Номер провадження:1-в/521/1330/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , представника ДУ «ОВК №14» ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі провадження за клопотанням ДУ «Одеська виправна колонія №14» щодо приведення вироку у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р. відносно ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 01 серпня 2024 року за ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшло вказане клопотання відносно засудженого ОСОБА_4 щодо приведення у відповідність до закону вироку Тарутинського районного суду Одеської області від 01 серпня 2024 року, яким він засуджений за ч.1 ст.263 КК України, у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р., у зв`язку з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX, яким вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано.

Представник колонії підтримав клопотання.

Засуджений ОСОБА_4 просив клопотання задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечував.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 01 серпня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.263 КК України до покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного ОСОБА_4 за цим вироком частково приєднати невідбуте ним покарання за вироком Ізмаїльського районного суду Одеської області від 21.02.2023 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Як убачається з вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до покарання на строк три роки. На підставі ст.70 КК України ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк чотири роки. У відповідності до ст.75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на три роки, покладенням обов`язків, що передбачені ч.1,п.п.2,4 ч.3 ст.76 КК України.

Відповідно до вказаного вироку, судом встановлено скоєння ОСОБА_4 декількох епізодів крадіжок, а саме: 05.06.2021 року біля 19:00 години ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 скоїв злочин за ч.3 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна ( крадіжку), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у сховище. Розмір завданої шкоди за цим епізодом 4525,48 гривень; 13.03.2021 року біля 15:00 годин ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах на таємне викрадення чужого майна( крадіжку), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище. Розмір шкоди - 1720,90.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року N 3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від (далі Закон N 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн. а 50 відсотків від його розміру становили 1135,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону N 3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення ОСОБА_4 ( 13.03.21 року) діяння, за яке він засуджений за вироком суду від 21 лютого 2023 року, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 2270 гривень, розмір шкоди 1720,90 гривень, що не перевищує граничний розмір шкоди з якого настає кримінальна відповідальність.

З вищевикладеного суд робить висновок про те, що епізод від 13.03.2021 року за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2023 року за ч.2ст.15, ч.3 ст.185 КК України, не вважається кримінальним правопорушенням. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 слід вважати засудженим вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Керуючись ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ДУ «Одеська виправна колонія №14» щодо приведення вироку у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р. відносно ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 01 серпня 2024 року за ч.1 ст.263 КК України - задовольнити.

ОСОБА_4 слід вважати засудженим вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Продовжити виконання вироку Тарутинського районного суду Одеської області від 01 серпня 2024 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.263 КК України до покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного ОСОБА_4 за цим вироком частково приєднати невідбуте ним покарання за вироком Ізмаїльського районного суду Одеської області від 21.02.2023 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання, з 21.05.2024 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1