ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 636/2217/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 1010 /25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного
заходу обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора, належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 05.03.2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0003134 від 12.10.2022, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», до 03 травня 2025 року (включно).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нове, яким ОСОБА_6 обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронних засобів контролю, або, у разі відсутності підстав для застосування цього запобіжного заходу, визначити обвинуваченому розмір застави.

В обґрунтування апеляційних вимог, захисник посилається на невірну кваліфікацію дій обвинуваченого та відсутність ризиків, заявлених прокурором в клопотанні. Як вказує захисник, перебуваючи в окупації та після деокупації, ОСОБА_6 до 07.02.2024 включно, користувався та не змінював номер власного мобільного телефону, не змінював своєї зовнішності та не намагався отримати нові документи чи залишити територію України. При наступі ЗСУ він не забажав втікати на територію рф, оскільки не вважав себе та не вважає винним у вчиненні будь-0якого злочину, розраховуючи на справедливе розслідування. Після деокупації Вовчанська, ОСОБА_6 пройшов первинну фільтраційну перевірку та переїхав жити до Харкова. Як зазначає захисник, на даний час відсутній ризик переховування ОСОБА_6 , як і ризик незаконного впливу на свідків, іншого підозрюваного у цьому провадженні, оскільки вже допитані 5 з 20 свідків, які не повідомили відомостей, які б викривали ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину чи доводили б існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, в якому підозрюється, ОСОБА_6 не буде, оскільки за 74 роки свого життя жодного разу не притягався до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, у розшуку не перебував, наразі йому не повідомлено про підозру у чиненні інших злочинів.

А тому, захисник вважає, що в даний час запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, з урахуванням його віку, стану здоров`я, обставин кримінальн7ого правопорушення, є надто суворим та нічим не виправданим, а тому, може бути пом`якшений судом апеляційної інстанції.

При цьому, як зазначає захисник, обвинувачений може перебувати під домашнім арештом в помешканні, де проводився обшук, за адресою : АДРЕСА_1 , із застосуванням положень, передбачених ст.195 КПК України та покладенням на нього відповідних обов`язків.

На підставі вищевикладеного, захисник просить задовольнити його апеляційні вимоги.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника в повному обсязі та просили її задовольнити.

Прокурор в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлявшись належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв щодо неможливості розгляду справи за його відсутністю, не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0003134 від 12.10.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно даних обвинувачених, оскільки вважав, що є достатньо підстав та ризиків, що обвинувачені можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки бойові дії на території східних областей України на теперішній час не завершені. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що обвинувачені є категорично негативно налаштованими проти військовослужбовців Збройних сил України та співробітників правоохоронних органів, які для забезпечення національної безпеки України, відновлення і підтримання правопорядку на всій території держави здійснюють комплекс активних заходів з використанням зброї та військової техніки, спрямованих на подолання збройної агресії Російської Федерації, яка має наслідком руйнування об`єктів інфраструктури, в тому числі критичної, численні жертви серед мирного населення, грубі порушення норм міжнародного гуманітарного права, підтримують та виправдовують збройну агресію рф, а також тимчасову окупацію територій України, а від так можуть вчинити інші кримінальні правопорушення, направлені на допомогу державі-агресору рф; обвинувачені здійснювали вищевказані злочинні дії протягом тривалого часу в умовах дії військового стану, що вказує на стійкий, тривалий та повторюваний характер протиправної діяльності; обвинувачені мають стійкі зв`язки з представниками іноземної держави рф, які можуть надати необхідні засоби та забезпечити переховування обвинувачених від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та забезпечити вплив на свідків у вказаному провадженні та знищення доказів, тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів крім тримання під вартою, на думку прокурора, не може запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою стосовно вказаних обвинувачених, суд врахував обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі і: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у злочині, у вчиненні якого вони обвинувачуються; характер інкримінованого злочину, вік і стан їх здоров`я, те, що бойові дії на території східних областей України не завершені і є ймовірність того, що обвинувачені можуть продовжити свої незаконні дії, спрямовані на співпрацю з окупаційними військами, а також те, що обвинувачені здійснювали протиправні дії протягом тривалого часу в умовах дії воєнного стану, що вказує на стійкий, тривалий та повторюваний характер протиправної діяльності, а також враховуючи, що вони достовірно розуміють суть злочину та передбачену за його скоєння кримінальну відповідальність, тому мають реальну можливість впливати на свідків, у зв`язку із чим суд вважав, що інша міра запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та належну поведінку.

При цьому, суд виходив з того, що обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 інкримінується злочин, покарання за який передбачено у вигляді позбавлення волі строком від десяти до дванадцяти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість, реальність та невідворотність покарання, є підстави вважати, що в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, обвинувачені можуть виїхати за межі території України та переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Суд дійшов висновку, що вказані ризики, на цей час є реальними, враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення, а також тяжкість кримінального правопорушення, характер та обставини протиправних дій, в яких ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачуються. Що стосується стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , то медичну допомогу йому можуть надати в умовах слідчого ізолятора, або при необхідності направити інший медичний заклад.

А тому, враховуючи, крім іншого, вимоги ч. 6 ст. 176 КІІК України, згідно яких, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, суд дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час розгляду справи,

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Характер обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України під час дії воєнного стану, що є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, свідчить про підвищену суспільну небезпечність інкримінованого злочину та наявність у цьому кримінальному провадженні суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду. Слід врахувати, що очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від суду. Зазначена обставина, на думку колегії суддів, на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на час проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, що існували на час застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не втратили своєї актуальності, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку.

На час розгляду даного провадження, відсутні дані, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, наведених у клопотанні прокурора та встановлених у попередніх ухвалах суду про запобіжний захід обвинуваченого, що стало б підставою для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу невірної кваліфікації дій обвинуваченого, на цьому етапі провадження судом не вирішуються, оскільки такі питання підлягають оцінці судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. В даному випадку, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать про обґрунтованість підозри та висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання його причетності до вчинення інкримінованих йому дій.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, які прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 05.03.2025 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.1ст.28, ч.1 ст. 111-2 КК України, - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 05.05.2025 року, включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3