У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Березанського районного суду Миколаївської області від 07 березня 2025 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чапаєвка Миколаївського (Березанського) району Миколаївської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, дітей на утримані не має, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця у військовому званні солдат, який проходить військову службу за мобілізацією на посаді оператора 2-го відділення протитанкових ракетних комплексів 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.2, ч.1 ст.115 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05 травня 2025 року.

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5

(в режимі відео-конференції з використанням власних технічних засобів в системі «EasyCon»)

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05 травня 2025 року.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник зазначає, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вказує, що судом не враховано дані про особу підозрюваного, а саме того, що підозрюваний має постійне місце проживання, позитивні характеристики.

Наголошує, що підозрюваний не має наміру переховуватись від слідства, оскільки після вчинення злочину сам викликав поліцію та екстрені служби, сприяв наданню медичної допомоги потерпілому, не намагався втекти, інцидент був результатом раптового конфлікту без наміру заподіяти тяжкі наслідки.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 проходячи військову службу за мобілізацією на посаді оператора 2-го відділення протитанкових ракетних комплексів 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , підозрюється у вчиненні умисного злочину проти життя.

Так, 05.03.2025 року приблизно о 10:00 годин, солдат ОСОБА_6 знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем постійного проживання ОСОБА_8 , де разом з ним та військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпивали принесений ОСОБА_6 спиртний напій. В цей час між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 після вжитого спиртного, виникла побутова словесна сварка, під час якої вони вийшли з вищевказаного будинку на подвір`я, де у ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник прямий умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_6 пройшов під навіс будинку, де йому достовірно було відомо про місцезнаходження там двох сокир, які зберігав ОСОБА_8 . Взявши до рук одну з двох сокир, яку ОСОБА_6 , порахувавши її достатнім знаряддям для реалізації свого злочинного умислу, а саме умисного вбивства ОСОБА_9 , утримуючи в руці вищевказану сокиру, повернувшись до ОСОБА_9 , стоячи над потерпілим, який в цей час присів на подвір`ї будинку, з силою наніс удар рублячою частиною сокири в життєво важливий орган потерпілого голову, спричинивши останньому проникаючу рублену рану голови. Після чого, ОСОБА_6 не припинив свої протиправні дії, а продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на заподіяння смерті ОСОБА_9 , з силою продовжив наносити удари рублячою частиною сокири в область голови останнього, нанісши не менше трьох ударів, спричиняючи потерпілому ОСОБА_9 , який намагався захистити голову від ударів сокири руками, рублені рани рук. В цей час, ОСОБА_9 від отриманого поранення голови короткочасно втратив свідомість та впав на поверхню подвір`я. ОСОБА_6 сприйнявши факт падіння ОСОБА_9 як настання бажаного для нього результату у вигляді заподіяння йому смерті, припинив подальші противоправні дії, та залишивши потерпілого в непритомному стані, з сокирою в руках зник з місця вчинення злочину. Проте незважаючи на те, що ОСОБА_6 виконав всі заплановані ним дії, спрямовані на умисне заподіяння смерті ОСОБА_9 , які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки потерпілого було виявлено працівниками поліції, які прибули на місце вчинення злочину та госпіталізовано до КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» де йому було надано необхідну медичну допомогу.

05.03.2025 ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

06.03.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч. 2, ч.1 ст.115 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення та про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 проходячи військову службу за мобілізацією на посаді оператора 2-го відділення протитанкових ракетних комплексів 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , підозрюється у вчиненні умисного злочину проти життя. Так, 05.03.2025 року приблизно о 10:00 годин, солдат ОСОБА_6 знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем постійного проживання ОСОБА_8 , де разом з ним та військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпивали принесений ОСОБА_6 спиртний напій. В цей час між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 після вжитого спиртного, виникла побутова словесна сварка, під час якої вони вийшли з вищевказаного будинку на подвір`я, де у ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник прямий умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_6 пройшов під навіс будинку, де йому достовірно було відомо про місцезнаходження там двох сокир, які зберігав ОСОБА_8 . Взявши до рук одну з двох сокир, яку ОСОБА_6 , порахувавши її достатнім знаряддям для реалізації свого злочинного умислу, а саме умисного вбивства ОСОБА_9 , утримуючи в руці вищевказану сокиру, повернувшись до ОСОБА_9 , стоячи над потерпілим, який в цей час присів на подвір`ї будинку, з силою наніс удар рублячою частиною сокири в життєво важливий орган потерпілого голову, спричинивши останньому проникаючу рублену рану голови. Після чого, ОСОБА_6 не припинив свої протиправні дії, а продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на заподіяння смерті ОСОБА_9 , з силою продовжив наносити удари рублячою частиною сокири в область голови останнього, нанісши не менше трьох ударів, спричиняючи потерпілому ОСОБА_9 , який намагався захистити голову від ударів сокири руками, рублені рани рук. В цей час, ОСОБА_9 від отриманого поранення голови короткочасно втратив свідомість та впав на поверхню подвір`я. ОСОБА_6 сприйнявши факт падіння ОСОБА_9 як настання бажаного для нього результату у вигляді заподіяння йому смерті, припинив подальші противоправні дії, та залишивши потерпілого в непритомному стані, з сокирою в руках зник з місця вчинення злочину. Проте незважаючи на те, що ОСОБА_6 виконав всі заплановані ним дії, спрямовані на умисне заподіяння смерті ОСОБА_9 , які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки потерпілого було виявлено працівниками поліції, які прибули на місце вчинення злочину та госпіталізовано до КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» де йому було надано необхідну медичну допомогу.

05.03.2025 ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

06.03.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч. 2, ч.1 ст.115 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду оскільки, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, незаконного впливу підозрюваного на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні. Так, за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. Так на даний час, потерпілий ОСОБА_9 , ще не допитаний у зв`язку зі станом здоров`я. За таких умов слідчий суддя прийшов до вірного висновку про достатню вірогідність ризику впливу на потерпілого та свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами підозрюваний може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Також наявний ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення насильницького характеру, яке відноситься до особливо тяжкого злочину, офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, враховує, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років. У зв`язку з чим тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному є достатнім мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Березанського районного суду Миколаївської області від 07 березня 2025 року, щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді