У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з приміщення Вознесенського

міськрайонного суду Миколаївської області)

захисника ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-підозрюваного за ч. 2 ст. 246, ч. 4 ст. 246 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 лютого 2025 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05 квітня 2025 року. Визначено заставу - 65 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 196820 грн. У разі звільнення під заставу покладено на ОСОБА_7 обов`язки: прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, прокурора або суду, не відлучатися з місця проживання на території України, без дозволу зазначених осіб, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання на території України, виключити спілкування зі свідками та підозрюваними у даному кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту у певний період доби.

Встановити для підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) та свідками у даному кримінальному провадженні.

У разі залишення обраного слідчим суддею запобіжного заходу без змін, просить зменшити заставу до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Просить врахувати, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки (одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей), є єдиним годувальником в сім`ї, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий.

Захисник зазначив, що дружина не працює, займається господарством та вихованням дітей, аліменти не отримує. Транспортний засіб вилучений, а підозрюваний не має інших цінних речей та великих заощаджень.

У зв`язку з цим визначена застава є непромірною для підозрюваного та членів його сім`ї.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Слідчим відділом Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000885 від 23.08.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.4 ст. 246 КК України.

05.02.2025 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

06.02.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 246, ч. 4 ст. 246 КК України.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання вказав, що наявні ризики, того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення, тобто ризики, передбачені п. 1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу підозрюваному, слідчий суддя зазначив, що підозра у вчиненні кримінальних правопорушень є обґрунтованою та підтверджується доданими до клопотання матеріалами.

Враховуючи обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжкого та тяжкого злочину, слідчий суддя дійшов висновку про доведення прокурором обставин, які свідчать про те, що існують заявлені ризики.

Разом з тим, слідчий суддя зазначив, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000885 встановлені обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в вигляді можливості підозрюваного ОСОБА_7 незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконною порубкою лісових насаджень, тобто передбачених п.3 та п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також слідчий суддя зазначив, що у клопотанні, поданому до суду, зазначено, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тобто наявні ризики, передбачені п.2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважав, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримала.

Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Підозрюваний ОСОБА_7 про дату та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином. Заяву про бажання брати участь в апеляційному розгляді не подавав.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ці вимоги закону не достатньо враховані слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

06.02.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 246, ч. 4 ст. 246 КК України. Обґрунтованість підозри на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами, на які послався слідчий суддя в обґрунтування оскаржуваного рішення.

На думку колегії суддів, ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже, підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Захисник висновки слідчого судді в цій частині не оспорює.

Щодо наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя при вирішенні питання щодо існування ризиків, які на його думку виправдовують підозрюваного під вартою, вийшов за межі клопотання слідчого, встановивши інші ризики, про які слідчий в клопотанні не зазначав, що суперечить вимогам п.2 ч.1 ст. 194 КПК України.

Так, у клопотанні про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий зазначив наступні ризики: підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення, тобто вважав наявними ризики, передбачені п. 1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, слідчий суддя зазначив, що у клопотанні, поданому до суду, зазначено, що наявні ризики, передбачені п. 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, що не відповідає дійсності, оскільки як зазначено вище, слідчий зазначав про ризики, передбачені п. 1 ,4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Більш того, слідчий суддя на свій розсуд, вийшовши за межі клопотання, встановив інші ризики, ніж зазначив слідчий, встановивши існування ризиків, передбачених п. 3 та п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Отже, слідчий суддя не врахував вимоги п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, якими передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що є наявними ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, на які вказав слідчий у поданому клопотанні, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення, тобто ризики, передбачені п. 1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Колегія суддів вважає доведеними зазначені ризики, з огляду на наступне.

Враховуючи підозру у вчиненні ОСОБА_7 тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 7 років, ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Окрім того, у період воєнного стану, з метою уникнення кримінальної відповідальності, є підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися на непідконтрольній Україні території. Тобто, існує ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Є доведеним ризик того, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки на даний час не проведено всіх необхідних та можливих слідчих дій. У свою чергу, у разі перебування на волі, ОСОБА_7 , може вплинути на свідків та інших підозрюваних.

Ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує, оскільки ОСОБА_7 (за підозрою) тривалий проміжок часу отримував дохід від злочинної діяльності, яку припинено завдяки заходам правоохоронних органів, що вказує на відсутність бажання легального заробітку.

Щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Слідчим суддею рішення про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином не мотивовано.

Хоча ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, але слідчим суддею не враховано, що підозрюваний є людиною похилого віку (60 років), має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки (одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей), є єдиним годувальником в сім`ї, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий.

Враховуючи вагомість наявних доказів щодо можливого вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим, дані про особу підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку, що до ОСОБА_7 слід застосувати більш м`який запобіжний захід домашній арешт.

При прийнятті рішення колегія суддів зазначає, що п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У п.30 рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» зазначено, що питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання підозрюваного під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи ().

ЄСПЛ у рішенні по справі "Белчев проти Болгарії" наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, де в ст. 183 КПК України зазначено, що прокурор має довести суду, крім обґрунтованості підозри та наявності ризиків, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Як визначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови», одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без зазначення підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або вчиняти нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою.

У даному кримінальному провадженні, слідчий суддя, посилаючись на ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_7 , вважав, що більш м`який запобіжний захід наявним ризикам запобігти не зможе та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Колегія суддів з цим висновком слідчого судді не погоджується, оскільки з урахуванням практики ЄСПЛ, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі "Єчус проти Литви").

Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи наведені позитивні дані про особу підозрюваного (його вік, наявність міцних соціальних зв`язків), колегія суддів не вбачає підстав для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Є достатні підстави вважати, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

За такого, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням певних обов`язків, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

-цілодобово не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

-повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця свого проживання;

-утримуватися від спілкування з підозрюваними та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали до 05.04.2025 включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_11