Провадження № 1-кп/643/207/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.01.2025

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 125 КК України.

Прокурором, у судовому засіданні, було подано і підтримано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на 60 діб.

Клопотання прокурора обґрунтовується тим, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які передбачені п.1,3,5 ст. 177 КПК України продовжують існувати.

На підставі викладеного прокурор просить суд продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор у судовому засіданні просив суд задовольнити подане ним клопотання.

Обвинувачений та захисник проти задоволення клопотання заперечували, просили суд змінити запобіжний захід на на більш м`який, зокрема на домашній арешт за адресою реєстрації.

На минулому судовому засіданні, на уточнюючі запитання суду, обвинувачений повідомив, що він мешкає у свого знайомого за адресою: АДРЕСА_1 . Також, пояснив, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але там не мешкає, тому що вони з мамою хотіли продати цю квартиру та переїхати жити на захід України. Неодружений, дітей не має. Працював неофіційно. Раніше був судимий за ч. 4 ст. 185 КК України.

На цьому судовому засіданні просив суд застосувати домашній арешт за адресою його реєстрації - АДРЕСА_2 . Повідомив суд, що це його квартира, яка дісталась йому у спадок від померлої матері.

Вирішуючи заявлене клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, дослідивши клопотання та думку сторін кримінального провадження, встановив наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16.09.2024 року було застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13.11.2024 року. Розмір застави був визначений у сумі 60 (шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі 181680 (сто вісімдесят одну тисячу шістсот вісімдесят) гривень та визначено, що при внесенні визначеної суми застави обвинувачений підлягає звільненню з-під варти зі встановленням переліку обов`язків, які визначені у відповідній ухвалі.

ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яким законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до десяти років.

Згідно зі ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд, перевіривши наявність ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України, які вказані у клопотанні прокурора, встановив наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, в тому числі його продовження, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. Під час встановлення ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи таку поведінку обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Судом при оцінці ризиків, на які посилається прокурор у своєму клопотанні на предмет їх зменшення, або з`явлення нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою зазначає, що судовий розгляд кримінального провадження тільки призначено, свідки не допитувались, письмові докази не досліджувались.

Щодо ризику переховування обвинуваченого від суду, суд зазначає наступне.

Суд вважає даний ризик доведений прокурором, оскільки ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , є тяжким, санкція яких, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років. Протягом тривалого часу офіційно не працевлаштований, немає міцних соціальних зв`язків, вчинив тяжкий злочин проти власності, раніше судимий, що свідчить про наявність ризику переховування від суду.

Крім того, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 16.09.2024 року не врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку за ч. 1 ст. 125 КК України, до суду не прибував за викликом, справою не цікавився, ухвалою суду від 11.03.2024 року встановлювалось його місцезнаходження.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину та проступку у період іспитового строку за вироком Московського районного суду м. Харкова від 16.05.2023 року з призначенням йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі із застосування ст. 75 КК України, звільнений з випробування зі встановленням іспитового строку 3 роки.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків та потерпілого, суд зазначає наступне.

Суд не погоджується з доводами прокурора щодо існування ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих, позаяк обвинувачений визнав себе винним та добровільно погодився на розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а отже ризику незаконно впливати на свідків та потерпілих більше не існує.

Щодо ризику вчинити інші кримінальні правопорушення обвинуваченим, суд зазначає наступне.

Суд вважає даний ризик доведений прокурором, у зв`язку відсутністю законних джерел доходу, не працевлаштований, раніше судимий, обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень проти власності в період дії воєнного стану, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про відсутність або зменшення ризиків, передбачених у п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказаних у клопотанні прокурора у суду відсутні.

Сторона захисту також не надала жодних нових доказів, які б свідчили про відсутність або зменшення ризиків, які були встановлені судом.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд, відповідно до положень ст. 178 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про його офіційне працевлаштування, сімейний стан - неодружений, дітей немає, відсутність законних джерел до існування, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним, раніше судимий, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження вчиненню інших кримінальних правопорушень, запобіганню переховування від суду, суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених у п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти, а отже підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який відсутні.

За таких обставин, у суду відсутні докази про можливість запобігання тим ризикам на які посилається прокурор шляхом зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд не бере до уваги доводи обвинуваченого про те, що він може відбувати домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки, такий запобіжний захід, на даній стадії кримінального провадження не забезпечить запобіганню тим ризикам, які були встановлені у судовому засіданні та були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, на думку суду, не можуть запобігти ризикам, які суд вважає доведеними, оскільки такі дані про особу обвинуваченого, як відсутність міцних соціальних зв`язків вчинення злочину в період іспитового строку, не слугують достатнім стримуючими факторами для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, судом було враховано прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).

Крім того, беручи до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. При цьому такі дані, на думку суду, повинні свідчити про можливості існування певних підозр, щодо таких ризиків тобто вірогідності настання наслідків, запобіжниками яких вони є. А отже, розглядаючи клопотання, судом було враховано ті фактичні дані, які, на його думку, є доказами в розумінні положень ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду, саме обраний запобіжний захід - тримання під вартою, відповідає завданням кримінального провадження, визначеного ст. 2 КПК України, меті застосування запобіжного заходу даним щодо обвинуваченого, встановленим обставинам - усунути ризики, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки.

Ураховуючи наведене, оскільки вказані у клопотанні прокурора ризики продовжують існувати, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого до 02 березня 2025 року включно.

Згідно зі ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Керуючись ст. 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів з моменту постановлення цієї ухвали.

Строк дії ухвали встановити до 02 березня 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим у той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст ухвали складений та проголошений судом 03.01.2025 року об 11 годині 40 хвилин.

Суддя - ОСОБА_1