Окрема думка
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.01.2025 апеляційні скарга захисника ОСОБА_1 була залишена без задоволення, а оскаржувана ухвала слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 30.12.2024 - залишена без змін.
Погоджуючись із висновком колегії суддів стосовно наявності підстав для продовження стосовно підозрюваної ОСОБА_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України, його суспільну небезпеку, водночас вважаю за необхідне, на підставі вимог ст. 375 КПК України, висловити окрему думку стосовно альтернативного запобіжного заходу, з огляду на наступні обставини.
На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_2 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України, який відноситься до категорії нетяжких злочинів.
Так, п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України встановлює, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину встановлюється у розмірі від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Водночас, відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Дійсно, за приписами ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 частини першої цієї статті.
При цьому, ч. 4 ст. 182 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.
На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 1 до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні нетяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.
Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.
Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає п. 3 ст. 5 Конвенції (рішення у справі «Осипенко проти України»).
У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76). Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами п. 3 ст. 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п.п. 23-24).
Беручи до уваги вищевказану практику ЄСПЛ, а також вимоги ст. 183 КПК України, яка наділяючи слідчого суддю, суд дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно визначення застави, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що відносно ОСОБА_2 у даному випадку можливо визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.
Відтак, з огляду на фактичні обставини провадження, відомості про особу підозрюваної, з огляду на встановлені у зазначеному кримінальному провадженні ризики, доходжу висновку про те, що застава у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб була б достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_2 виходячи також з того, що жоден із визначених КПК України запобіжних заходів не покаранням, такі заходи є попереджувальними, і їх метою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_3