Справа № 947/9941/22
Провадження № 1-кп/947/281/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2025 року

Київський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000458 від 19.03.2022 року відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новобіла, Новопсковського району, Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-13.07.2021 року Київським районним судом м. Одеси за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до вісімдесяти годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2022 року приблизно о 12 годині 00 хвилин біля будинку № 47А по вул. Світанку в м. Одесі ОСОБА_10 , побачив ОСОБА_11 , що йшла біля цього будинку з поліетиленовим пакетом в правій руці, в якому знаходилось її майно: продукти харчування, риба, спеції та цигарки, після чого у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_12 , поєднане з насильством, яке не є небезпечним для її життя і здоров`я, повторно, в умовах воєнного стану, введеного у зв?язку з агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Потім, приблизно через 1 хвилину, за вищевказаною адресою, ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, підбіг ззаду до ОСОБА_12 та застосував до останньої насильство, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я: наніс ОСОБА_12 удар кулаком в потилицю, спричинивши їй фізичний біль. Від цього удару вона впала колінами на асфальтне покриття тротуару біля даного будинку, чим їй були спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді синця передньої поверхні лівого колінного суглобу, садна цього колінного суглобу та синця в нижній третині лівого стегна, а поліетиленовий пакет випав з її правої руки на асфальтне покриття.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_10 наніс ОСОБА_12 ще 1 удар кулаком в потилицю, спричинивши їй фізичний біль. Далі, ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, відкрито викрав з лівої верхньої кишені куртки ОСОБА_12 майно останньої: мобільний телефон марки «Meizu MX4» - вартістю 1500 гривень з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 - вартістю 30 гривень, на рахунку якої не було грошових коштів, та грошові кошти ОСОБА_12 в сумі 200 гривень, після чого ОСОБА_10 відкрито викрав поліетиленовий пакет останньої - вартістю 3 гривні, в якому знаходилось наступне її майно: 0,5 кг кров`яної ковбаси вартістю 240 гривень за 1 кг; а всього - на суму 120 гривень; 1 кг квашеної капусти - вартістю 25 гривень; 1 кг мандарин - вартістю 40 гривень; 1 кг картоплі - вартістю 20 гривень; 0,5 кг лимонів вартістю 40 гривень за 1 кг, а всього на суму 20 гривень; 1 кг макаронів - вартістю 20 гривень; 1 кг цукру - вартістю 25 гривень; 1 пучок кропу - вартістю 15 гривень; 1 пучок петрушки - вартістю 15 гривень; 0,5 кг бринзи з коров`ячого молока вартістю 120 гривень за 1 кг, а всього на суму 60 гривень; 4 пачки сигарет «Прилуки» - вартістю 50 гривень за 1 пачку, а всього на суму 200 гривень; 1 кг риби короп - вартістю 95 гривень; 1 пляшка соняшникової олії «Оldi» об`ємом 1 літр - вартістю 45 гривень; 1 пачка розчинної кави « Nescafe» вагою 60 гр. - вартістю 35 гривень; 1 пачка майонезу «Щедро» - вартістю 25 гривень, 1 пачка кефіру «Кілія» - вартістю 25 гривень, 100 грам чорного меленого перцю вартістю 910 гривень за 1 кг, а всього на суму 91 гривня, 30 грам приправи до м`яса вартістю 1000 гривень за 1 кг, а всього на суму 30 гривень, 30 грам приправи до картоплі вартістю 500 гривень за 1 кг, а всього на суму 15 гривень.

Після цього, ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення з вищевказаним викраденим майном і викраденими грошовими коштами втік, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду ОСОБА_12 на загальну суму 2 654 гривні.

Таким чином, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, пояснив, що не вчиняв злочину відносно потерпілої, яку він раніше знав, оскільки вона мешкала неподалік від нього, а також він був знайомий з хлопцем потерпілої. Про злочин відносно потерпілої він дізнався 26.03.2022 року, коли його затримали працівники поліції, після чого тримали його у відділ поліції до 31.03.2022 року, здійснюючи на нього тиск, застосовували насильство, принижували, залякували. Тому, він підписав всі документи. Зі скаргами на дії поліцейських він нікуди не звертався, оскільки вважав, що він доведе свою невинуватість у суді. Мобільний телефон потерпілої, її волосся йому «підкинули» поліцейські. Вважає, що всі докази, зібрані до 31.03.2022 року є недопустимими, оскільки проводились без участі захисника, чим порушено його право на захист. Просить суд його виправдати.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що 19 березня 2022 року приблизно о 12 годині, вона йшла по вул.Світанку з базару, в руках тримала пакети з покупками. Біля будинку НОМЕР_2 вона відчула удар кулаком по голові, від якого впала на коліна, обернулася та побачила обличчя обвинуваченого ОСОБА_10 , який вдарив її ще раз, Після чого обвинувачений ОСОБА_10 розірвав її куртку, з якої вихватив паспорт, вкрав мобільний телефон «Meizu MX4», готівку у розмірі 200 грн, які були у паспорті та забрав пакет із продуктами та почав тікати. Вона почала бігти за обвинуваченим, кричала йому коли він тікав. Потім зупинилась біля свідка ОСОБА_13 та розповіла йому, що в неї вкрали телефон та пакет з продуктами.

Потерпіла підтвердила перелік та вартість викраденого у неї обвинуваченим ОСОБА_10 майна, а також зазначила, що на місці вчинення злочину ОСОБА_10 був одягнений у куртку сірого кольору, на його руці вона бачила кільце сріблястого кольору, обличчя було непоголене. Також на місці вчинення злочину були присутні поряд ще 2 хлопці, які весь цей час стояли та спостерігали за тим, що відбувалося, а потім з місця також побігли. В результаті ударів, отриманих від ОСОБА_10 , якого вона впізнає в залі судового засідання, вона отримала тілесні ушкодження, які встановлені експертизою. У відділі поліції вона впізнала обвинуваченого, також впізнала свій мобільний телефон, який їй повернули під розписку. Чек про покупку телефону вона не надала, оскільки купила його на ринку, його вартість складає 1500 гривень. Мобільний телефон був розбитий та вона його згодом втратила.

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_13 пояснив, що він раніше не був знайомий з обвинуваченим ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_11 , 19 березня 2022 року, приблизно о 12 годині дня, він проходив в районі вулиць Світанку та Комарова, де побачив обвинуваченого ОСОБА_10 , який пробіг йому назустріч в 5-6 метрах від нього із пакетом в руках. Він його розгледів, на обличчі у ОСОБА_10 була щетина. Слідом за обвинуваченим бігла потерпіла та кричала, що її пограбували. Через декілька хвилин потерпіла ОСОБА_11 зупинилася біля нього та розповіла, що обвинувачений вдарив її ззаду по голові та викрав телефон та пакет з продуктами. У відділку поліції він впізнав обвинуваченого ОСОБА_10 за фотографіями.

Судом досліджені докази та процесуальні документи кримінального провадження, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000458 від 19.03.2022 року, відповідно до якого на підставі заяви потерпілої ОСОБА_11 19.03.2022 року о 17.14 годин зареєстровано кримінальне провадження;

- рапорт про виклик служби «102»;

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 19.03.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_11 повідомила про те, що 19.03.2022 року в період часу з 11.30 до 12.30 годин 00 хвилин, за адресою: м. Одеса, на вул. Світанку № 47А, невстановлена особа відкрито заволоділа мобільним телефоном та пакетом з продуктами який належить заявниці.

- протокол огляду місця події від 19.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею в ході якого, в присутності понятих було оглянуто місце події, відкриту прибудинкову територію біля будинку № 47А на вул. Світанку в м. Одеса.

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.03.2022 року, в ході якого у присутності понятих потерпіла ОСОБА_11 із чотирьох пред`явлених фотознімків впізнала на фото під №1 ОСОБА_10 як особу, яка відкрито заволодів майном потерпілої за адресою:м. Одеса, на вул. Світанку № 47А.

- висновок експерта № 343 від 26.03.2022 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_11 , були виявлені наступні тілесні ушкодження: синці голови, лівого стегна, синець та садно області лівого колінного суглобу. Вказані ушкодження утворилася від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. В механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце удари, тертя. Враховуючі морфологічні особливості ушкоджень ( синці- блідо- жовтого кольору, садно- під переважно підшарову бурою кіркою) вони спричинені 19.03.2022 року. Синці голови, лівого стегна, синець та садно області лівого колінного суглобу як кожне окремо, так і в сукупності мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень,» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.03.2022 року, в ході якого у присутності понятих, свідок ОСОБА_13 із чотирьох пред`явлених фотознімків, впізнав на фото під № 1 ОСОБА_10 як особу, що пробігав повз нього із пакетом близько 12 -12.30 годин за адресою: м. Одеса, на вул. Світанку.

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 29.03.2022 року, в ході якого у присутності понятих, потерпіла ОСОБА_11 впізнала особу з табличкою № 1 ОСОБА_10 як особу, яка відкрито заволоділа її мобільним телефоном «Meizu MX4», грошовими коштами та майном за адресою: м. Одеса, на вул.Світанку.

- протокол огляду місця події від 29.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею вході якого, в присутності понятих, в службовому кабінеті за адресою м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 15-А, було оглянуто мобільний телефон марки «Meizu MX4», сірого кольору з пошкодженням;

- протокол огляду предмету від 29.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею в ході якого, потерпіла ОСОБА_11 повідомила, що телефон наданий на огляд, є її власністю, а саме мобільний телефон «Meizu MX4» сірого кольору, який у неї було викрадено невідомим чоловіком 19.03.2022 року за адресою: м. Одеса, вул. Світанку, 47А.

- постанова від 29.03.2022 року про визнання речовим доказом - мобільного телефону «Meizu MX4», сірого кольору, у кримінальному провадженні №0000458 від 19.03.2022 року;

- розписка потерпілої ОСОБА_11 від 25.05.2022 року про отримання на зберігання мобільного телефону «Meizu MX4»;

- протокол огляду місця події від 30.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею в ході якого, в присутності понятих, було оглянуто перстень, що складається з трьох окремих перстнів, у службовому кабінеті ОРУП № 1 за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 15-А, виданий ОСОБА_10

- постанова про визнання речовим доказом від 30.03.2022 року - перстень у кримінальному провадженні №0000458 від 19.03.2022 року;

- протокол огляду місця події від 30.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею в ході якого, в присутності понятих, було оглянуто куртку сірого кольору у службовому кабінеті у ОРУП №1 за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 15-А.

- протокол огляду предмету від 30.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею за участю потерпілої ОСОБА_11 , відповідно до якого при відкритті спеціального сейф - пакету №INZ4000372, наявний вміст-куртка сірого кольору, спортивного типу, із вставками білого кольору на обох рукавах та з передньої та задньої сторони, з надписом «spyder», над верхньою лівою кишенею спереду. Куртка має потертості та сліди забруднення.

- протокол огляду предмету від 30.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею відповідно до якого, в присутності понятих, було оглянуто куртку сірого кольору, спортивного типу, із вставками білого кольору на обох рукавах та з передньої та задньої сторони, з надписом «spyder», над верхньою лівою кишенею спереду. Куртка має потертості та сліди забруднення, в правій кишені куртки виявлено предмети схожі на волосся, які упаковано до спеціального паперового конверту.

- постанова про визнання речовим доказом від 30.03.2022 року - куртки, у кримінальному провадженні №0000458 від 19.03.2022 року;

- постанова про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 30.03.2022 року у кримінальному провадженні №0000458 від 19.03.2022 року;

- висновок експерта № 387 від 12.05.2022 року, відповідно до якого кров потерпілої ОСОБА_11 , 1984 року народження, відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО, згідно з висновком експерта № 386 від 13.05.22 р. судово-медичної експертизи відділення судово - медичної імунології бюро. Десять волосин (об`єкти №1-10 - маркування відділення) із розсипу однотипних волосин, вилучених при огляді куртки гр. ОСОБА_10 , є волоссям з голови людини, схожі між собою за основними морфологічними ознаками та зі зразками волосся з голови потерпілої ОСОБА_11 , 1984 р.н., які теж схожі між собою. При визначенні групової належності волосся за системою АВО у волоссі, вилученого з куртки гр. ОСОБА_10 та у зразках волосся з голови потерпілої ОСОБА_11 виявлений антиген Н, властивий як основний групі крові з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, що також підтверджує схожість волосся з куртки ОСОБА_10 зі зразками волосся з голови потерпілої ОСОБА_11 , яка має означену групу крові. Враховуючи характер кореневих кінців волосся, вилучене при огляді куртки гр. ОСОБА_10 , було вирване. Волосся з куртки гр. ОСОБА_10 та зразки волосся з голови потерпілої ОСОБА_11 підлягалися штучному фарбуванню.

Учасники судового провадження проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами не заперечували.

На підставі досліджених доказів, показань учасників судового провадження, суд дійшов до наступних висновків.

Вимогами ст .91 КПК України передбачені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Судом в умовах повної змагальності процесу досліджені в повному обсязі всі докази, надані як обвинуваченням, так і захистом у скоєнні ОСОБА_10 кримінального правопорушення в ході судового розгляду не встановлено і можливість збирання доказів вичерпані, що визнано сторонами процесу, які підтвердили відсутність у них доповнень та інших доказів.

Згідно ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумнім сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Судом перевірені доводи сторони захисту щодо визнання недопустимими доказами: протоколу огляду місця події від 19.03.2022 року, з ілюстрованою фото таблицею, протоколу пред`явлення особи за фотознімками для впізнання від 26.03.2022 року за участю потерпілої; протоколу пред`явлення особи за фотознімками для впізнання від 29.03.2022 року за участю свідка ОСОБА_13 ; протоколів огляду місця події від 29.03.2022 року та від 30.03.2022 року, протоколів огляду предмету від 29.03.2022 року та від 30.03.2022 року, а також всіх зібраних доказів у справі як похідних, в тому числі висновку експерта № 343 від 26.03.2022 року та висновку експерта №387 від 12.05.2022 року; доводи обвинуваченого про те, що при проведенні досудового розслідування порушено його право на захист, оскільки він стверджує, що він був затриманий 26.03.2022 року та перебував у відділі поліції до 31.03.2022 року, де підписав всі документи, оскільки на нього здійснювався тиск з боку працівників поліції та застосовувалось насильство, приниження, залякування, а також доводи обвинуваченого про не доведеність розміру матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення.

Суд вважає, що посилання сторони захисту на те, що огляд місця події 19.03.2022 року був проведений із порушенням вимог процесуального закону, тому протокол цієї слідчої дії є недопустимим доказом, не ґрунтується на законі.

За частиною 3 ст. 214 КПК огляд місця події може проводитися до внесення відомостей до ЄРДР і вимагає негайного внесення відомостей до ЄРДР після його завершення.

Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

З дослідженого протоколу огляду місця події від 19.03.2022 року судом встановлено, що підставою для проведення огляду місця події стало повідомлення служби «102», про що зазначено у протоколі, тобто зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації, яка надійшла від потерпілої ОСОБА_11 та яка перебувала на місці вчинення відносно неї злочину та по прибуттю СОГ була учасником зазначеної слідчої дії.

Відповідно до ст. 237 КПК при проведенні огляду дозволяється вилучення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.

Згідно зі ст. 84 КПК доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Відповідно до цього докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Збирання доказів, у тому числі й речових, відбувається через інститут слідчих дій. Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК саме слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. У цьому контексті потрібно зазначити, що у результаті проведеної слідчої дії за участю потерпілої було оглянуто та зафіксоване місце вчинення злочину. Після зарешення зазначеної слідчої дії, належним чином зареєстрована заява потерпілої про кримінальне правопорушення від 19.03.2022 року, на підставі якої 19.03.2022 року о 17.14 годин зареєстровано кримінальне провадження.

Отже, підстав визнати недопустимим доказом протокол огляду місця події від 19.03.2022 року як про це зазначає сторона захисту, судом не встановлено.

Щодо доводів сторони захисту про визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками для впізнання від 26.03.2022 року за участю потерпілої; протоколу пред`явлення особи за фотознімками для впізнання від 29.03.2022 року за участю свідка ОСОБА_13 суд зазначає наступне.

Нормами ст. 228 КПК передбачено порядок пред`явлення особи для впізнання.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 228 КПК за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах 1, 2 цієї статті; таке впізнання виключає можливість подальшого пред`явлення особи для впізнання.

З викладеного вбачається, що жодних імперативних вимог щодо пред`явлення для впізнання виключно безпосередньо самої особи, а не її фотознімків, законодавством не передбачено, так само як і обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками.

Вищенаведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 вересня 2023 року (справа № 208/2160/18, провадження № 51-1868 кмо 22), згідно якого положення ч. 6 ст. 228 КПК, у разі необхідності дозволяють провести впізнання за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у частинах 1, 2 вказаної статті, незалежно від наявності реальної можливості пред`явити для впізнання саму особу. Законодавством не передбачено необхідності обґрунтування та вмотивування слідчим проведення впізнання за фотознімками.

Як убачається із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.03.2022 року за участю потерпілої ОСОБА_11 , остання, серед представлених для впізнання фотознімків, за зачіскою, формою обличчя, формою бров, губ, підборіддя, носу, розрізом очей впевнено впізнала ОСОБА_10 як особу, яка 19.03.2022 року року відкрито заволоділа належним їй майном, а також із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.03.2022 року за участю свідка ОСОБА_13 , останній, серед представлених для впізнання фотознімків, за зачіскою, формою обличчя, носу, лоба, формою бров, підборіддя, розрізом очей губ впевнено впізнав ОСОБА_10 як особу, яка 19.03.2022 року бачив коли остання пробігала повз нього.

Суд вважає, що як хід процесуальної дії, так і її результати оформлено відповідно до вимог ст. 104 КПК, з урахуванням особливостей, установлених у ст. 228 цього Кодексу, а тому доводи сторони захисту про порушення вимог КПК при проведенні впізнання як за фотознімками, суд вважає непереконливими.

Також суд вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про те, що зазначена процесуальна дія - впізнання обвинуваченого за участю потерпілого та свідка було проведено без участі захисника, оскільки КПК не містить вимоги обов`язкової участі захисника при проведенні вказаної слідчої дії та пред`явлення особи для впізнання носить об`єктивний характер і захисник не може вплинути на сприйняття особою (в даному випадку потерпілою або свідком) певних ознак, за якими вони впізнають серед інших особу, що підлягала впізнанню.

Доводи сторони захисту про те, що вартість викраденого у потерпілої мобільного телефону не встановлена, суд вважає безпідставними, оскільки грабіж за своєю конструкцією є злочином з матеріальним складом та вважається закінченим, коли майно вилучено і винний має реальну (навіть початкову) можливість розпорядитися ним (використати, винести, передати, викинути). При цьому для кваліфікації дій особи за ст. 186 КК України розмір викраденого майна значення не має.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ККС Верховного Суду від 23 липня 2024 року у справі № 201/11135/20, провадження № 51 - 80 км 24.

