Справа № 517/1591/24
Провадження № 1-кп/517/88/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року с-ще Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Захарівка кримінальне провадження, внесене 26 листопада 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000079 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Леніне Фрунзівського району Одеської області, українця, громадянина України, не одруженого, працюючого різальником металів у ТОВ «САН ТЕХ РАЙ», із базовою загальною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

25.11.2024, приблизно о 14 год 00 хв., ОСОБА_4 знаходячись разом із свою колишньою дружиною ОСОБА_6 у її будинку за адресою: АДРЕСА_3 , між ними виникла сварка, в ході якої на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Надалі, ОСОБА_4 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, наблизився до ОСОБА_6 та наніс їй два удари долонею правої руки в область обличчя, від чого остання впала.

Вказаними діями ОСОБА_4 спричинив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6 у вигляді синців на передньо-зовнішній поверхні правого стегна в середній третині, на нижній повіці лівого ока, на лівій половині обличчя, в ділянці лівої вилиці, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального проступку визнав та суду пояснив, що 25.11.2024 він з м. Одеса приїхав до с-ща Затишшя Роздільнянського району Одеської області до своєї колишньої дружини ОСОБА_6 . Перебуваючи в будинку між ним та ОСОБА_6 виникла суперечка, в ході якої він наніс їй два удари долонею в область обличчя. Обвинувачений суду повідомив, що він у вчиненні вказаного проступку розкаюється, просив пробачення у потерпілої та запевнив суд про не вчинення подібного в майбутньому.

Потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що 25.11.2024 до неї додому приїхав її колишній чоловік ОСОБА_4 , який працює та проживає в м. Одеса. Через деякий час між ними виникла словесна перепалка, під час якої ОСОБА_4 вдарив її два рази долонею по обличчю. Будь-яких претензій до ОСОБА_4 вона не має. Щодо міри покарання обвинуваченому, просила суд призначити йому не суворе покарання.

З досліджених в судовому засіданні доказів, що надані сторонами вбачається, що з заявою про вчинення кримінального проступку звернулася ОСОБА_6 , яка просила прийняти міри до ОСОБА_4 , який 26.11.2024 наніс їй тілесні ушкодження, що підтверджується змістом заяви ОСОБА_6 .

Вказана заява зареєстрована у встановленому порядку, що підтверджується витягом з ЄРДР від 26.11.2024.

Висновком експерта № 98 від 27.11.2024 підтверджено, що на підставі судово-медичного обстеження у ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на передньо-зовнішній поверхні правого стегна в середній третині, на нижній повіці лівого ока, на лівій половині обличчя, в ділянці лівої вилиці. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 не були небезпечними для життя у момент спричинення, а мають незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше 6 діб і за цим критерієм, згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Суд, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин справи, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позиції та роз`яснивши, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Розглянувши вказане провадження в межах висунутого обвинувачення, дослідивши докази у справі в заявленому сторонами обсязі, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого доведена, оскільки підтверджена показаннями обвинуваченого, потерпілої та письмовими доказами у справі, які узгоджуються між собою. Вказані докази суд приймає до уваги як належні та допустимі, та вважає їх достатніми для висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 .

Так, обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суду всі обставини вчинення кримінального проступку, його об`єктивні дії, які підтверджують наявність умислу в його діях на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 . Так, суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ у справі показання обвинуваченого, який в судовому засіданні визнав, що дійсно 25.11.2024 умисно наніс ОСОБА_6 два удари долонею в область обличчя.

Вказані показання повністю узгоджуються з показаннями потерпілої, яка підтвердила обставини повідомлені обвинуваченим щодо способу, часу, місця вчинення проступку, характеру та локалізації ударів, механізму отримання нею тілесних ушкоджень, та висновком експерта, яким підтверджено отримання потерпілою легких тілесних ушкоджень.

Отже, суд оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до довідки лікаря-психіатра Захарівської багатопрофільної лікарні від 03.12.2024 вбачається, що ОСОБА_4 на обліку у вказаному закладі не перебуває.

Згідно довідки Захарівської багатопрофільної лікарні ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває.

З характеристики наданої за місцем реєстрації обвинуваченого № 512 від 02.12.2024 вбачається, що ОСОБА_4 характеризується посередньо.

Згідно довідки № 165/12/03 від 03.12.2024 вбачається, що ОСОБА_4 працює в ТОВ «Сан ТЕХ РАЙ» на посаді різальника металу на ножицях і пресах дільниці з виробництва сталевих радіаторів.

З вимоги про судимість ГУНП в Одеській області від 02.12.2024 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що обвинувачений в силу ст.89 КК України раніше не судимий.

Отож, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, свою винуватість у вчиненні кримінального проступку визнав, посередньо характеризується за місцем проживання, працевлаштований, просив пробачення у потерпілої за вчинене.

Суд приймає до уваги, що обвинувачений вину визнав, розкаявся та оцінює зазначене як обставину, що пом`якшує покарання у виді щирого каяття.

Про щире каяття обвинуваченого беззаперечно свідчить його показання в судовому засіданні, відповідно до яких він не лише повідомив про всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, а й висловив щирий жаль щодо його вчинення, неодноразово повідомляв про усвідомлення неприпустимості та протиправності його дій.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя про, що стороною обвинувачення зазначено в обвинувальному акті та доказано в судовому засіданні.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, думки потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому не суворе покарання, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді максимального штрафу в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, оскільки вказане покарання досягне мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим.

Разом з цим, при призначенні ОСОБА_4 покарання не пов`язаного з позбавленням волі, суд не може застосувати відносно нього передбачені ч. 1 ст. 91-1 КК України обмежувальні заходи, оскільки приписи вказаної правої норми регулюють захист інтересів потерпілої від злочину, тоді як ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Запобіжний захід у вказаному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. 125 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Фрунзівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: