Справа № 461/9844/24
Провадження № 1-кс/461/1301/25
27.02.2025 року. м. Львів.
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_4
Прокурор у клопотанні зазначає, що на даний час, завершується строк дії ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 03.01.2025 у справі № 461/75/25, якою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 03.03.2025, включно, з утриманням у ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» без визначення розміру застави.
Прокурор вказує, що 04.10.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру, а 15.10.2024 і 19.02.2025 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні ним: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України; нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого в умовах воєнного стану, поєднаному з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України; умисного вбивства двох осіб, тобто умисного протиправного заподіяння смерті двом іншим людям, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України; незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Прокурор зазначає, що на даний час закінчується строк запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 до можливості проведення судом підготовчого судового засідання, тому з урахуванням вимог ч. 6 ст. 199 КПК України звернувся до слідчого судді з даним клопотанням про продовження строку запобіжного заходу.
Прокурор стверджує, що на даний час виникла необхідність у продовженні вказаного строку на 60 діб, так як ризики, що були зазначені у вищезгаданій ухвалі слідчого судді про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати. З урахуванням наведенного, прокурор просить клопотання задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні просив задовольнити подане клопотання. Надав пояснення аналогічні викладеним у клопотанні.
Захисник у судовому засіданні при вирішенні клопотання поклався на розсуд суду.
Обвинувачений у судовому засіданні відмовився надавати пояснення.
Заслухавши думку прокурора щодо поданого клопотання, позицію захисника, дослідивши надані матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відповідає вимогам ст. 199 КПК України.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.
Як вбачається з листа Радехівського районного суду Львівської області від 21.02.2025 № 451/280/25/187/2025, в день надходження зазначеного вище обвинувального акту, а саме 20.02.2025 не відбулось розподілу справи та призначення суддів, у зв`язку із відсутністю в суді необхідної кількості таких.
У зв`язку із викладеним, Радехівським районним судом Львівської області, на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 34 КПК України, надіслано вказану вище справу до Львівського апеляційного суду для вирішення питання про її передачу на розгляд до іншого суду, у зв`язку із неможливістю утворити склад суду для її розгляду.
Питання про передачу цієї справи для розгляду до іншого суду, станом на даний час Львівським апеляційним судом не вирішено, інший суд не визначено.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований в т.ч. до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
11.11.2024 слідчим суддею Радехівського районного суду Львівської області щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, з подальшим утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», строком на 60 днів, тобто до 09.01.2025 включно.
Також 04.12.2024 заступником керівника Львівської обласної прокуратури доручено здійснення подальшого досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, тобто СУ ГУ НП у Львівській області.
У подальшому ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 03.01.2025 у справі № 461/75/25, щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 діб, до 03.03.2025, включно, з його утриманням у ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» без визначення розміру застави.
Поняття "обґрунтована підозра" визначена в рішенні Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A).
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 була перевірена слідчим суддею під час досудового розслідування при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У судовому засіданні суд не має процесуальної можливості і повноважень перевірити ці докази та обґрунтованість підозри. Належність та допустимість доказів буде перевірена судом під час судового засідання, про що суд зробить відповідні висновки в остаточному процесуальному рішенні.
03.03.2025 року завершується строк дії ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 03.01.2025 у справі № 461/75/25, якою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 03.03.2025, включно, з утриманням у ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» без визначення розміру застави.
Доцільність продовження обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу пов`язана з тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187, п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 289 КК України, за які згідно з Кримінальним кодексом України передбачено покарання у виді позбавлення волі, в тому числі, й довічне позбавлення волі, а також продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, що були встановлені під час досудового розслідування та стали підставою застосування до нього такого запобіжного заходу.
На даний час ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування та слугували підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальними та не відпали.
Окрім цього, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому не суперечить вимогам ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», вказаним у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.10.2014 у справі «Чанєв проти України», оскільки в матеріалах справи існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів у відношенні до обвинуваченого чи зменшення заявлених ризиків не встановлено.
Ризики, що були зазначені у вищезгаданій ухвалі слідчого судді про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати, оскільки ОСОБА_4 може впливати на потерпілих, зокрема, із одним із яких, проживає у одному населеному пункті, тобто наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також обвинувачений може вчиняти інші кримінальні правопорушення, продовжувати свою злочинну діяльність, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, про що свідчить систематичний характер порушення ним закону про кримінальну відповідальність, а також його переховування під час досудового розслідування від правоохоронних органів, тобто наявні ризики, які передбачені п. 1, п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Також суд врахуває, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжкого, за яке передбачено покарання на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі та враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вказаним ризикам, що унеможливлює застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.
Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Крім цього, відповідно по п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Ураховуючи характер кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Із урахуванням ризиків, які виникли внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_4 жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належну поведінку обвинуваченого щодо виконання ним процесуальних рішень та не унеможливить спроби останнього перешкоджати кримінальному провадженню, а відтак запобігти зазначеним ризикам.
Суд вважає, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 .
Враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187, п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 289 КК України, за які згідно з Кримінальним кодексом України передбачено покарання у виді позбавлення волі, в тому числі, й довічне позбавлення волі, має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, наявність у кримінальному провадженні ознак справжнього реального інтересу, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, на думку суду, ОСОБА_4 не слід визначати альтернативний запобіжний захід заставу. Саме такий запобіжний захід як тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України, та зможе запобігти спробам останнього ухилитися від органу досудового розслідування та суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини. Тому суд вважає за необхідне не визначати ОСОБА_4 розміру застави.
Керуючись ст.ст. 369, 376, 176-178, 184, ч. 6 ст. 199 КПК КПК України, слідчий суддя,
Клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_3 задоволити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 25.04.2025 року, з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», без визначення розміру застави.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Франківської окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1