Провадження № 1-кс/202/7605/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання представника власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0001319 від 04.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що 09.10.2024 року ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська суду м. Дніпропетровська (Справа № 202/11993/24, Провадження № 1-кс/202/6871/2024) задоволено клопотання та накладено арешт на напівпричіп-контейнеровоз «SCHMITZ SPR 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним транспортним засобом. В ході досудового розслідування були проведені всі необхідні слідчі дії відносно напівпричепа «SCHMITZ SPR 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та на сьогоднішній день необхідність в арешті напіпричепа відпала, оскільки проведення експертиз щодо зазначеного автомобіля не планується, механічні пошкодження на вказаному транспортному засобі взагалі відсутні, експертизи технічного стану були проведені, висновки долучені до матеріалів кримінального провадження. Таким чином, зняття арешту в частині користування на напівпричеп не може перешкоджати кримінальному провадженню.

Представник власника майна ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Дослідивши клопотання та надані матеріали, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Згідно зі статтею 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 174 цього Кодексу. Таким чином, правомірність володіння органами досудового розслідування майном, яке наділене ознаками речових доказів, має підтверджуватись в порядку, визначеному зазначеними статтями.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, згідно із п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт слідчий суддя повинен врахувати, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права є завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозри обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Аналогічна позиція викладена, також, у рішеннях по справах «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_2 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені № 0001319 від 04.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2024 року (Справа № 202/11993/24, Провадження № 1-кс/202/6871/2024) задоволено клопотання та накладено арешт на напівпричіп-контейнеровоз «SCHMITZ SPR 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним транспортним засобом.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Європейський суд з прав людини у численних своїх рішеннях вказував на неприпустимість непропорційного втручання держави у мирне володіння майном громадян та наголошував на неухильному дотриманні справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (справи «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_6 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші).

На думку слідчого судді, накладення заборони володіння та користування транспортним засобом протягом тривалого часу, буде явно непропорційним, неспіврозмірним, нерозумним та покладе надмірний тягар на володільця майна. При цьому, слідчий суддя враховує, що слідчим не надано жодних доказів того, що в даному кримінальному провадженні планується проведення слідчих дій з транспортним засобом.

Таким чином, з огляду на вимоги доцільності і співмірності втручання держави в право власності особи, а також з огляду на тривалість арешту майна, суд приходить до висновку про необхідність змінити спосіб арешту майна на менш обтяжливий тому, що подальше обмеження права володіння транспортним засобом буде непропорційним втручанням у право власності, тобто у право на мирне володіння майном, а тому повинно бути припинено.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Разом з тим, слідчий суддя вважає доцільним зберегти заборону розпорядження та володіння вказаним транспортним засобом з метою збереження речового доказу та з метою забезпечення можливості проведення слідчих дій в рамках кримінального провадження з цим транспортним засобом.

Керуючись ст.ст. 107, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2024 у справі № 202/11993/24 (Провадження № 1-кс/202/6871/2024) на напівпричіп-контейнеровоз «SCHMITZ SPR 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 в частині заборони користування транспортним засобом.

Передати транспортний засіб напівпричіп-контейнеровоз «SCHMITZ SPR 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , передати на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_5 .

Виконання ухвали про скасування арешту майна доручити слідчому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1