ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/720/25 Справа № 192/3182/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра - ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Селидове Донецької області, який відбуває покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі, призначеного йому вироком Селидівського міського суду Донецької області від 26 липня 2022 року, за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року засуджено звільнено від покарання за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 26 липня 2022 року.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що ОСОБА_7 був засуджений за вчинення 19 травня 2021 року, 20 травня 2021 року, 03 липня 2021 року, 05 липня 2021 року, 15 липня 2021 року, 17 липня 2021 року, 20 липня 2021 року, 27 липня 2021 року, 30 липня 2021 року, 07 вересня 2021 року, 08 вересня 2021 року, кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, а саме крадіжок та шахрайств на суми 896 грн. 01 коп., 817 грн. 67 коп., 1656 грн. 00 коп., 300 грн. 00 коп. відповідно. Оскільки вартість викраденого майна та майна яким заволодів засуджений на час вчинення діяння не перевищувала два неоподаткованих мінімуму доходів громадян, ці діяння відповідно до Закону № 3886-IX не є кримінально караними, а тому ОСОБА_7 підлягає негайному звільненню від покарання, передбаченого вироком Селидівського міського суду Донецької області від 26 липня 2022 року за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.

Водночас, суд першої інстанції не знайшов підстав для звільнення засудженого від покарання за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 19 березня 2018 року за ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, оскільки не наділений повноваженнями змінювати вирок суду. При цьому, суд зауважив, що місце виконання вироку Селидівського міського суду Донецької області від 19 березня 2018 року не перебуває в межах територіальної юрисдикції Солонянського районного суду Дніпропетровської області, а тому відповідно до вимог ст. 539 КПК України суд позбавлений права вирішувати питання, які виникають при його виконанні.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, засудженого, який проти задоволення апеляційної скарги не заперечував, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності з вимогами ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати, зокрема питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що наведених вимог закону судом при ухваленні оскаржуваного рішення повною мірою дотримано не було.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 26 липня 2022 року.

Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, а також на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 19 березня 2018 року, - до остаточного покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024, внесено зміни до ст.51 КУпАП, відповідно до яких збільшено розмір суми збитків для настання кримінальної відповідальності за ст.185 КК України, оскільки розмір завданої майнової шкоди, має перевищувати 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Колегією суддів встановлено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України були вчинені ОСОБА_7 19 травня 2021 року, 20 травня 2021 року, 03 липня 2021 року, 05 липня 2021 року, 15 липня 2021 року, 17 липня 2021 року, 20 липня 2021 року, 27 липня 2021 року, 30 липня 2021 року, 07 вересня 2021 року, 08 вересня 2021 року.

Враховуючи зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, розмір збитків, необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2021 році, становить 2270 грн.

Як вбачається з матеріалів провадження, сума збитків за окремими епізодами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, відповідала 896, 01 грн., 817, 67 грн., 1656 грн., 300 грн.

Таким чином, з огляду на те, що вартість майна, яким заволодів та яке викрав ОСОБА_7 , є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, вчинені ним діяння не є кримінально караними.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд правильно встановив наведені обставини та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звільнення засудженого на підставі ч. 2 ст. 74 КК України від покарання, призначеного Селидівського міського суду Донецької області від 26 липня 2022 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.

Водночас, у межах наданих повноважень, питання про наявність підстав для звільнення від покарання, призначеного за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 19 березня 2018 року, невідбута частина якого приєднана до покарання, призначеного вироком Селидівського міського суду Донецької області від 26 липня 2022 року, суд безпідставно не перевірив, внаслідок чого неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Так, колегією суддів встановлено, що вироком Селидівського міського суду Донецької області від 19 березня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України були вчинені ОСОБА_7 30 січня 2017 року, 23 березня 2017 року, 20 січня 2017 року, 22 січня 2017 року.

Враховуючи зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, розмір збитків, необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2017 році, становить 1378 грн.

Як вбачається з матеріалів провадження, сума збитків за окремими епізодами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, відповідала 911, 67 грн., 268 грн., 737, 50 грн., 282 грн.

Таким чином, з огляду на те, що вартість майна, яке викрав ОСОБА_7 , є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, вчинені ним діяння також не є кримінально караними.

За цих умов, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора та погоджується з тим, що суд необґрунтовано відмовив у звільнені від покарання й за попереднім вироком Селидівського міського суду Донецької області від 19 березня 2018 року, частина якого приєднана до покарання за новим.

Що стосується покарання, призначеного вироком Селидівського міського суду Донецької області від 19 березня 2018 року за ч. 1 ст. 309 КК України, яке фактично і відбуває останній, то з урахуванням тих обставин, що це покарання поглинено більш суворим покаранням, призначеним цим вироком за ч. 3 ст. 185 КК України, а в подальшому частина цього покарання у вигляді 2 місяців позбавлення волі, приєднана до остаточного покарання за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 26 липня 2022 року, беручи до уваги те, що ОСОБА_7 відбуває покарання з 26 липня 2022 року та дотепер, то станом на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції це покарання слід вважати відбутим.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора та приходить до висновку про необхідність задоволення його апеляційної скарги, скасування ухвали та постановлення нової, якою ОСОБА_7 звільнити від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра - ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою засудженого ОСОБА_7 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити від покарання, призначеного вироком Селидівського міського суду Донецької області від 26 липня 2022 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та вироком Селидівського міського суду Донецької області від 19 березня 2018 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Селидівського міського суду Донецької області від 19 березня 2018 року за ч. 1 ст. 309 КК України, у зв`язку з його повним відбуттям.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3