Водночас, суд частково погоджується з доводами сторони захисту щодо визнання протоколу пред`явлення для впізнання потерпілою ОСОБА_11 обвинуваченого ОСОБА_10 недопустимим доказом, оскільки відеозапис, долучений стороною обвинувачення у якості додатку до зазначеного протоколу, не містить відеозапису проведеної слідчої дії, тому суд визнає даний доказ неналежним доказом та не бере його до уваги в якості доказу при ухваленні вироку, з урахуванням того, що впізнання потерпілою ОСОБА_10 проведено 26.03.2022 року за фотознімками, яке суд визнав належним і допустимим доказом, тому повторне впізнання, проведене в період досудового розслідування є недоцільним та не є обов`язковим.

Судом ретельно перевірені доводи обвинуваченого про порушення права на захист обвинуваченого при проведенні досудового розслідування та його фактичне затримання та перебування у відділі поліції в період з 26.03.2022 року по 31.03.2022 року та, як наслідок, визнання недопустимими доказів, зібраних до 31.03.2022 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України уповноважена особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Відповідно до ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишитися поряд з уповноваженою особою.

Верховний Суд раніше зазначав, що порушення порядку отримання доказів, яке призводить до їх недопустимості, визначається правилами допустимості доказів, передбаченими главою 4 § 1 КПК та іншими статтями КПК, в яких такі правила сформульовані (постанова від 02 березня 2021 року у справі № 480/100/17 (провадження № 51-8346км18), 05 листопада 2019 року у справі № 211/7136/14-к (провадження № 51-5367км18). Також Суд визнавав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи (постанова від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 (провадження № 51-2753км20).

Таким чином, сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду (постанова від 26 січня 2021 року у справі № 236/4268/18 (провадження № 51-3124км20), у тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме відомості (фактичні дані), які отримані саме завдяки такому порушенню. Тобто закон вимагає встановити прямий причинний зв`язок між порушенням прав людини і отриманими доказами.

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у поставні від 20.11.2023 року у справі № 359/10291/19 прийшов до висновку, що не в усіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. Наприклад, необґрунтовано тривале тримання під вартою або погані умови утримання можуть становити серйозне порушення фундаментальних прав особи, однак самі собою не впливають на допустимість доказів, отриманих під час кримінального провадження.

Тому, навіть якщо докази отримані в той час, коли сталося порушення того чи іншого права, однак отримання того чи іншого доказу не було обумовлено цим порушенням, а лише співпадало у часі, це не є достатньою підставою для висновку, що докази отримані «внаслідок» такого порушення (постанова від 15 червня 2021 року у справі № 204/6541/16-к, провадження 51-2172км19).

Таким чином, для вирішення питання, чи може порушення певних основоположних прав і свобод особи стати підставою для визнання доказів недопустимими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів.

Як зазначав Європейський суд з прав людини, невідкладний доступ до адвоката є частиною процесуальної гарантії, якій Суд надає особливого значення, коли досліджує, чи зруйнувала процедура саму суть привілеї проти самовикриття. Щоб право на справедливий судовий розгляд за статтею 6 § 1 залишалось «практичним і здійсненим», доступ до адвоката має, як правило, надаватися з першого допиту підозрюваного поліцією, якщо тільки не доведено, що з огляду на особливі обставини справи існували вагомі причини обмежити це право (справа Salduz v. Turkey [GC], no. 36391/02, §§ 54-55, ECHR 2008). Затримана поліцією особа користується правом не викривати себе і зберігати мовчання та має право на допомогу захисника, як тільки їй ставлять питання, іншими словами, коли існує «кримінальне обвинувачення» проти неї. Інформування затриманої особи про право зберігати мовчання є настільки важливим, що, навіть коли особа добровільно погоджується дати свідчення поліції після того, як її поінформували, що її твердження можуть бути використані як докази проти неї, це не може вважатися цілком інформованим вибором, якщо вона не була ясно поінформована про її право зберігати мовчання та якщо її рішення було прийняте за відсутності допомоги з боку захисника (справа Stojkovic v. France and Belgium, no. 25303/08, § 54, 27 October 2011).

Судом встановлено, що відповідно до дослідженої письмової заяви ОСОБА_10 , зареєстрованої 29.03.2022 року за №7086, яка не є доказом у розумінні ст. 84 КПК України, ОСОБА_10 перебував у приміщенні відділу поліції, його затримання в порядку ст. 208, 209 КПК України, не відбувалось, ОСОБА_10 з моменту прибуття до відділу поліції не мав жодного процесуального статусу. 29.03.2022 року та 30.03.2022 року з участю ОСОБА_10 , тобто до моменту вручення йому повідомлення про підозру 31.03.2022 року, було проведено такі слідчі дії, як огляди місця події від 29.03.2022 року та від 30.03.2022 року та огляди предмету від 29.03.2022 року та від 30.03.2022 року.

Разом з цим, участь захисника під час проведення цих слідчих дій не є обов`язковою, про що зазначав Верховний Суд у постановах від 22.02.2022 року у справі № 165/796/18; від 14.09.2021 року № 164/154/20; від 04.10.2022 року у справі № 754/11062/21.

Суд зауважує, що збирання доказів, у тому числі й речових, відбувається через інститут слідчих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК саме слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. У цьому контексті потрібно зазначити, що у результаті проведених слідчих дій були вилучені та оглянуті предмети: мобільний телефон «Meizu MX4» сірого кольору, перстень, куртку, які в подальшому були визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження, як отримані шляхом проведення слідчих дій.

Крім того, хід і результати проведення зазначених процесуальних дії було зафіксовано фотоапаратом «Canon» про що вказано у протоколах слідчих дій, до яких долучені фотознимки. При цьому особи, які брали участь у цій слідчій дії, в тому числі обвинувачений ОСОБА_10 після ознайомлення зі змістом цих протоків, підписали його. Зауважень від понятих та ОСОБА_10 про порушення вимог КПК України під час проведення оглядів місця події та огляду предметів, зокрема і про незалучення адвоката, не було, також не надходило і заяв від ОСОБА_10 , який не був затриманий та не мав жодного процесуального статусу, про необхідність залучення адвоката.

За викладених підстав, суд критично оцінює та не бере до уваги покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які в судовому засіданні не підтвердили свою участь при проведенні зазначених процесуальних дій, оскільки вони породжують певні сумніви щодо їх надійності, з огляду на те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в період їх допиту судом, перебували під вартою у кримінальних провадженнях та відповідно до досліджених судом довідок є особами, раніше неодноразово судимими за вчинення злочинів проти власності та які відбували реальне покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про те, що їх взаємовідносини ґрунтуються на певних правилах поведінки, встановленої між особами, які відбували покарання у місцях позбавлення волі, тому вказані обставини не виключають можливості надання свідками показань для покращення становища ОСОБА_10 , з метою уникнення ним відповідальності за вчинене.

Крім того, показання зазначених свідків спростовані в судовому засіданні дослідженими фото таблицями, долученими до протоколів огляду, на яких відображені поняті ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , а також показаннями слідчої ОСОБА_16 , яка проводила досудове розслідування у кримінальному провадженні, та підтвердила проведення слідчих дій за участю ОСОБА_10 у присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , участь яких була забезпечена оперативними співробітниками. Також ОСОБА_16 підтвердила у судовому засіданні, що в період досудового розслідування ОСОБА_10 не затримувався в порядку ст. 208 КПК України, приймав участь у проведенні оглядів місця події та предметів, не маючи жодного процесуального статусу. Перед врученням повідомлення про підозру нею, у встановленому законом порядку, була забезпечена участь адвоката для захисту інтересів ОСОБА_10 . Також зазначила, що після вручення повідомлення про підозру ОСОБА_10 також не був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, оскільки він від органу досудового розслідування не ухилявся. ОСОБА_10 була вручена повістка про виклик до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу відносно нього, куди він також з`явився.

Суд зауважує, що ствердження обвинуваченого про його фактичне затримання в період з 26.03.2022 року по 31.03.2022 року, а також про те, що при фактичному затриманні йому не були роз`яснені, у тому числі права на захист є голослівним, оскільки базується виключно на показах обвинуваченого ОСОБА_10 , не підтверджено жодними іншими належними, допустимими документальними доказами, які стосуються фактичних місць перебування та періоду часу перебування ОСОБА_10 , в тому числі у приміщенні відділу поліції.

Крім того, в період судового розгляду при розгляді судом клопотань прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, обвинувачений ОСОБА_10 неодноразово стверджував, що він не ухилявся від органу досудового розслідування, прибув до відділу поліції самостійно, що також спростовує версію обвинуваченого про його затримання в період досудового розслідування та порушення його прав.

Суд враховує, що будь-яких пояснень від ОСОБА_10 у зазначений період отримано не було, тобто зібрані у кримінальному провадженні докази не є безпосереднім наслідком порушення права на захист в значенні ч. 1 ст. 87 КПК України.

Крім того, судом встановлено, що перед врученням ОСОБА_10 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, йому було роз`яснено право на захист та забезпечена участь захисника при врученні повідомлення про підозру.

Більш того, судом встановлено, що після вручення повідомлення про підозру 31.03.2022 року ОСОБА_10 затриманий в порядку ст. 208 КПК України не був, що підтвердив у судовому засіданні, та запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 був застосований ухвалою слідчого судді тільки 05.04.2022 року.

Зазначені встановлені судом обставини, з огляду на положення статей 85 - 87 КПК України, враховуючи, що збирання й закріплення доказів у крмимінальному провадженні, які сторона захисту просить визнати недопустимими, відбулося без порушення гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінальним процесуальним законодавством порядку, вони походять із належного процесуального джерела, отримані належним суб`єктом, у належному процесуальному порядку з належним оформленням джерела фактичних даних, тому підстав для визнання зазначених протоколів оглядів місця події та предметів неналежними і недопустимими доказами, судом не встановлено.

