ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/990/25 Справа № 183/3464/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №0001534 від 20.11.2023 за апеляційною скаргою прокурора Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новомиколаївка, Запорізької області, громадянина України, неодруженого, працюючого у ЧП «Дрозд» на посаді реалізатора, водія за сумісництвом, з середньою повноюосвітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,-

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК на ОСОБА_8 покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 - не обирався.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 та Моторно транспортного страхового бюро України відшкодування матеріальних та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 користь потерпілої ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі - 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Також стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_7 витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення за таких обставин.

19 листопада 2023, приблизно о 16:25 год. водій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи технічно справним транспортним засобом «ВАЗ 2106» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю близько 50 км/год. по мокрому покриттю проїзної частини дороги по вул. Гетьманській, м. Новомосковськ зі сторони вул. Сучкова в бік вул. Шевченко. Не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життю та здоров`ю громадян, під час наближення до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого поблизу будинку № 27А по вул. Гетьманській в м. Новомосковськ, на якому перебуває пішохід, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка переходила дорогу по нерегульованому пішохідному переходу з ліва на право по ходу руху транспортного засобу, внаслідок чого її госпіталізовано до Новомосковської ЦРЛІЛ, а в подальшому до Обласної клінічної лікарні ім. Мечникова у м.Дніпро.

Своїми діями водій транспортного засобу «ВАЗ 2106» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 18.1 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. (б).: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 18.1.: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку, множинних саден в лобно-скроневій ділянці справа, закритої травми правої нижньої кінцівки з переломом діалізу правої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків та косими переломами діалізів правої великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків, з розвитком в посттравматичному періоді загрозливого для життя явищами у вигляді емболії нез`ясованого ґенезу (жирової або тромбозу судин дрібного калібру), що підтверджується клінічними проявами в медичній документації (наявністю неврологічної симптоматики (порушення свідомості приглушення з переходом в кому), респіраторним порушенням (в легенях наявні ознаки «шокової» легені та забою легень з розвитком гострого респіраторного дистрес-синдрому та двобічного гідротораксу, наявністю петехій синьо-бурого кольору на шкірі грудної клітини), порушення реологічних властивостей крові, тощо; закритої травми тазу, забію сечового міхура, з явищами гематурії, які у своїй сукупності, по ступеню тяжкості відносяться до тяжких, як небезпечні для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища, і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчуватися смертю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та правову кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_8 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК, порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів з необережною формою вини, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, працевлаштований в ФОП ОСОБА_11 продавцем непродовольчих товарів та за сумісництвом водієм, шкода завдана кримінальними правопорушеннями частково відшкодована, а також обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Водночас прокурор вважає, що місцевий суд в недостатній мірі обґрунтував свій висновок стосовно не застосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК, у виді позбавлення права керування транспортними засобами. При цьому, як зауважує апелянт, судом не була врахована думка потерпілої, яка повністю погодилася з позицією сторони обвинувачення про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На переконання прокурора, враховуючи наслідки, що настали в результаті ДТП, та характер допущених обвинуваченим порушень ПДР, не призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не є дієвим та ефективним заходом для запобігання та попередження вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням вищенаведеного прокурор просить апеляційний суд скасувати вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК у виді позбавлення волі строком 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмною.

На апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_9 подані заперечення, в яких він наводить свої аргументи на спростування доводів сторони обвинувачення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції представник потерпілої - ОСОБА_12 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив, але його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та який наполягав на її повному задоволенні, вислухавши обвинуваченого та його захисника, які заперечувати проти задоволення апеляційної скарги, вислухавши думку потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та повідомила, що завдана шкода їй не відшкодована, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину при обставинах, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація її дій за ч.2 ст.286 КК ґрунтуються на зібраних по справі та перевірених судом в порядку статті 94 КПК доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються стороною обвинувачення в апеляційній скарзі, а тому апеляційним судом, відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Разом з цим доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК та роз`яснень, що містяться у п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст.75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З оскаржуваного вироку убачається, що при вирішенні питання про вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції враховано, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення за ч.2 ст.286 КК, відповідно до ст.12 КК, є тяжким злочином, з необережною формою вини, а також дані щодо особи винного, який є особою раніше не судимою, на обліках у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, працевлаштований в ФОП ОСОБА_11 продавцем непродовольчих товарів та за сумісництвом водієм, шкода завдана кримінальними правопорушеннями частково відшкодована шляхом сплати грошових коштів в розмірі 182 000 грн., а також думку потерпілої ОСОБА_7 , яка просила призначити обвинуваченому покарання відповідно до закону.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КПК, суд визнав - щире каяття обвинуваченого. Водночас обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КПК, судом не встановлено.

З урахуванням вищенаведеного місцевий суд дійшов аргументованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 , без ізоляції для суспільства, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, а також забезпечить можливість здійснення відносно нього з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів.

Разом з цим апеляційний суд вважає безпідставними висновки місцевого суду про можливість не призначати обвинуваченому ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавленні права керування транспортними засобами через те, що трудова діяльність обвинуваченого пов`язана із виконанням функції водія за сумісництвом, що є єдиним джерелом доходу обвинуваченого, а тому, як виснував суд, призначення основного виду покарання без позбавлення обвинуваченого ОСОБА_8 права керування транспортними засобами надасть можливість останньому працювати та здійснювати подальше відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_7 , заподіяної кримінальним правопорушенням.

Колегія суддів вважає, що за встановлених вироком суду першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 18.1 Правил дорожнього руху України, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка переходила дорогу по нерегульованому пішохідному переходу та внаслідок чого потерпілій були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку, множинних саден в лобно-скроневій ділянці справа, закритої травми правої нижньої кінцівки з переломом діалізу правої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків та косими переломами діалізів правої великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків, з розвитком в посттравматичному періоді загрозливого для життя явищами у вигляді емболії нез`ясованого ґенезу (жирової або тромбозу судин дрібного калібру), що підтверджується клінічними проявами в медичній документації (наявністю неврологічної симптоматики (порушення свідомості приглушення з переходом в кому), респіраторним порушенням (в легенях наявні ознаки «шокової» легені та забою легень з розвитком гострого респіраторного дистрес-синдрому та двобічного гідротораксу, наявністю петехій синьо-бурого кольору на шкірі грудної клітини), порушення реологічних властивостей крові, тощо; закритої травми тазу, забію сечового міхура, з явищами гематурії, які у своїй сукупності, по ступеню тяжкості відносяться до тяжких, як небезпечні для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища, і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчуватися смертю.

При цьому матеріали кримінального провадження свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не вжив усіх можливих заходів для повного відшкодування потерпілій завданої злочином шкоди.

Отже зазначені обставини вказують на підвищену суспільну небезпечність дій обвинуваченого ОСОБА_8 , як особи, яка керувала транспортним засобом, тому непризначення винній особі передбаченого санкцію ч.2 ст.286 КК додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами свідчить про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

У відповідності до п.4 ч.1 та ч.2 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно п.1 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За змістом статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд апеляційної інстанції, згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_10 підлягає задоволенню, а вирок місцевого суду підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Дотримуючись приписів ч.15 ст.615 КПК, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку апеляційний суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 414 та 418, 420 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 - задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК - скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК у виді позбавлення волі на строк 5 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмною.

В іншій частині вирок місцевого суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили після його проголошення, але на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4