Провадження № 11-кп/824/6194/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22.11.2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260, ч.1 ст. 111, ч.2 ст. 110 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 без визначення розміру застави, яке обґрунтовано тим, що метою застосування запобіжного заходу стосовно останнього є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків з метою зміни ними показів. Зазначив, що з урахуванням злочинів, у вчиненні яких обвинувачуєтесь ОСОБА_8 , останній може виїхати на територію країни-агресора, а також може передавати інформацію про місце розташування підрозділів ЗСУ представникам спецслужб країни-агресора. Вказав що у разі обрання обвинуваченому менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде неможливо запобігти наявним ризикам, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 22 січня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченогопід вартою, послався на тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та суворість покарання за його вчинення, що може свідчити про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування чи суду. Судом надано оцінку особі обвинуваченого, міцності його соціальних зв`язків та іншим характеризуючим даним прийшов до висновку наявності ризику вчинити спроби до переховування від суду з огляду на невідворотність реального покарання. Також враховано, що обвинувачений може використовувати набуті злочинні зв`язки, тому в будь-який момент може виїхати на територію країни-агресора рф або іншої держави, а також за допомогою вказаного кола зв`язків може впливати на інших осіб, в тому числі на свідків, у кримінальному провадженні, шляхом тиску на них, з метою зміни показів останніми, а тому існує реальна загроза того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, буде вчиняти дії, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню іншим чином.

Також судом зауважено, що з урахуванням категорії злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , оголошеного в країні воєнного стану, є вирогідність того, може вчиняти за допомогою засобів зв`язку та/або мережі Интернет», контактувати із представниками спецслужб рф та надавати їм інформацію щодо розташування на території Одеської області підрозділів ЗСУ, об`єктів військової інфраструктури та інших стратегічно важливих об`єктів, зокрема за місцем свого фактичного проживання, а також повідомляти їм про обставини здійснення досудового розслідування та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, може координувати обстріли військових об`єктів Одеської області, де він проживає, та повідомляти представників країни- агресора рф про їх наслідки та/або вчинити інші злочини проти основ національної безпеки України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, або встановити такий запобіжний захід як застава.

В обґрунтування апеляційної скарги вважає ухвалу суду такою, що не відповідає вимогам діючого законодавства України та нормам міжнародного права та зазначає, що із заявлених ризиків, доведеним є лише те, що має місце тільки обвинувачення у скоєнні особливо тяжкого злочину, але така підстава не може бути єдиною для продовження строку тримання під вартою, а інші ризики нічим не підтверджені та є лише припущеннями.

Вказує, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду не відповідає нормам міжнародного права та практиці ЄСПЛ, бо обґрунтовується лише тяжкістю обвинувачення.

Зазначає, що ризик впливу на свідків та інших осіб ґрунтується на припущеннях прокурора та не підтверджений доказами, а ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення обґрунтовується діями, в яких тільки ОСОБА_8 обвинувачується.

Також зазначає, що в клопотанні та ухвалі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України, а також не наведено нових доводів і фактів необхідності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Також посилається на міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність сім`ї, неповнолітньої дитини, постійного місця проживання в м. Одеса, позитивної характеристики, фактом участі у формуванні одеської самооборони від захисту від агресії Російської Федерації.

Обвинувачений про час та місце апеляційного розгляду повідомлений, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю до суду апеляційної інстанції не направлено.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для подальшого його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п. 1,3,4,5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_8 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту ухвали про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, та ухвалив судове рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Також, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, направлених проти основ національної безпеки України та проти громадської безпеки, приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, яке відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, характер вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, тому відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження дії обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Посилання захисника обвинуваченого на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки клопотання прокурора містить достатньо відомостей щодо існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні докази та обставини, судом в повній мірі було перевірено наявність ризиків та доводам прокурора надано належну оцінку, а ухвала суду винесена з урахуванням в тому числі норм міжнародного права та рішень Європейського суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Надаючи оцінку ризику переховуватись від суду та впливу на свідків, необхідно зазначити, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, при цьому у клопотанні прокурора обґрунтовано зауважено, що з урахуванням тяжкості інкримінованого покарання, а також можливістю обвинуваченого використовувати набуті злочинні зв`язки може в будь-який момент виїхати до країни-агресора, або іншої країни, а також за допомогою вказаного кола зв`язків може впливати на інших осіб, в тому числі і на свідків, шляхом тиску на них, з метою зміни показів.

Ймовірність вчинення іншого кримінального правопорушення, також має місце, оскільки інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення спрямоване проти основ національної безпеки України та громадської безпеки України, а на даний час триває війна РФ проти України, при цьому ОСОБА_8 вчиняючи інкримінований йому злочин, діяв в інтересах РФ, що на даний час залишається актуальним, тому існує ймовірність ОСОБА_8 продовжити дії спрямовані проти інтересів держави.

Посилання захисника на міцні соціальні зв`язки, наявність дружини позитивної характеристики у обвинуваченого не може слугувати безумовною підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що судове рішення ухвалено з дотриманням вимог ч.6 ст.176 КПК України.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року про продовження строку тримання під вартоюОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: