Провадження №11-кп/824/5181/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених, представника потерпілого - адвоката ОСОБА_11 , заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_12 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, працюючого не офіційно таксистом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, не одруженого, працюючого неофіційно комплектувальником на складі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_13 завдану моральну шкоду у розмірі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн.

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з вироку суду І-ї інстанції, Згідно вироку суду І-ї інстанції, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожний окремо, вчинили хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, чим скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, за наступних обставин.

12.10.2019 року приблизно о 23 год. 00 хв., ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебував у приміщенні гуртожитку за адресою: м. Київ, вул. Євгена Маланюка, 101-А, де у останнього відбувся словесний конфлікт з потерпілими ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Близько 00 год. 00 хв. 13.10.2019 року потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_13 вийшли з приміщення гуртожитку та направилися в сторону супермаркету «Бджілка», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Челябінська, 15-А, після чого попрямували назад до гуртожитку.

В цей час ОСОБА_14 вийшов з приміщення гуртожитку та зустрівся з раніше знайомими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , та ОСОБА_18 , після чого вони разом почали рух назустріч потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_13 .

В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 приблизно о 00:34 год., перебуваючи у громадському місці, а саме на вулиці поблизу будинку № 1/2 по вул. Панельна у м. Києві, наблизилися до потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_13 . В подальшому ОСОБА_7 разом зі ОСОБА_8 , спільно, усвідомлюючи, що їх дії мають відкритий характер та за ними спостерігають сторонні особи, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та з особливою зухвалістю, з хуліганських мотивів та з метою грубого порушення громадського порядку, ігноруючи норми моралі та етики, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілими, використовуючи малозначний привід, з мотивів явної неповаги до суспільства, з метою демонстрації фізичної зверхності, відштовхнули потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , чим збили останніх з ніг та повалили на асфальт. При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 підбіг до потерпілого ОСОБА_13 та завдав удар ногою та рукою в область тулуба та по ногам останнього, після чого його відтягнули ОСОБА_17 та ОСОБА_16 . Внаслідок завдання вказаних ударів, потерпілий не чинив опору вказаним діям та втратив свідомість.

Також, потерпілий ОСОБА_15 , перебуваючи в лежачому положенні, не чинив опору протиправним діям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, з хуліганських мотивів, діючи групою осіб, спільно наносили множинні удари в різні частини тіла ОСОБА_15 , внаслідок чого потерпілому спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді садна лобної ділянки голови, крововиливів в м`які тканини голови, синців правої кисті. В подальшому, обвинувачені разом із іншими учасниками компанії залишили місце події, а потерпілий ОСОБА_15 в результаті отриманих ударів втратив свідомість та через короткий проміжок часу помер.

Згідно висновку експерта №116/23, розпочатого 08.05.2023 року та закінченого 26.06.2023 року, (експертиза за матеріалами справи) при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_15 , («Висновок експертного дослідження» № 021-2316-2019) було виявлено ушкодження у вигляді садна в лобній ділянці та крововиливу в м`які тканини голови в його проекції; крововиливи в м`які тканини голови з внутрішньої сторони в зоні лівого скроневого м`яза, тім`яної ділянки праворуч та в зоні лівого кута нижньої щелепи; три синці на тильній поверхні правої кисті. Крім того, згідно «Висновку експертного дослідження» № 021-2316-2019 при проведенні судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_15 було виявлено крововилив під м`які оболонки головного мозку з локалізацією «на базальній поверхні півкуль головного мозку (лобові, скроневі і потиличні частки) із розповсюдженням на опуклі їх поверхні та внутрішню поверхню лобових часток (...) на верхній та нижній поверхнях півкуль мозочка» та «огортаючого» характеру в стовбурових відділах головного мозку (базальний субарахноїдальний крововилив), який став причиною смерті ОСОБА_15 і джерелом якого, з урахуванням обсягу та локалізації зазначеного крововиливу, була велика артеріальна судина вертебро-базилярного кола кровообігу основи головного мозку. З урахуванням морфології внутрішньочерепного крововиливу, відносно незначного обсягу ушкоджень м`яких тканин, відсутності ушкоджень кісток черепа, є підстави вважати, що причиною виникнення базального субарахноїдального крововиливу у ОСОБА_15 стала наявна у нього патологія судини вертебро-базилярного кола кровообігу, яка і знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті. Травматичні дії в ділянку голови в даному випадку є фактором, що сприяв утворенню розриву патологічно зміненої судини саме в цей час і з медичної точки зору може вважатися лише приводом (пусковим механізмом для реалізації причинно-наслідкового зв`язку) утворення розриву судини. Враховуючи нетравматичне походження базального субарахноїдального крововиливу, зазначені зміни головного мозку за ступенем тяжкості не оцінюються, а вищеописані ушкодження у вигляді садна лобної ділянки голови, крововиливів в м`які тканини голови, синців правої кисті не знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_15 , та згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 р. № 6, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, представник потерпілого ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити кожному покарання у виді 8 років позбавлення волі.

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити кожному покарання у виді 8 років позбавлення волі.В апеляційній скарзі захисник обвинувачених - адвокат ОСОБА_9 просить вирок скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінаьного процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також неповнотою судового розгляду, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати невинуватимим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та виправдати їх на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведенням, що в їх діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

До початку апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження за поданими апеляційними скаргами, від захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_9 , надійшло клопотання про звільнення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та захисників, які підтримали заявлене клопотання та просили його задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення клопотання обвинуваченого та закриття кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи клопотання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Відповідно до висновку зробленого у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тобто, встановивши наявність передбачених законом, зокрема ст. 49 КК України, підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд зобов`язаний прийняти таке рішення, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України 13 жовтня 2019 року. У відповідності до ст. 12 КК України його віднесено до нетяжких злочинів.

Станом на час розгляду матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 минуло більше 5 років з дня вчинення інкримінованого їм злочину.

При цьому, слід звернути увагу на те, що, як вірно зазначає захисник, в матеріалах кримінального провадження відсутні належні докази, які б вказували на те, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ухилялися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні відсутні докази того, що перебіг давності зупинявся або переривався.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що закриття кримінального провадження у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну нею шкоду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому, у разі постановлення судом ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вимагати вирішення заявленого позову в порядку цивільного судочинства.

Така позиція узгоджується із практикою Верховного Суду (постанови від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, від 15 травня 2019 року у справі № 617/609/15-к, від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, від 10 серпня 2021 року у справі № 161/694/20, від 10 січня 2022 року у справі № 661/2681/18, від 19 грудня 2023 року у справі 378/1005/20, від 08 травня 2024 року у справі № 376/2282/21).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення без розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, роз`яснивши потерпілому право пред`явити позов у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що клопотання захисника ОСОБА_9 є слушними, у зв`язку з чим його слід задовольнити, вирок скасувати, звільнити ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження - закрити.

Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання захисника ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 296 КК України - скасувати.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо них - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: