ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/450/24 Справа № 203/2506/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000226 від 15 лютого 2021 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопетрівське, Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 гривень, з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 1 рік.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 31.12.2020 року близько 16.20 годині водій ОСОБА_7 , керуючи власним технічно справним автомобілем «RENAULT KADJAR» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Центральному районі м. Дніпра по вул. Ульянова з боку вул. Херсонської в напрямку вул. Ю.Савченко.

Під час руху ОСОБА_7 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, на регульованому перехресті вул. Ульянова та пр. О.Поля, перед поворотом ліворуч на просп. О.Поля не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи маневр повороту ліворуч, не надав дорогу автомобілю «VOLKSWAGEN TOUAREG» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався по вул. Ульянова від вул. Ю.Савченко в напрямку вул. Херсонської та мав перевагу у русі, внаслідок чого сталося зіткнення автомобіля «RENAULT KADJAR» реєстраційний номер НОМЕР_1 з автомобілем «VOLKSWAGEN TOUAREG» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Внаслідок зіткнення водієві автомобіля «VOLKSWAGEN TOUAREG» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: забою та гемартрозу (кров в порожнині суглобу) лівого колінного суглобу, які згідно висновку судово- медичної експертизи за своїм характером відповідно до п. 2.2.2 „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «RENAULT KADJAR» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху України, який свідчить:

п. 16.6 - «Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напряму, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч», невиконання якого згідно висновку судово-автотехнічної експертизи знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 286 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на те, що на час розгляду провадження апеляційним судом, строки давності притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України минули. З урахуванням тих обставин, що сторона захисту питання про звільнення від відповідальності обвинуваченого не порушує та, відповідно, останній своєї згоди на це не надає, з урахуванням вимог ч. 8 ст. 284 КПК України, ОСОБА_7 належить звільнити від покарання, призначеного судом.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Свої вимоги ОСОБА_7 обґрунтовує неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Обвинувачений зазначає, що вирок суду першої інстанції ґрунтується лише на показаннях потерпілого ОСОБА_10 , висновку спеціаліста судово-медичного експерта ОСОБА_11 за № 325, проведеного за зверненням потерпілого, та висновку експерта № 504е, які є суперечливими. Так, експертиза № 504е була проведена експертом ОСОБА_12 без наявності медичної карти амбулаторного хворого № 814, складеної 04.01.2021 на потерпілого ОСОБА_10 КЗ ДМКЛ №16 ДОР, яка була витребувана судом першої інстанції лише під час розгляду судової справи. Отже, на думку апелянта, висновок судово-медичної експертизи № 504е є недопустимим доказом, оскільки органом до судового розслідування не було отримано у встановленому КПК порядку жодних медичних документів щодо звернення потерпілого ОСОБА_10 до лікувального закладу - КНП МКЛ № 16 ДОР, у порушення вимог ст. 163 КПК України слідчий та прокурор не зверталися з відповідним клопотанням до слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме медичної картки потерпілого, та відповідно слідчим не було надано їх експерту ОСОБА_11 для проведення експертизи. При цьому, матеріали провадження не містять відомостей про те, що потерпілий ОСОБА_10 надавав слідчому чи прокурору будь-які медичні документи для долучення їх до матеріалів провадження.

Разом із цим. висновок спеціаліста судово-медичного експерта за № 325 не містить чітких тверджень та висновків, зроблених на підставі досліджених медичних документів, що ушкодження ОСОБА_10 було отримано в наслідок ДТП та саме під час ДТП. Таких же тверджень не містить і висновок експерта № 504е, а зазначена експертиза була проведена без участі підозрюваного ОСОБА_7 та без повідомлення останнього про її проведення. Отже, зазначений висновок експерта не може бути належним доказом на підтвердження факту його винуватості у вчинення потерпілому тілесних ушкоджень в наслідок ДТП та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Також обвинувачений вказує, що органом досудового розслідування не було відкрито стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України медичну карту амбулаторного хворого № 814, складеної на потерпілого ОСОБА_10 КЗ КЗ ДМКЛ №16 ДОР ДМР, на підставі якого ґрунтуються висновок спеціаліста № 325 та висновок експерта № 504е.

