпархія_ch3_main_0100_0400» наявне зображення Кафедрального собору, за адресою: м. Черкаси, вул. Надпільна, 121. З території вказаного собору вибігає ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 тримаючи за руку дитину та біжучи зникає з поля зору (13.02 год. ). 16.02.2025. При відкритті відео файлу «єпархія_ch4_main0000_0002» наявне зображення Кафедрального собору, за адресою: м. Черкаси, вул. Надпільна, 121. По території вказаного собору біжить ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 тримаючи за руку дитину та біжучи забігає до церковної лавки (12.02 год.). 16.02.2025. Після чого ОСОБА_7 з дитиною виходить з приміщення церковної лавки та кидає на бруківку мобільний телефон, який одразу піднімає її дитина та вони біжать до виходу з території собору. Одразу за ними з приміщення церковної лавки виходить потерпіла. (14.03 год.). 16.02.2025. При відкритті відео файлу «Храм_сh2_ main_3900_0000» наявне зображення Кафедрального собору, за адресою: м. Черкаси, вул. Надпільна, 121. У приміщення собору заходить ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 тримаючи з дитиною та ходить по приміщенню (12.40 год.). 16.02.2025;

-постановою старшого слідчого СВ ЧРУП ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_10 від 27.02.2025 про уточнення, згідно якої необхідно вважати вірною адресу вчинення кримінального правопорушення (суспільно-небезпечного діяння): м.Черкаси, вул.Надпільна, 212 в кримінальному провадженні № 0000216 від 16.01.2025;

Також судом досліджено характеризуючі дані ОСОБА_7 зокрема: паспорт громадянки України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_4 ; довідку № 509364 від 18.02.2025, згідно якої ОСОБА_7 під наглядом в Київській міській наркологічній клінічній лікарні «Соціотерапія» не перебуває; вимоги УІАП ГУНП та ДІАЗ м.Київ від 29.01.2025 згідно якої ОСОБА_7 є раніше не судимою.

Оцінюючи зібрані у даному кримінальному провадженні докази в їх сукупності, шляхом повного, і всебічного дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що зазначені суспільно-небезпечне діяння вчинене ОСОБА_7 підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.1, 2 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Наведені положення ст.94 КПК України вказують, що для того, аби прийняти рішення у справі, говорячи про показання, слід їх оцінити з точки зору належності, достовірності та допустимості.

Дослідивши у судовому засіданні вищезазначені докази, суд дійшов висновку про те, що надані докази є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та неможливість використання інших доказів.

Крім того, суд також вважає, що ці докази є допустимими, оскільки зібрані у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, та отримані без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Проведеним у судовому засіданні дослідженням доказів судом також встановлено, що надані докази які були досліджені в судовому засіданні є достовірними та достатніми, оскільки не протирічать один одному, та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про доведеність вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_7 поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку.

Судом в межах повноважень, визначених ч.3 ст.26 КПК України, були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації стороною захисту її процесуальних прав, в тому числі права обстоювати свою правову позицію та надавати докази на її обґрунтування, а також для повного та об`єктивного з`ясування обставин на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст.23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Будь-яких істотних порушень КПК України під час досудового слідства, які б вплинули на кваліфікацію дій ОСОБА_7 та поставили б під сумнів зібрані по справі докази, судом не встановлено.

Згідно ч.2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» передбачено, що зазначені примусові заходи мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.

Згідно ст.92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ч.4 ст.503 КПК України примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Згідно зі ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлена презумпція психічного здоров`я, а тому кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Частиною 2 статті 94 КК України визначено, що надання психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Відповідно до ст.512 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування, а в силу ст.513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно з ч.1, 2 ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;

2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою;

3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;

4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;

5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно зі ст.ст.18, 19 КК України осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта злочину, що характеризується таким психічним станом особи, при якому вона під час вчинення злочину здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних об`єктивних ознак злочину - об`єкта посягання, суті діяння, обстановки, часу і місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків тощо. Така здатність повинна бути пов`язана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками. Тут свідомість і воля взаємозалежні й лише в сукупності виступають передумовою визнання особи винною.

Натомість неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК України, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) і юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає у наявності у особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки). Юридичний - у нездатності особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками:

1) інтелектуальною - особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер;

2) вольовою - особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.

Особу може бути визнано неосудною тільки тоді, коли встановлена одна з ознак критерію юридичного на підставі хоча б однієї з ознак критерію медичного.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, згідно якої на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого ОСОБА_7 правопорушення, відмічалися прояви хронічного психічного захворювання у формі параноїдальної шизофренії з епізодичним перебігом, актуальними галюцинаторними і маячними розладами із стабільним дефектом (F-20.02 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), через що вона не могла усвідомлювати свої дії і керувати ними. На теперішній час у ОСОБА_7 виявляються прояви хронічного психічного захворювання у формі параноїчної шизофренії з епізодичним перебігом, актуальними галюцинаторними і маячними розладами із стабільним ефектом - через що вона не може правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, не може самостійно приймати участь при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді.

Таким чином, в судовому засіданні встановлена неосудність ОСОБА_7 , як на час вчинення нею відповідного суспільно небезпечного діяння, так і на час судового розгляду кримінального провадження. За висновком експерта, ОСОБА_7 за своїм психічним станом потребує застосування примусового заходу медичного характеру, госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з метою обов`язкового лікування і запобігання вчинення суспільно-небезпечних діянь.

Оскільки у стані неосудності особа не здатна розуміти своїх дій та керувати ними, а мета і мотив, які особа має чітко усвідомлювати, як ознаки суб`єктивної сторони складу злочину за наявності такого стану відсутні, то встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. У такому випадку юридична оцінка суспільно небезпечного діяння повинна надаватися, виходячи з фактичних обставин скоєного діяння та наслідків, що настали (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 6 лютого 2020 року у справі №234/18511/18 (провадження №51-4960км19).

При цьому, суд звертає увагу на те, що суспільна небезпека діяння, вчиненого в стані неосудності, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, має оцінюватись за загальними критеріями - характером і ступенем з урахуваннях всіх вищезазначених елементів, які їх визначають (характером суспільних відносин, на які діяння посягає, об`єктивними ознаками діяння, а саме місцем, часом, обстановкою, способами й засобами його вчинення, знаряддям, кількістю осіб, характером суспільно-небезпечних наслідків, інтенсивністю посягання, видом і розміром шкоди, яка заподіюється діянням охоронюваним кримінальним законом суспільним відносинам чи ставить їх під загрозу реального заподіяння такої шкоди).

При кримінально-правовій оцінці суспільно небезпечного діяння, вчиненого особою в стані неосудності, суд має виходити із об`єкту посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння з урахуванням всіх фактичних обставин і зовнішнього прояву дій особи, з огляду на те, що встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка такого діяння за наявності до того підстав може здійснюватися із застосуванням ст. 15 КК України (правова позиція, викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі №761/37225/20 (провадження №51-321кмо22).

Таким чином, кримінальний та кримінально-процесуальний закони пов`язують необхідність застосування примусових заходів медичного характеру саме із суспільною небезпечністю діяння, вчиненого неосудною особою, а не з його наслідками.

При юридичній оцінці дій такої особи суду необхідно брати до уваги об`єктивну сторону вчиненого діяння з урахуванням спрямованості її дій.

Від правильності юридичної оцінки дій неосудної особи напряму залежить встановлення рівня небезпеки її поведінки для суспільства та застосування до неї виду примусових заходів медичного характеру, визначених ст.94 КК України.

Таким чином, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані неосудності, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.4 ст.186 КК України (по факту відкритого викрадення майна потерпілої) відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру.

Визначаючи тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.4 ч.1 та ч.5 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такий примусовий захід медичного характеру, як госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом ї характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу загрозу для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Необхідно наголосити, що примусові заходи медичного характеру за своїм змістом не є покаранням, тому що психічно хвора особа не спроможна розуміти його значення. Метою таких заходів є лікування особи. Сутність примусових заходів медичного характеру полягає у тому, щоб забезпечити безпеку психічно хворій особі та захистити від неї суспільство. Специфікою правового статусу неосудної особи, як учасника кримінального провадження є надання їй додаткових процесуальних гарантій, що закріплено у ч. 2 ст. 10 КПК України.

В справі № 158/3106/18 від 4.12.19 р. Верховний Суд висловив позицію: «Висновок експерта не має наперед встановленої сили для суду та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Згідно з ч. 1 ст. 94 КК, обрання судом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.»; «п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК покладає саме на суд обов`язок під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, у разі застосування таких заходів, визначати їх вид. Визначаючи тип психіатричної лікарні, в яку необхідно помістити неосудну особу, суд повинен виходити не тільки з її психічного стану, а й з характеру вчиненого нею суспільно небезпечного діяння».

Верховний Суд у справі № 51-5807км18 від 30.05.19 р. висловив позицію, що «Статтею 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання. Колегія суддів звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності».

В п. 15 Постанови Пленуму № 7 від 3.06.2005 р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд зазначив: «Визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме)».

