ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/614/25 Справа № 203/299/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного

суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з секретарем ОСОБА_4

за участю захисниці ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_5 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подану на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року про продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.3 ст.27, ч.2 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.190, ч.3 ст.27, ч.4 ст.190, ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.146 КК України ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 19 січня 2025 року, з визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 грн.,

встановила:

У провадженні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч.3 ст.27, ч.2 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.190, ч.3 ст.27, ч.4 ст.190, ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.146 КК України, ОСОБА_7 за ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.146 КК України та у кримінальному провадженні № №0001112 від 11 вересня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , за ч.3 ст.27, ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.358, ч.3 ст.27, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

Під час судового засідання ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року продовжено строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за за ч.3 ст.27, ч.2 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.190, ч.3 ст.27, ч.4 ст.190, ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.146 КК України ОСОБА_6 строком на 60 днів, до 19 січня 2025 року, із визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 грн.

Суд мотивував свої висновки тим, що ризики наведені прокурором: переховування від суду, з огляду на міру покарання, яка загрожує обвинуваченому у разі визнання винними, незаконний вплив на потерпілих, свідків продовжують існувати.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про наявність підстав та доцільність продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисниця ОСОБА_5 , у інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року скасувати та змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, або зменшити розмір застави

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необгрунтованою.

Звертає увагу, що в період часу з 29.07.2020 року по 08.09.2020 року ОСОБА_6 сумлінно виконував покладеніна нього процесуальні обов`язки запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту.

Сторона захисту вважає, що ризики, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не доведені прокурором, оскільки на даний час досудове слідство завершено, всі необхідні слідчі (розшукові) дії проведені. Суд встановив порядок дослідження доказів, за цей час у судовому засіданні було допитано 5 потерпілих та 2 свідка.

Крім того, ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, утримує малолітню дитину, працював.

Апелянтка вказує, що відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави не може бути завідомо непомірним для обвинуваченого, і жодним чином вказана норма не вимагає, щоб розмір застави був спів розмірним з розміром завданої ним шкоди.

Під час апеляційного розгляду справи:

- обвинувачений ОСОБА_6 та його захисниця ОСОБА_5 підтримали доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі та просили про їх задоволення,

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати та з`ясував всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду та можливого здійснення впливу на свідків та потерпілого в межах цього ж кримінального провадження.

Так, суд першої інстанції взяв до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину,за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення, останній може переховуватися від суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Як додаткову обставину в підтвердження продовження ризику переховування, апеляційний суд враховує, введення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисниця.

Крім того, прокурором доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_6 останні можуть змінити свої покази, чим ввести суд в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що стадія допиту свідків у справі триває, а стадія допиту свідків ще не розпочата, а тому обвинувачений ОСОБА_6 може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

Не спростовують правильності висновків суду й відомості про особу обвинуваченого, який має певні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, родину, оскільки зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, однак не стали тими стримуючими факторами, які б могли запобігти його вчиненню.

Щодо доводів апеляційної скарги захисниці в частині можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , то апеляційний суд звертає увагу, що більш м`який запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження не зможе запобігти встановленим ризикам, так як перебуваючи під дією іншого, більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений без будь-яких перешкод зможе вчинити дії направлені на переховування від суду та впливу на свідків і потерпілих у межах даного кримінального провадження.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту такі відомості доведені не були.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення обґрунтоване достатньою мірою для продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Судом також враховані та застосовані вимоги ч.4 ст.183 КПК України та обґрунтовано прийнято рішення про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181 680 грн.,

Так, суддею враховано тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 а також особу останнього та стадію судового розгляду справи.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисниці ОСОБА_5 не спростовує встановлених судом обставин і задоволенню не підлягає, а ухвала Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року про продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.3 ст.27, ч.2 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.190, ч.3 ст.27, ч.4 ст.190, ч.4 ст.190, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.146 КК України КК України ОСОБА_6 строком на 60 днів до 19 січня 2025 року, із визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 грн. залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_5 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та такою, що оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3