У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Єланецького районного суду Миколаївської області від 23 січня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Червонозорівка Бобринецького району Кіровоградської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000052.

Учасники судового провадження:

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 23 січня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 24.03.2025 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить скасувати ухвалу суду, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Захисник звертає увагу на те, що клопотання прокурора не містить обставин, які б свідчили про те, що заявлені ризики не зменшились та не вказано про наявність нових ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, відсутні й обставини, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку захисника, тривалий розгляду справи відбувається через бездіяльність прокурора та суду, які не здатні забезпечити своєчасну явку потерпілих та свідків у судові засідання, і, в клопотанні про це не зазначено.

Захисник зазначає, що посилання прокурора на несплату ОСОБА_5 штрафів, як підставу для продовження запобіжного заходу, є безпідставним, оскільки строк сплати штрафів настав після обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. а тому не зміг їх сплатити. При цьому, прокурором не надано доказів несплати штрафів.

Захисник вважає, що суд безпідставно прийняв до уваги поведінку ОСОБА_5 в іншій справі, перебравши на себе повноваження іншого суду, проте, в іншій справі запобіжний захід до ОСОБА_5 не застосовувався, останній не притягався до адміністративної відповідальності, і суд, визнав поважними причини неявки ОСОБА_5 до суду.

Стосовно неповернутого ОСОБА_7 телефону, то ОСОБА_5 не інкримінується у провину викрадення телефону у ОСОБА_7 .

Апелянт просить врахувати, що ОСОБА_5 не визнає провину, і, його вина не підтверджується дослідженими судом доказами, проте суд, в порушення вимог ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, зазначив, що ОСОБА_5 буде притягнутий до покарання у виді позбавлення волі. Крім цього, обвинувачення ОСОБА_5 ґрунтується на недопустимих доказах та показаннях потерпілого, який повідомив що не пам`ятає всіх обставин події.

Захисник звертає увагу на те, що прокурор у клопотанні просив суд надати оцінку доказам сторони обвинувачення до ухвалення вироку по суті, зокрема стосовно обставин події та поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , що є неприпустимим.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У провадженні Єланецького районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 146 КК України.

Під час судового засідання, прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, при цьому, ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та не відпали.

Врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні тяжких злочинах, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень в інших кримінальних провадженнях, суд дійшов висновку, що зазначені у клопотанні ризики переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень не зменшились, тому застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали, надані судом, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно положень ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, має також враховувати наявність чи зміну обставин передбачених ст. 178 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу. Окрім іншого, суд повинен врахувати і тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, з огляду на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000052 за обвинуваченням, в тому числі, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів до 24.03.2025 р.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України, суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Витребування з суду першої інстанції інших матеріалів кримінального провадження діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Отже, на даній стадії судового провадження, апеляційний суд оцінює законність ухвали про продовження строків тримання під вартою лише шляхом перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Будь-які інші доводи сторін кримінального провадження можуть бути покладені в апеляційну скаргу під час оскарження судового рішення ухваленого за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

На даний час, кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Як вбачається з наданих матеріалів, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, за найтяжчий з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Зважаючи на обставини кримінальних правопорушень в яких обвинувачується ОСОБА_5 , з урахуванням даних про його особу, який раніше неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, а також на даний час відносно нього здійснюється інше кримінальне провадження, в іншому суді, тому апеляційний суд погоджується звисновками суду першої інстанції, що ризик вчинення інших кримінальних правопорушень або продовження кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 є дійсним та не зменшився.

Наведені обставини, у своїй сукупності, дають обґрунтовані підстави вважати, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або продовжити злочинну діяльність, тобто ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та не відпали.

Перевіривши мотиви прийнятого судового рішення, апеляційний суд установив, що при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку дії запобіжного заходу, конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, вимоги закону та існуючу практику Європейського Суду з прав людини.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України від 16.05.2013 р., яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Апеляційний суд вважає, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисника, про те, що досліджені у судовому засіданні матеріали та показання свідків і потерпілих не доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, апеляційним судом не розглядаються, оскільки на даному етапі кримінального провадження апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, встановлювати факт наявності чи відсутності в діях обвинуваченого складу того чи іншого кримінального правопорушення, адже такі висновки опосередковано пов`язані з безпосереднім дослідженням доказів та вирішенням питання щодо винуватості чи невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, обставини здійснення обвинуваченим конкретних дій, їх кваліфікація та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з всіма доказами у кримінальному провадженні, наданими сторонами кримінального провадження. Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 р. суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Доводи захисника про те, що суд безпідставно послався на те, що ОСОБА_5 є обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні, де останній певний час перебував у розшуку, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки виходячи з положень ч. 2 ст. 183 КПК України, суд має право перевіряти та встановлювати той факт, що особа, відносно якої ставиться питання про застосування або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перебуваючи на волі переховувалася від органу досудового розслідування чи суду або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, про що прямо вказано у п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 183 КПК України. Незважаючи на те, що в даному випадку застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 можливе на підставі п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, з`ясування наведених обставин, достатньою мірою може охарактеризувати особу обвинуваченого.

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що суд першої інстанції приймаючи рішення про можливість продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу вийшов за межі наданих йому повноважень, в частині з`ясування даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Стосовно врахування судом першої інстанції обставин інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, то, в даному випадку, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, зобов`язаний дослідити обставини ймовірно вчинених обвинуваченим злочинів, що, окрім іншого дає підстави, як для визначення, так і не визначення розміру застави у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України.

Отже, правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає, і, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не має, ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Єланецького районного суду Миколаївської області від 23 січня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3