12.02.2025 Провадження по справі № 1-кп/940/67/25
Справа № 940/1583/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року Тетіївський районний суд Київської області у складі :

головуючого судді: ОСОБА_3

при секретарі : ОСОБА_4

з участю прокурора : ОСОБА_5

обвинуваченого : ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві кримінальне провадження № 0000137 від 26.11.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кашперівка Тетіївського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов?язаного, судимого вироком Тетіївського районного суду Київської області від 27.12.2024 року за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

Судом встановлено, що ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 382 КК України за наступних обставин.

Так, відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що адміністративне правопорушення - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є позбавлення спеціального права, зокрема права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Таким чином, позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства. Як установлено у ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Встановлено, що постановою Тетіївського районного суду Київської області від 13.12.2023 року у справі № 940/1381/23, яка набрала законної сили 06.03.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 (один) рік.

Однак, ОСОБА_1 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 21.11.2023 року о 19 год. 42 хв. керував транспортним засобом Honda DIA по вул. Шкільна в с. Кашперівка Білоцерківського району Київської області, був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 та відповідно стосовно ОСОБА_1 працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП від 21.11.2023 року серії ААД № 017255, який скеровано до Тетіївського районного суду Київської області.

10.01.2024 року Тетіївським районним судом Київської області за результатами розгляду вищевказаного протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП, винесено постанову по справі № 940/1423/23, яка набрала законної сили 01.07.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 (один) рік.

Однак ОСОБА_1 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомленим із нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 04.08.2024 року о 16 год. 25 хв. керував транспортним засобом Honda DIA по вул. Київська в с. Кашперівка Білоцерківського району Київської області був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 та відповідно стосовно ОСОБА_1 працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126 від 04.08.2024 року серії ААД № 563198 та за ч.3 ст. 130 КУпАП від 04.08.2024 року серії ААД № 893205, які скеровано до Тетіївського районного суду Київської області.

11.09.2024 року Тетіївським районним судом Київської області за результатами розгляду вищевказаного протоколу серії ААД № 563198 про вчинення адміністративного правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП винесено постанову по справі № 940/1012/24 та протоколу серії ААД № 893205 про вчинення адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 130 КУпАП винесено постанову по справі № 940/1013/24, які об`єднано в одне провадження та присвоєно справі № 940/1012/24, яка набрала законної сили 24.09.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 126, ч.3 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення: за ч.3 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років без конфіскації транспортного засобу; за ч.5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Крім того, ОСОБА_1 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомленим із нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 26.11.2024 року об 11 год. 44 хв. керував транспортним засобом Honda DIA та на перехресті вулиць Лісна та Лесі Українки в с. Кашперівка Білоцерківського району Київської області був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, а саме водій був без мотошолому.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України визнав повністю, ствердивши обставини, зазначені у обвинувальному акті. Пояснив, що він дійсно, достовірно знаючи про рішення суду, яким його позбавлено права керування транспортними засобами, не бажаючи виконувати вказане рішення суду, неодноразово керував транспортним засобом в час та при обставинах, зазначених у обвинувальному акті. Вказав суду, що він розкаюється у вчиненому та просив його суворо не карати.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, а саме доказів на підтвердження події кримінального правопорушення, часу, місця, способу, мети та мотивів його вчинення, винуватості обвинуваченого. При цьому суд з`ясував, чи вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції відсутні, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючі досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_1 доведеною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. Його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.382 КК України як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_1 за ч.1 ст.382 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного, який раніше судимий вироком Тетіївського районного суду Київської області від 27.12.2024 року за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, посередньо характеризується за місцем проживання, не одружений, не працюючий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а також інші обставини, які відповідно до положень Кримінального кодексу України, у тому числі статей 66,67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу.

Відповідно до статей 50,65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відносить повне визнання ним своєї винуватості, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

Реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням всіх обставин у справі, даних, що характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_1 у виді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст.382 КК України, оскільки, на думку суду, таке покарання буде справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням того, що обвинуваченим ОСОБА_1 вчинене дане кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 382 КК України до постановлення вироку Тетіївського районного суду Київської області від 27.12.2024 року, тому остаточне покарання йому має бути визначено відповідно до ч.4 ст. 70 КК України.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Щодо застосування приписів кримінального закону щодо призначення остаточного покарання ВС зроблено правовий висновок, зокрема, у постанові від 03.10.2019 (справа № 755/3279/18).

Отже, зважаючи на вищевикладені приписи кримінального закону та висновок, зроблений ВС щодо призначення остаточного кримінального покарання, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому остаточне покарання із застосуванням приписів частини четвертої статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Тетіївського районного суду Київської області від 27.12.2024 року, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався і таких клопотань заявлено не було.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УВАЛИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 382 КК України.

Призначити ОСОБА_1 покарання за ч.1 ст. 382 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_1 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи, або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Тетіївського районного суду Київської області від 27.12.2024 року, яким ОСОБА_1 засуджено за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді двох років обмеження волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, більш суворим по даному вироку, та призначити ОСОБА_1 остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_1 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи, або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбуття покарання ОСОБА_1 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_3