ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/92/25

Провадження № 1-кп/568/41/25

"12" березня 2025 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

прокурор ОСОБА_3

обвинувачена ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

розглянувши обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000008 (від 03.01.2023 р.) по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Радивилів, громадянка Російської Федерації, зареєстрована та фактично проживає, за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 в період з 22.03.2022 р. по 01.09.2022 р. діючи з прямим умислом, усвідомлюючи факт наявності збройної агресії Російської Федерації проти України, розуміючи суспільну небезпеку своїх дій, будучи проросійськи налаштованою особою, використовуючи належний невстановлений засіб елекстронного зв`язку та власний обліковий запис "галина жмур-дружинина" в проросійській соціально-орієнтованій мережі "Одноклассники" за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 систематично здійснювала цілеспрямоване вираження поглядів та поширення матеріалів, в яких міститься визнання правомірною збройною агресію РФ проти України розпочатої у 2014 р., тимчасової окупації частини території України, глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, представників збройних формувань РФ, іррегулярних незаконних збройних формувань, тим самим підтверджуючи проросійські наративи та підкреслюючи вірність ворожої пропаганди щодо РФ проти України.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються, як поширення матеріалів, у яких міститься визнання правомірною збройною агресію Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, визнання правомірною тимчасову окупацію частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

16.01.2025 р. між прокурором у кримінальному провадженні, підозрюваною ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до угоди (в редакції із змінами), сторони домовилися про те, що обвинувачена беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В угоді зазначено наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.

В судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив дану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком один рік.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що повністю розуміє права, надані їй законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення. Визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України в обсязі обвинувачення, дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.

Захисник обвинуваченої просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання. Просив звільнити обвинувачену від сплати процесуальних витрат.

Враховуючи викладене, заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку про доцільність затвердження угоди про визнання винуватості, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості, за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 472 КПК України, правовій кваліфікації кримінального правопорушення щодо узгодженого покарання.

Шляхом вивчення документів кримінального провадження, опитування сторін, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим.

Окрім цього, обвинуваченій роз`яснено частини 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, положення яких йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 статті 474 КПК України, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження її права на оскарження вироку, згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу. Наслідки невиконання угоди обвинуваченій зрозумілі.

Суд вважає, що дії обвинуваченої правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Перевіряючи покарання, яке узгоджене сторонами угоди на відповідність вимогам КК України, суд враховує ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України за ч. 2 ст. 436-2 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Судом досліджено дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченої.

У відповідності до ст. 66 КК України в якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, суд враховує щире каяття.

У відповідності до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої - не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання за ч.2 ст. 436-2 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Крім того, беручи до уваги критичне ставлення обвинуваченої до вчиненого кримінального правопорушення, щире каяття, відсутність майнової шкоди, похилий вік обвинуваченої, суд дійшов висновку про те, що перевиховання та виправлення винної можливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити їй покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

А відтак, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 1 рік, який є достатнім для того, щоб винна в умовах здійснення контролю за її поведінкою довела своє виправлення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про доцільність затвердження угоди про визнання винуватості.

Під час судового провадження захисник просив звільнити обвинувачену від відшкодування документально підтверджених витрат на залучення експерта, з урахуванням матеріального стану ОСОБА_4 .

В обґрунтування заявленого клопотання стороною захисту вказано, що обвинувачена є особою похилого віку, має проблеми із здоров`ям. Крім цього, має паспорт громадянки Російської Федерації, який тимчасово вилучений у неї, як речовий доказ до матеріалів кримінального провадження, а тому вона не має можливості реалізувати надані їй державні гарантії, у зв`язку із чим несе суттєві матеріальні витрати.

В судовому засіданні прокурор заперечив щодо задоволення клопотання захисника про звільнення обвинуваченої від сплати процесуальних витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 119 КПК України суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

Підставою для звільнення від сплати процесуальних витрат є незадовільний майновий стан особи. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно статті 22 КПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею процесуальних витрат у встановленому порядку і розмірі.

Безпідставне звільнення від сплати витрат є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом.

Суд враховує, що викладені захисником в клопотанні обставини для звільнення від сплати витрат не підтверджені належними та допустимими доказами.

А відтак, правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 119 КПК України, для звільнення обвинуваченої від сплати процесуальних витрат - відсутні.

Питання щодо речових доказів у справі належить вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 16.01.2025 року укладену між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_4 за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000008 (від 03.01.2023 р.) по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України та призначити їй узгоджене в угоді покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком один рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 16.02.2023 року на вилучене 03.02.2023 р. майно - скасувати.

Речові докази, а саме: паспорт громадянина РФ НОМЕР_1 від 21.10.2013 р.; тимчасову посвідку на постійне проживання РВ004375 від 10.05.2005 р.; планшетний компьютер марки Dragon Touch, модель Y88 PLUS; апарат мобільного зв`язку SAMSUNG, модель GT-І930 із сім-картою та зарядним пристроєм марки "ХІАОМІ"; апарат мобільного зв`язку SAMSUNG, модель SM-J530F з сім-картою з номером НОМЕР_2 та зарядним пристроєм марки SAMSUNG - повернути власнику.

В задоволенні клопотання про звільнення від сплати процесуальних витрат - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати за проведення експертизи в сумі 17005,32 грн.

На вирок суду може бути подана апеляцiйна скарга до Рiвненського апеляцiйного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію даного вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1