Номер провадження: 11-кп/813/2239/24
Справа № 946/5509/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської обл. від 10.07.2024 у к/п № 0000241 від 30.05.2024 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Василівка, Болградського району Одеської області, громадянин України, одруженого, працюючого в Ізмаїльському управлінні водного господарства, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень.

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань остаточне покарання призначено за сукупністю злочинів у вигляді штрафу в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 2550 гривень.

Скасовано арешт речового доказу по справі, накладений ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 31.05.2024 та вирішено питання щодо долі речових доказів та стягнення процесуальних витрат у провадженні.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він, на початку осені 2019 року, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на пособництво у підробленні посвідчення з метою використання його іншою особою, а саме пособництва у виготовленні завідомо підробленого посвідчення тракториста-машиніста та його подальшого особистого використання для посвідчення своєї особи та права керування транспортними засобами, перебуваючи в АДРЕСА_2 , знаючи законний порядок отримання посвідчення тракториста-машиніста, порушуючи Положення про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 217від 02.04.1994, через мережу Інтернет відшукав невстановлену особу, стосовно якої відомості виділені в окреме кримінальне провадження, та зв`язався з нею, після чого вказана особа за грошову винагороду пообіцяла йому виготовити завідомо підроблене посвідчення тракториста-машиніста. З метою досягнення обумовленої домовленості ОСОБА_8 надав вищевказаній невстановленій досудовим розслідуванням особі свої анкетні дані та фотокартку із власним зображенням, які було використано під час виготовлення завідомо підробленого посвідчення тракториста-машиніста, виданого на його ім`я. Після чого, невстановлена досудовим розслідуванням особа, приблизно через три місяці після отримання фотокарток та анкетних даних, відправила ОСОБА_8 , через поштового оператора «Нова пошта» підроблене посвідчення тракториста-машиніста, яке не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України та виготовлене не підприємством, що здійснює випуск даної продукції, а саме посвідчення тракториста-машиніста з зазначеним на ньому серійним номером АТ 07862 і від 19.04.2019, виданого ГУ Держпродспоживслужбою в Київській області на ім`я ОСОБА_8 , що дає право особі керувати транспортними засобами категорії - А1, А2, В1, С, 01, 02, Е1, Е2, Е2, в2, Н, за що останній сплатив грошові кошти в сумі 500 грн.

Бланк посвідчення тракториста-машиніста з серійним номером АТ 078621 від 19.04.2019 на ім`я ОСОБА_8 за своїми характеристиками не відповідає встановленому зразку аналогічного бланку посвідчення тракториста-машиніста, що перебуває в офіційному обігу на території України.

Окрім того, ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на використання завідомо підробленого документа, з метою безпідставного отримання права керувати транспортними засобами та посвідчення своєї особи, зберігав при собі завідомо підроблене посвідчення тракториста- машиніста з серійним номером АТ 078621.

Так, 29.05.2024 приблизно 14:55 год. ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом - екскаватором марки «ЮМЗ-6АКМ 40» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , де на 1 кілометрі автородороги Лощинівка-вч-М-15 був зупинений працівниками поліції для перевірки документів. До вищевказаного трактора підійшов поліцейський офіцер громади ВП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та попросив ОСОБА_8 , надати для перевірки посвідчення тракториста-машиніста. ОСОБА_8 реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого посвідчення, а саме завідомо підробленого посвідчення тракториста-машиніста, та діючи умисно, для підтвердження своєї особи та права керування транспортним засобом, достовірно знаючи про те, що посвідчення тракториста-машиніста з зазначеним на ньому серійним номером АТ 078621 від 19.04.2019, видане ГУ Держпродспоживслужбою в Київській області на його ім`я є підроблене, використав завідомо підроблений документ, пред`явивши його працівнику поліції.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності вини, правильність кваліфікації дій, вказує, що вирок суду підлягає зміні в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: застосування закону, який не підлягає застосуванню, незастосуванню судом закону, який підлягає застосуванню, з огляду на те, що при призначенні ОСОБА_8 покарання не звернув увагу на те, що він вчинив інкримінований йому кримінальний проступок, передбачений ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у 2019 році, а тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України підлягає звільненню від покарання у зв`язку із закінченням строків давності без визначення виду та розміру покарання.

На підставі викладеного прокурор просив вирок суду змінити та звільнити ОСОБА_8 від покарання, призначеного за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Виключити із резолютивної частини вироку абзац, який містить вказівку про призначення покарання ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України. У частині призначеного ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а також у решті частині вирок залишити без змін.