За тих же вищезазначених підстав, суд відхиляє доводи сторони захисту про визнання недопустимими доказами висновку експерта № 343 від 26.03.2022 року та висновку експерта № 387 від 12.05.2022 року, як похідних доказів від протоколу огляду місця події від 19.03.2022 року, який суд визнав належним і допустимим доказом.

Відповідно до ЗУ «Про судову експертизу» від 25.02.1994 № 4038-XII виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються, зокрема, кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (ст.4 зазначеного вище Закону).

У вищезазначених висновках експертів зазначено про те, що останні попереджені про кримінальну відповідальність, що відповідає вимогам закону та інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень від 08.10.98 № 53/5 (абзац чотирнадцятий пункту розділу ІV).

За викладених обставин, судом не встановлено підстав, передбачених нормами КПК України для визнання висновку експерта № 343 від 26.03.2022 року та висновку експерта № 387 від 12.05.2022 року неналежними та недопустимими доказами, оскільки висновком № 343 від 26.03.2022 року підтверджено наявність у потерпілої тілесних ушкоджень, ступінь їх тяжкості, механізм їх заподіяння, період часу отримання тілесних ушкоджень, тощо, висновком експерта № 387 від 12.05.2022 року встановлено, що волосся, вилучене при огляді куртки обвинуваченого ОСОБА_10 є однотипним волоссю потерпілої, тобто у зазначених висновках надані відповіді на всі питання слідчого, поставлені на вирішення експерту, висновкі експертів отримані у відповідності до норм КПК України, тому суд визнає висновок експерта № 343 від 26.03.2022 року та висновок експерта № 387 від 12.05.2022 року належними і допустимими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, судом перевірені доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , який в ході судового розгляду заявив про застосування відносно нього тиску 27.03.2022 року працівниками ОРУП №1 ГУНП в Одеській області та просив суд визнати недопустимим протокол його допиту у період досудового розслідування, зазначивши про психологічний тиск на нього під час досудового розслідування, застосування насильства, залякування, тощо, які суд розцінює, як безпідставні, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК докази, отримані внаслідок застосування катувань, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження, є недопустимими.

У контексті допустимості відомостей, отриманих від особи, яка заявляє про застосування поганого поводження з боку представників держави, слід враховувати відповідну практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, ЄСПЛ послідовно зазначає, що в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана неналежному поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це положення, якщо його тлумачити в світлі загального обов`язку держави відповідно до статті 1 цієї Конвенції, вимагає, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування (рішеня Kobets v. Ukraine, no. 16437/04, § 51, 14 February 2008).

Особа, яка робить таку заяву, має повідомити фактичні обставини поводження з нею і надати їм певне підтвердження або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, інформацію, яка дасть можливість її перевірити і отримати підтвердження заяви. Хоча на заявника не може покладатися надмірний тягар обґрунтування заяви, однак він має надати інформацію, яка хоча б prima facie (з першого погляду) давала підстави для висновку про те, що погане поводження могло мати місце (див, наприклад, ухвалу Dmitriy Valentinovich Goryanoy against Ukraine (dec.), no. 54630/13, §§ 27-29, 15 October 2019).

Отже, для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, така заява має бути «небезпідставною». Тобто особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати певне підтвердження цим обставинам або, якщо це не можливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, яка дає можливість перевірити, чи має заява певні підстави. Хоча доведення обґрунтованості заяви про погане поводження не може покладати на заявника настільки надмірний тягар доведення, однак за відсутності інформації, яка дає можливість її перевірити, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і не створює обов`язку проведення розслідування такої заяви.

За відсутності будь-якої інформації, яка піддається перевірці, заява про погане поводження не може бути визнана «обґрунтованою» і, таким чином, не створює обов`язку щодо її розслідування (див, постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 317/2389/17 (провадження № 51-4935км19); від 26 травня 2020 року у справі № 234/9575/19 від 19 листопада 2020 року у справі № 640/9837/18 (провадження № 51-1539км20); від 29 жовтня 2019 року у справі № 515/2020/16-к (провадження № 51-2904км18) та інші).

У той же час, обвинувачений ОСОБА_10 , вказував про недозволені методи ведення слідства, під час проведення його допиту 27.03.2022 року в приміщенні відділу поліції.

Суд зауважує, що будь-яких відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_10 звертався до компетентних органів з приводу застосування до нього недозволених методів ведення слідства, або іншим чином інформував державні органи про таке поводження, матеріали кримінального провадження не містять, і останнім не надано, як і не наведено посилань на обставини, які заважали йому повідомити компетентним органам.

Крім того, за результатами перевірки, проведеної на підставі ухвали суду від 21.07.2023 року, Управлінням Головної інспекції ГУНП в Одеській області, ствердження обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів ведення слідства, а також факт допиту ОСОБА_10 27.03.2022 року, не підтвердились та спростовані матеріалами проведеної перевірки, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_10 достатньою мірою не обґрунтував свої твердження про недозволені методи ведення слідства, щоб вважати їх «небезпідставними».

