Єдиний унікальний номер: 448/1188/20
Провадження № 1-кс/448/41/25
У Х В А Л А

(повний текст)

26.02.2025 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська у режимі відеоконференції заяву обвинуваченого ОСОБА_5 про відвід головуючої судді ОСОБА_7 по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263, частинами 1 та 2 статті 263-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Мостиського районного суду Львівської області (головуюча суддя ОСОБА_7 ) знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263, частинами 1 та 2 статті 263-1 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про відвід головуючої судді ОСОБА_7 по розгляду вказаного кримінального провадження.

Подану заяву про відвід обвинувачений ОСОБА_5 мотивує тим, що головуюча суддя ОСОБА_7 під час розгляду вищевказаного кримінального провадження неодноразово порушувала порядок дослідження доказів, що в свою чергу призвело до порушення його, обвинуваченого права на повний та справедливий судовий розгляд. Вважає, що суддя є заінтересованою особою і викликає сумнів у своєї неупередженості, не може брати участь у розгляді даного кримінального провадження і підлягає відводу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали заяву про відвід головуючої судді ОСОБА_7 з підстав, що в ній наведені.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви, посилаючись на те, що доводи про відвід судді не свідчать про наявність будь яких обставин, які б викликали сумнів в неупередженості головуючої у справі судді ОСОБА_7 під час розгляду нею кримінального провадження, а оцінка незгоди із процесуальними діями судді під час розгляду кримінального провадження може бути надана лише судом вищої інстанції під час перегляду судового провадження в апеляційному порядку. Просить відмовити в задоволенні заяви про відвід.

Прокурор ОСОБА_3 підтримала доводи, наведені прокурором ОСОБА_4 . Заперечує проти задоволення відводу головуючій судді ОСОБА_7 , так як підстави для відводу, зазначені в заяві обвинуваченого, необґрунтовані, не передбачені законом, а прийняті суддею ОСОБА_7 процесуальні рішення відповідають вимогам КПК України. Просила відмовити в задоволенні заяви про відвід головуючої.

В судове засідання головуюча суддя ОСОБА_7 , не з`явилася, хоча про місце, дату та час розгляду заяви повідомлялася належним чином.

Неявка осіб, що не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду заяви про відвід судді, не перешкоджає розгляду такої без їх участі, що не суперечить вимогам ст.81 КПК України.

Дослідивши доводи, викладені в заяві про відвід, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що в провадженні Мостиського районного суду Львівської області (головуюча суддя ОСОБА_7 ) знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263, частинами 1 та 2 статті 263-1 КК України.

Обвинуваченим ОСОБА_5 подано до суду заяву про відвід головуючої судді ОСОБА_7 по розгляду вказаного кримінального провадження.

Правовий інститут відводу є механізмом, який забезпечує гарантію розгляду та вирішення справи незалежним і неупередженим судом, яка передбачена ч.1 ст.21 КПК України.

З метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження наділені правом заявити судді відвід з підстав, передбачених ст.75 КПК України, які передбачають перелік обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відвід може бути ініційований особою, яка бере участь у кримінальному провадженні, та повинен бути вмотивованим (ст.80 КПК України).

Згідно ч.5 ст.80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим, тобто має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Вимога мотивувати відвід, означає, що особа, яка його заявила, повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує необхідність усунення судді, слідчого від участі у кримінальному провадженні.

У відповідності до ч.1 ст.81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.81 КПК України, при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думку осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 50 рішення у справі «Білуха проти України»). При цьому, при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (п. 58 рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії»).

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Завданням суду, відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч.1 ст.7 КПК України, найголовнішої засадою кримінального провадження є верховенство права.

Частиною першою та другою ст.8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Суд, який розглядає справу, має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Інститут відводу у кримінальному процесі є механізмом, який забезпечує реалізацію права особи на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей інститут не є інструментом перегляду судового рішення чи додаткового роз`яснення мотивів його ухвалення.

Суб`єктивна оцінка учасником справи дій та рішень суду, розпоряджень головуючого судді в частині їх законності, обґрунтованості та правомірності не є вирішальною при оцінці факту існування об`єктивних сумнівів в неупередженості.

Оцінка таких дій та рішень може бути здійснена у межах апеляційного чи касаційного провадження, якщо такі стадії кримінального провадження будуть ініційовані сторонами. У протилежному випадку це становило би порушення загальноправового принципу остаточності судового рішення «res judicata», а також релевантної цьому принципу засади обов`язковості судових рішень, передбаченої ч. 2 ст. 21 КПК України.

Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Проте процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода учасника кримінального провадження із судовим рішенням, напр. про відмову в призначенні повторної експертизи, чи про відмову в допиті свідків, чи про відмову в задоволенні відводів секретарю судових засідань або прокурору, - не може бути розцінена як прояв упередженості суду, а тому не може бути підставою для його відводу.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення».

Отже, для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість, навести відповідні аргументи, а також докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

Суд вважає, що наведені у заяві обвинуваченого ОСОБА_5 доводи про відвід головуючої судді не свідчать про наявність будь - яких обставин, які б викликали сумнів в неупередженості головуючої у справі судді ОСОБА_7 під час розгляду нею кримінального провадження, заявлений відвід не містить обґрунтованих відомостей та доказів, які б свідчили про наявність таких підстав для відводу, що передбачені зазначеними вище нормами КПК України.

Так, незгода будь-кого із учасників кримінального провадження з прийнятим суддею процесуальним рішенням по справі чи вчиненням головуючим процесуальних дій в рамках КПК України під час судового розгляду, не входить до переліку підстав, передбачених ст.75 КПК України для відводу судді.

Те, що заявник ОСОБА_5 внаслідок суб`єктивних міркувань не погоджується з процесуальними діями та рішеннями головуючої не свідчить про упередженість судді ОСОБА_7 , а оцінка відповідності процесуальних дій судді вимогам КПК України під час розгляду кримінального провадження може бути надана лише судом вищої інстанції під час перегляду судового провадження в апеляційному або касаційному порядку.

Будь-яких інших визначених законом підстав для відводу головуючої по справі судді ОСОБА_7 у процесі розгляду заяви про відвід, судом встановлено не було. Обставини, які викликали б сумнів в об`єктивності та неупередженості судді відсутні.

Враховуючи викладене, сумніви сторони захисту стосовно неупередженості головуючої судді не визнаються обґрунтованими. Обвинувачений та його захисник не надали достатньої інформації щодо ознак упередженості, як і доказів на підтвердження будь-яких обставин, зазначених у статті 75 КПК України, тому суд не може вважати такі сумніви об`єктивно виправданими. З наведених в заяві про відвід мотивів вбачається фактична незгода із прийнятими рішеннями і діями головуючої судді під час судового розгляду кримінального провадження.

Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що подана заява обвинуваченого ОСОБА_5 про відвід підлягає відхиленню, у зв`язку з відсутністю підстав, які б виключали можливість участі головуючої судді ОСОБА_7 у розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263, частинами 1 та 2 статті 263-1 КК України.

Керуючись ст.ст.35, 75, 80, 81, 372, 376, 392 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_5 про відвід головуючої судді ОСОБА_7 по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263, частинами 1 та 2 статті 263-1 КК України, - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Повний текст ухвали складено 27 лютого 2025 року.

Суддя ОСОБА_1