Водночас, до початку апеляційного розгляду, до апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження у наведеній частині у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали подане клопотання, натомість прокурор ОСОБА_6 не заперечувала проти задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

ОСОБА_8 визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 58, ч. 4 ст. 358 КК України, не оспорював встановлені під час дізнання обставини, що стало підставою для розгляду судом 1-ої інстанції обвинувального акту щодо нього у спрощеному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , просив вирок суду змінити та звільнити ОСОБА_8 від покарання, призначеного за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Так, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові ККС ВС від 17.02.2022 у справі №752/23954/18 (провадження №51-4344км21), обов`язковою умовою звільнення особи саме від кримінальної відповідальності, а не від покарання, на підставі ст. 49 КК України, є визнання факту, що така особа вчинила кримінальне правопорушення. Лише в такому випадку можливо обчислити відповідні строки давності.

Також заслуговує на увагу правова позиція, висловлена в постанові ККС ВС від 29.09.2022 у справі №559/182/19 (провадження №51-5223км21), відповідно до якої оскільки в ухвалі про звільнення особи від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності та закриття провадження у справі суд не робить висновків про винуватість чи не винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, оцінка кожного доказу, що стосується цього питання, з точки зору належності, допустимості та достовірності КПК України не передбачена та є зайвою.

Статтею 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому застосування кримінально-правових норм здійснюється у межах кримінально-процесуальних відносин. Тобто застосування норм матеріального кримінального права можливе лише із одночасним застосуванням норм кримінального процесуального закону. Процесуальні аспекти звільнення від кримінальної відповідальності визначені у ст.ст. 285-289 КПК України.

Так, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК).

Таке звільнення вирішується ухвалою суду, в якій не вирішується питання винуватості або невинуватості. Встановлюючи сплив строку, суд виходить з дати вчинення кримінального правопорушення, зазначеної в обвинувальному акті, однак не встановлює дату його вчинення, як і факт вчинення правопорушення.

У разі, якщо особа обвинувачується в учиненні кількох проступків або злочинів, а строк давності сплинув лише щодо одного з них, суд в аналогічній ситуації закриває кримінальне провадження в частині правопорушення, по якому сплив строк давності, якщо обвинувачений надав на це свою згоду. Провадження в решті частині при цьому продовжується.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних проступків, зокрема передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, за які передбачено покарання у виді обмеженням волі.

За приписами ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.358 КК України відноситься до категорії кримінального проступку.

Згідно із положеннями п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальний проступок було вчинено, а згідно матеріалів кримінального провадження проступок, передбачений ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 58 КК України вчинений обвинуваченим на початку осені 2019 року та зазначена обставина сторонами не заперечується.

Отже, станом на день апеляційного перегляду вироку суду 1-ої інстанції, передбачений диференційований трирічний строк давності притягнення ОСОБА_8 до відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України сплинув ще восени 2022.

Згідно з ч. 3 ст. 49 КК перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

При цьому матеріали судового провадження не містяться відомостей про наявність обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 в інших кримінальних провадженнях, а також відомостей щодо ухилення обвинуваченого від досудового розслідування або суду у цьому кримінальному провадженні. Цих відомостей не надано прокурором і під час апеляційного розгляду.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст.358 КК України, минуло понад 3 роки, тобто в зазначеній частині кримінальному провадження строк давності притягнення обвинуваченого до відповідальності, передбачений ст. 49 КК України закінчився.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що на день апеляційного перегляду вироку суду 1-ої інстанції обвинувачений або його захисник мають право на звернення із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України.

При цьому, обвинуваченому ОСОБА_8 та його захиснику ОСОБА_7 апеляційним судом роз`яснено наслідки закриття кримінального провадження на підставі положень ст. 49 КК України.

В судовому засідання апеляційного суду обвинувачений підтвердив своє розуміння зазначених норм матеріального та процесуального законів, підтримав клопотання та просив суд закрити кримінальне провадження, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує правовий висновок, викладений в постанові ККС у складі ВС від 29.09.2022 у справі №160/74/16 (провадження №51-6007км21), відповідно до якого звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню вини у вчиненні кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини.

Отже, враховуючи звернення захисника (за погодженням з обвинуваченим) з клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, впевнившись в добровільності волевиявлення обвинуваченого та усвідомлення останнього наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, апеляційний суд приходить до висновку про існування підстав для задоволення клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Водночас, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За приписами п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін, а також скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить переконання про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, задоволення клопотання захисника, скасування оскаржуваного вироку суду 1-ої інстанції в частині вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності та закриття кримінального провадження в цій частині на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України з мотивів, викладених судом апеляційної інстанції вище.

Керуючись ст.ст. 24, 284, 370, 404, 405, 407, 409, 417, 418, 419, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_7 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_8 , про закриття кримінального провадження - задовольнити.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської обл. від 10.07.2024, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України скасувати, в частині обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, на підставі п.2) ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку з закінченням строків давності.

Закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Виключити із резолютивної частини вироку абзац 2 про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних проступків на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4