Судом встановлено, що потерпіла у судовому засіданні чітко вказала, що обвинувачений саме та особа, яка нанесла їй два удари та відкрито викрала належне їй майно. Ці показання потерпілої є послідовними, логічними та обґрунтованими, такими, що повністю співвідносяться з іншими дослідженими судом доказами та не викликають сумнівів в їх правдивості, а тому у суду немає підстав їм не довіряти.

Також немає сумнівів у правдивості показань свідка ОСОБА_13 , оскільки він допитаний безпосередньо у судовому засіданні у встановленому законом порядку та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, та обставин, які б викликали недовіру до його свідчень, у справі не встановлено, оскільки його показання узгоджуються з дослідженими судом письмовими доказами, що були зібрані після вчинення кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК України до вищезазначених доказів судом не встановлено відповідних передумов та підстав для визнання їх недопустимими, оскільки доводи сторони захисту, які сторона захисту вважає підставами для визнання доказів недопустимими, необґрунтовані та безпідставні.

Суд аналізуючи дотримання в цілому порядку визначеного КПК України, зауважує, що Верховний Суд у постанові від 20 березня 2018 року в справі №753 /11828/13-к вказав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі №671/463/15-к).

Суд вважає, що у цій справі порядок, встановлений КПК України дотримано.

Внесення відомостей до ЄРДР та початок досудового розслідування відповідає вимогам ст. 214 КПК України, Вимоги ст. 219 КПК України дотримані. Слідчі дії (огляди) проведені о/у на підставі відповідних доручень.

Експертизи проведена на підставі відповідних постанов про їх призначення.

Крім того, суд зазначає, що у письмових клопотаннях та поясненнях обвинуваченого містяться також інші доводи про визнання доказів недопустимими та його думки щодо доказового значення показань свідків та інших питань, які не потребують детального аналізу судом та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Суд зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» заява № 303-A, § 29, від 09 грудня 1994 року; рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, § 58, від 10 лютого 2010 року).

Суд, належним чином перевіривши та дослідивши письмові докази у кримінальному провадженні, встановив, що процесуальні дії в період досудового розслідування були проведені у відповідності до вимог чинного законодавства України, з дотриманням вимог КПК України.

Оцінюючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що всі досліджені докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна в присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява в злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном. Корисливий мотив, як обов`язкова ознака, при вчинені кримінальних правопорушень проти власності полягає в прагненні винного протиправно обернути чуже майно на свою користь. З суб`єктивної сторони грабіж передбачає тільки прямий умисел: особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду.

При встановлені наявності чи відсутності прямого умислу та корисливого мотиву суд виходить з об`єктивних даних, встановлених в ході судового розгляду, а саме, обвинувачений ОСОБА_10 відкрито заволодів майном потерпілої проти волі останньої, після чого покинув місце події, не зважаючи на те, що потерпіла бігла за ним, кричала, що бачили та чули інші особи, що безсумнівно вказують на те, що обвинувачений діяв з прямим умислом.

Отже, аналіз вищезазначених доказів, наданих стороною обвинувачення, дає підстави суду дійти висновку, що кожний доказ сторони обвинувачення є належним, допустимим та достовірним. У сукупності всі вищезазначені докази сторони обвинувачення є взаємопов`язаними та достатніми для висновку про те, що саме ОСОБА_10 поза розумним сумнівом вчинив відкрите викрадення чужого майна. Поза розумним сумнівом у даному кримінальному провадженні доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Невизнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_10 суд розцінює, як намагання ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст. 50 КК України, мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин у справі, особи обвинуваченого, який свою вину у вчиненні злочину не визнав, не усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, не розкаявся у скоєному, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, що свідчить про те, що необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, покарання йому слід призначити у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

На підставі ст. 71 КК України суд вважає необхідним призначити ОСОБА_10 покарання за сукупністю вироків, а саме до призначеного покарання по даному вироку, повністю приєднати не відбуту частину покарання, призначеного вироком Київського районного суду м.Одеси від 13.07.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді вісімдесяти годин громадських робіт, яке ОСОБА_10 не відбув.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Вирішуючи питання про речові докази, суд, виходив з положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 100, 369-371, 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання повністю приєднати не відбуту частину покарання призначеного вироком Київського районного суду м. Одеси від 13.07.2021 року, яке відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України складає 10 днів позбавлення волі та призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 10 днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України, зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_10 строк його попереднього ув`язнення з розрахунку, один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі в період з 05.04.2022 року по день набрання вироком законної сили.

Речові докази - мобільний телефон «Meizu MX4», сірого кольору - вважати повернутим власнику; перстень, куртку - повернути за належністю власнику.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційного скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1