ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/628/25 Справа № 210/6276/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 року, якою залишено без задоволення подання адміністрації Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 року залишено без задоволення подання адміністрації Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи ухвалене рішення, суд 1-ї інстанції врахував встановлені під час судового розгляду дані щодо обставин відбування ОСОБА_7 покарання, які не містять достатніх підстав для висновку щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення, з урахуванням строку призначеного покарання, має досить нетривалий характер, у зв`язку з чим, в задоволенні подання необхідно відмовити, оскільки воно є необґрунтованим, передчасним та має формальний характер.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду 1-ї інстанції та ухвалити нове рішення про умовно-достроково звільнити його від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржена ухвала є упередженою і необ`єктивною. Вважає, що суд 1-ї інстанції недостатньо мотивував своє рішення та безпідставно прийшов до висновку, що він не довів свого виправлення. Вважає, що суд не обґрунтував висновок, що заохочення від адміністрації виконання покарань він отримав з метою стимулювання його позитивного ставлення до законослухняної поведінки.

Наполягає, що своїм ставленням до праці та сумлінною поведінкою довів своє виправлення протягом всього часу відбування покарання, а не лише на протязі останніх двох місяців, коли він працював на контрагентському підприємстві. Просить врахувати, що саме адміністрація установи виконання покарань визначає місце роботи засудженого, а також, що він постійно виконував обов`язки старшого днювального відділення.

Звертає увагу, що 09.11.2023 року його було переведено до дільниці соціальної реабілітації, що свідчить про його позитивну направленість.

Зазначає, що судом не досліджувались матеріали справи щодо підстав допущених ним порушень. Просить врахувати, що ним не вчинювались злісні порушення протягом всього часу відбування покарання.

Наполягає, що судом 1-ї інстанції було порушено його право на захист, оскільки після реплік судом не було проведено судові дебати. Просить врахувати, що як суддя 1-ї інстанції, так і він через хвилювання, що його дружина самостійно має забезпечувати їх неповнолітніх дітей, допускав порушення розкладу дня несвідомо.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити з підстав, наведених в ній.

Прокурор в судовому засіданні просив ухвалу суду 1-ї інстанції залишити без змін як законну та обґрунтовану, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи та особової справи засудженого, доводи апеляційної скарги засудженого, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів вважає наступне:

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суддею було допущено істотне порушення вимог КПК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону .

Виходячи до положень ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.

Відповідно до ст. 363 КПК України, після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд переходить до судових дебатів.

Згідно з ч. 1 ст. 364 КПК України, у судових дебатах виступають прокурор, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач, його представник, обвинувачений, його законний представник, захисник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Судові дебати є важливим етапом судового розгляду, коли обвинувачений та інші, зазначені в ч. 1 ст. 364 КПК України, учасники судового провадження виступають із промовами, в яких оцінюють обставини, установлені під час кримінального провадження, та досліджені докази, обґрунтовуючи свої висновки з питань, що підлягають вирішенню судом при постановленні судового рішення, з метою схиляння суду до прийняття позиції промовця (сторони кримінального провадження).

Отже, судові дебати - обов`язкова частина стадії судового розгляду, в якій виступають його учасники з аналізом доказів, які були досліджені в судовому розгляді, та пропозиціями про вирішення кримінального провадження.

З аудіозапису судового засідання від 12 листопада 2024 року вбачається, що суд 1-ї інстанції в даному провадженні взагалі не провів судові дебати. Після проведення судового слідства одразу вийшов до нарадчої кімнати.

З огляду на вищезазначене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не вжив необхідних заходів для забезпечення реалізації засудженим права на виступ у судових дебатах, не забезпечив сторонам рівних умов для реалізації їхніх процесуальних прав. Вказані обставини свідчать про порушення принципів юридичної рівності, змагальності та справедливості судового розгляду, оскільки кожній стороні повинна надаватися розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справі «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 року, заява №17748/91, п. 38), що, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, не узгоджується з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо забезпечення права на справедливий суд.

Така ж позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року справа № 643/2909/17.

Вищенаведені порушення є такими порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому ухвала суду 1-ї інстанції від 12 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню з ухваленням нової ухвали.

Із матеріалів справи та особової справи на засудженого встановлено, що ОСОБА_7 засуджений 08 травня 2018 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва, за ч. 2 ст. 187 КК України, до покарання у виді 08 років позбавлення волі, з конфіскацією майна. Зараховано відповідно до вимог ст. 72 КК України, у строк покарання термін попереднього ув`язнення, починаючи з 26 січня 2018 року по 07 травня 2018 року включно. Вирок набрав законної сили 11 жовтня 2018 року.

Засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 05 лютого 2018 року, а саме в ДУ «Київський слідчий ізолятор» м. Київ, з 06 лютого 2019 року в ДУ «Жовтоводська ВК (№26)» м. Жовті Води, з 13 жовтня 2020 року в ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)».

Початок строку: 08.05.2018 року. Кінець строку: 25.01.2026 року.

Станом на 25.05.2023 року засуджений відбув 2/3 призначеного судом строку покарання.