Звертає увагу, що медична карта хворого ОСОБА_10 № 814 відкрита 04.01.2021, тобто через 4 дні після події ДТП; містить довідку, видану Травмпунктом КНП Міська клінічна лікарня № 16 ДМР, датована 03.01.2021, та в ній зазначено, що медична допомога ОСОБА_10 була надана саме 03.01.2021, а не 31.12.2020 року, коли трапилася подія ДТП. Також медична карта містить запис про проведення рентгенографії, але не містить такого знімку, який би підтверджував факт отримання потерпілим тілесних ушкоджень колінного суглоба. При цьому, вона містить запис, що потерпілий ОСОБА_10 звернувся до травматолога МКЛ №16 лише 04.01.2021, а у запису лікаря травматолога міститься інформація про те, що ОСОБА_10 отримав травму 03.01.2021, тобто через три дні після ДТП, а сам характер травми є побутовий, а не внаслідок ДТП.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було взято до уваги покази потерпілого та свідка ОСОБА_13 , які суперечать один одному. На його думку, з показів потерпілого та зазначеного свідка неможливо довести той факт, що потерпілій ОСОБА_10 отримав дану травму саме 31.12.2020. Разом з цим, суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які підтвердили факт того, що ОСОБА_10 після ДТП не мав пошкодження колінного суглобу.

Крім того, лікар ОСОБА_13 суду повідомив про те, що в день ДТП ОСОБА_10 було видано довідку, в якій було зафіксовано травму. При цьому, матеріали провадження цієї довідки не містять.

Також суд безпідставно послався у вироку на покази свідка ОСОБА_16 , як на підставу підтвердження отримання потерпілим травми саме 31.12.2020. Покази, надані юристом КНП МКЛ № 16 ОСОБА_17 , допитаного в якості свідка, на думку апелянта, не мають жодного відношення до факту отримання ОСОБА_10 ушкоджень внаслідок ДТП.

До початку апеляційного розгляду від обвинуваченого надійшло клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які клопотання підтримали, прокурора, який проти звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого не заперечував, перевіривши матеріали провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 3 ст. 288 КПК України , у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, суд має закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.

Отже, системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадку обов`язкової згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 31 грудня 2020 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, яке карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, та відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких.

Таким чином, з огляду на положення п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строки притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення зазначеного кримінального правопорушення складають три роки, а отже минули 31 грудня 2023 року.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що ОСОБА_7 протягом трьох років з моменту вчинення кримінального правопорушення від слідства та суду не ухилявся та до кримінальної відповідальності протягом цього часу не притягався.

Судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду обвинуваченому роз`яснено наслідки звільнення від кримінальної відповідальності, зокрема те, що ці підстави є нерабілітуючими.

З огляду на відсутність даних про ухилення від слідства та суду, про притягнення до кримінальної відповідальності, а також й будь-яких заперечень обвинуваченого проти звільнення від кримінальної відповідальності та закриття у зв`язку з цим кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з вимогами ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Окрім цього, згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17), якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

З урахуванням сформованої правової позиції, колегія суддів приходить до висновку, що процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта при проведенні автотехнічної експертизи у розмірі 1307,60 грн. підлягають віднесенню на рахунок держави.

Отже, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду вважає за необхідне скасувати вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, закрити кримінальне провадженні внесене до ЄРДР за № 0000226 від 15 лютого 2021 року, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також віднести процесуальні витрати у кримінальному провадженні на рахунок держави.

Керуючись ст. 404, 405, 284 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000226 від 15 лютого 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104/-21/11483-ІТ від 12.04.2021, у сумі 1307 (однієї тисячі трьохсот семи) гривень 60 (шістдесяти) копійок, віднести на рахунок держави.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3