Щодо медичного критерію, а саме характеру і тяжкості психічного захворювання, спеціалісти в цій області дійшли висновку, що на період часу, до яких відноситься скоєння інкримінованих ОСОБА_7 дій та на теперішній час, у останньої відмічалися прояви хронічного психічного захворювання у формі параноїдної шизофренії з епізодичним перебігом, актуальними галюцинаторними і маячними розладами із стабільним дефектом (F-20.02 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду) - через що вона не могла усвідомлювати свої дії і керувати ними. На теперішній час у ОСОБА_7 виявляються прояви хронічного психічного захворювання у формі параноїдної шизофренії з епізодичним перебігом, актуальними галюцинаторними і маячними розладами із стабільним дефектом - через що вона не здатна усвідомлювати свої дії і керувати ними, не може правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, не може самостійно приймати участь при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді.

Щодо соціального критерію, тобто ступеня небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб, то експерти дійшли висновку, що за своїм психічним станом ОСОБА_7 потребує застосування примусового заходу медичного характеру, у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з метою її обов`язкового лікування та запобігання вчинення суспільно- небезпечних діянь. Про вказане свідчать і встановлені у підекспертної при теперішній експертизі вербальні галюцинації, несистематизовані експансивні маячні ідеї любовного змісту, негативні симптоми з боку емоційно-вольової сфери, психопатоподібні розлади та прояви розгальмованості, зміненої особистості, моторики, вичурності, неадекватності і некритичності. Через вказані прояви хронічного психічного захворювання у формі параноїдної шизофренії з епізодичним перебігом, актуальними галюцинаторними і маячними розладами із стабільним дефектом на період часу, до якого відноситься скоєння підекспертною інкримінованого їй правопорушення, вона не могла усвідомлювати свої дії і керувати ними, і на теперішній час не може усвідомлювати свої дії і керувати ними, не може правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, не може самостійно приймати участь при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді, і за своїм психічним станом через відмічені в клінічній картині актуальні галюцинаторні, маячні розлади, прояви розгальмованості, збудливості, некритичності.

Крім того, суд приймає до уваги те, що ОСОБА_7 не вчиняла суспільно-небезпечних діянь, пов`язаних з посяганням на життя інших осіб, а також за своїм психічним станом і характером вчинених суспільно-небезпечного діяння не становить особливу загрозу для суспільства, а тому не потребує лікування в умовах суворого нагляду.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що заявлений в клопотанні прокурора вид заходів медичного характеру, який необхідно застосувати до ОСОБА_7 , а саме у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим типом нагляду, є занадто суворим видом примусових заходів медичного характеру, а тому урахуванням наведених вище обставин, суд вважає можливим застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, тому клопотання прокурора підлягає до часткового задоволення.

Підстав для застосування інших видів примусових заходів медичного характеру, передбачених с.94 КК України, стосовно ОСОБА_7 суд не вбачає.

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2015 року в справі «Берланд проти Франції» щодо природи та мети примусової госпіталізації суд зауважив, що такий захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним заключенням встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку. Проголошення особи неосудною з підстав наявності психічного розладу та вжиття пов`язаних з цим заходів процесуального примусу не є «покаранням» в розумінні п.1 ст.7 Конвенції, проте розглядається як запобіжний (превентивний) захід.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру, та не визначає строку, на який ці заходи призначені.

Обраний ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 28.02.2025 запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, до набрання ухвалою законної сили залишити без змін.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Враховуючи положення ч.2 ст.124 КПК України процесуальні витрати за проведення судових експертиз, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 19, 93, 94 КК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 100, 124, 369-372, 376, 395, 503, 508, 512, 513, 516 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Черкаського районного управління ГУНП в

Черкаській області капітана поліції ОСОБА_10 , затвердженого прокурором Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_12 , про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні №0000216, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2025, стосовно ОСОБА_7 , за підозрою у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.186 КК України задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом, за вчинене суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.4 ст.186 КК України.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, до набрання ухвалою законної сили - залишити без змін.

Судові витрати за проведення експертизи № СЕ-19/124-25/2100-ТВ від 07.02.2025 в сумі 1591 грн. 80 коп. віднести за рахунок держави.

Речові докази по кримінальному провадженню: відеозаписи події, яка мала місце 16.01.2025 Кафедрального собору за адресою м.Черкаси, вул.Надпільна, 121, які знаходяться на DVD-R - диск, що долучений до матеріалів кримінального провадження - залишити у матеріалах кримінального провадження протягом всього часу їх зберігання; мобільний телефон «iPhone 13 Pro» імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , переданий на зберігання до камери речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області повернути власнику, потерпілій ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подання через Придніпровський районний суд міста Черкаси апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення ухвали, а для осіб, які не викликались в судове засідання - з дня отримання ними копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Копію ухвали вручити прокурору, потерпілій, захиснику, законному представнику, ОСОБА_7 та направити начальнику ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» для відома та виконання.

Суддя: ОСОБА_1