З матеріалів справи вбачається, що на теперішній час засуджений характеризується позитивно, мав 7 стягнень, котрі є погашеними у встановленому законом порядку, 3 у 2019 році, 1 у 2020 році, 2 у 2022 році, 1 у 2023 році, має 6 заохочень: 21 липня 2021 року «За участь у спортивних змаганнях з нагоди Дня перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги); 12 січня 2023 року «За сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці згідно ст. 118 ч. 5 КВК України», 19 липня 2023 року «За сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці згідно ст. 118 ч. 5 КВК України», 17 жовтня 2023 року «За сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці згідно ст. 118 ч. 5 КВК України», 11 січня 2024 року «За сумлінне ставлення до праці на виробництві ТОВ «КТВЗ» згідно ст. 118 ч. 1 КВК України», 09 липня 2024 року «За сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці згідно ст. 118 ч. 5 КВК України».

Враховуючи положення ст. 81 КК України, дані про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність достатніх даних про те, що до ОСОБА_7 можливо застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому подання адміністрації установи виконання покарань слід залишити без задоволення.

Відповідно до положень ч. 2, п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Разом з тим, згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. п. 2, 17 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Під час апеляційного розгляду, з урахуванням наявних в особовій справі матеріалів встановлено, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину.

Станом на момент звернення до суду 1-ї інстанції з клопотанням про застосування ст. 81 КК України, ОСОБА_7 має 7 стягнень, котрі є погашеними у встановленому законом порядку, та 6 заохочень, які ним отримані за період 2021 року, 2023 року та 2024 року. Однак даний факт, на думку колегії суддів, не може свідчити, що засуджений довів своє виправлення, оскільки висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Отже, доводи засудженого та адміністрації установи виконання покарань про доведеність виправлення ОСОБА_7 колегія суддів вважає суперечливими, а сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці, що зазначено як підстави заохочень ОСОБА_7 , є обов`язками засуджених, встановленими КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 28 серпня 2018 року №2823/5.

Колегія суддів звертає увагу, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

Відповідно до Висновку щодо ступеня виправлення засудженого, із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи (за підсумком (загальним балом) розділів IІ-VI): засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення та може бути представлений до заміни покарання у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки набрав більше 65 балів, а саме 95 балів.

Вказане передбачено Методикою визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 19 січня 2023 року №294/5 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за №117/39173.

Проведеною 30 серпня 2024 року, згідно зі наказом МЮУ від 27 листопада 2020 року №4121/5, оцінкою встановлено низький рівень ризику вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення.

Колегією суддів враховуються доводи апеляційної скарги засудженого, що він працював на контрагентському підприємстві та отримував заробітну плату, і лише за рішенням адміністрації установи виконання покарань приступив до виконання обов`язків старшого днювального відділення.

Разом з тим, згідно з Висновком щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 засуджений працевлаштований, однак, відповідно до Довідки про доходи за період з січня 2024 року по серпень 2024 року останній дохід отримував лише за січень та лютий місяці 2024 року, за інший час доходи відсутні, будь-яких інших доказів працевлаштування засудженого ОСОБА_7 суду апеляційної інстанції не надано.

Згідно частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що на час розгляду подання адміністрації виправної колонії засудженим фактично відбутий строк покарання, визначений вироком суду, проте залишився 1 рік та 2 дні невідбутого строку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що наявність заохочень не свідчать про динамічний поступовий процес виправлення, і в той же час ці заохочення отримано за сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці відповідно до ст. 118 КВК України, що є обов?яковою умовою для засуджених.

Разом з тим, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, відтак наявність заохочень, на переконання суду, ще не свідчить про безумовне виправлення ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , що судом належним чином не враховано, що він виправився, оскільки має шість заохочень за час відбування покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Колегія суддів вважає, що сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Разом з тим, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Колегія суддів не входить в обговорення мотивів вчинення засудженим порушень порядку в установі виконання покарань, як зазначено в апеляційній скарзі - через особисті хвилювання за свою сім`ю, а констатує лише наявність таких стягнень за час відбування покарання засудженим, оскільки такі стягнення вже погашені в установленому законом порядку.

Крім того, умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконання суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження засудженого про те, що він своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Положення про те, що засуджений довів своє виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.

Ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільній корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; відсутністю відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; відсутністю трудових порушень тощо.

Як вбачається з характеризуючих даних ОСОБА_7 та висновку щодо ступеня виправлення засудженого станом на 24.10.2024 року засуджений довів своє виправлення, однак така оцінка ступеня виправлення на думку суду є передчасною зважаючи на попередні оцінки та строк відбутого покарання.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що об`єктивних фактів та даних, які б свідчили, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення не надано, як і конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Таким чином, встановлені судовим розглядом дані щодо обставин відбування ОСОБА_7 покарання не містять достатніх підстав для висновку щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення, з урахуванням строку призначеного покарання, має досить нетривалий характер, у зв`язку з чим, в задоволенні подання необхідно відмовити, оскільки воно є необґрунтованим, передчасним та має формальний характер.

Керуючись ст.ст. 376, 419, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 року, якою залишено без задоволення подання адміністрації Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати та ухвалити нову ухвалу.

Подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_8 , та спостережної комісії, на засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4