Житомирський апеляційний суд
Справа №280/770/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/128/24
Категорія ч.2 ст.185, ч.1 ст.310 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №280/770/16-к за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 вересня 2023 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.310 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.310 КК України та призначено йому покарання:

-за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років обмеження волі;

-за ч.1 ст.310 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 , остаточно призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз матеріалів, речовин та виробів у розмірі 5497,00 грн.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 10.04.2006 за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, та вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 13.09.2006 за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.ст. 69. 71 КК України, до штрафу в розмірі 900 грн, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став, та повторно вчинив новий умисний, корисливий злочин за наступних обставин. Так, 30.04.2011, ОСОБА_7 , перебував за місцем свого тимчасового проживання, що розташоване по АДРЕСА_3 , належній ОСОБА_9 .

Того ж дня, близько 10 год. 00 хв., ОСОБА_7 помітив як

ОСОБА_9 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_10 залишають приміщення вищевказаної квартири, направившись на місцевий ринок в

м. Коростишів, після чого в нього виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна з вищевказаної квартири.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне, викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, враховуючи сприятливу для нього обстановку, а саме те, що його злочинні дії ніким не помічені та за ним ніхто не спостерігає,

ОСОБА_7 , перебуваючи у вищевказаній квартирі, зайшов до спальної кімнати, після чого підійшов до трюмо, яке там знаходилось, та, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, повторно викрав із трюмо кошти в сумі

2000 грн та мобільний телефон марки «Самсунг», вартістю 90 грн.

Без розриву в часі, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , залишивши спальню кімнату, помітив на коридорі шафу, після чого підійшов до шафи та, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, повторно, викрав із шафи електродриль марки «Інтерскол», потужністю 850 Вт, вартістю 115 грн.

У подальшому, ОСОБА_7 , разом з викраденим майном, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим завдавши ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 2205 грн.

Крім того, в лютому місяці 2023 року, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час ОСОБА_7 через мережу інтернет у не встановленої особи придбав насіння роду коноплі, які перевіз із собою до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, у третій декаді квітня місяця 2023 року, близько 13 години 00 хвилин, у ОСОБА_7 , який перебував за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , виник протиправний умисел, направлений на незаконний посів та вирощування рослин конопель, які згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 07.05.2000 віднесені до особливо-небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, для власних потреб без мети збуту.

Так, у вказаний день, час та місці, реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконний посів та вирощування рослин конопель

ОСОБА_7 , за місцем свого проживання в горщики з ґрунтом посіяв насіння рослин коноплі у кількості 13 штук та на подвір`ї домоволодіння посіяв насіння рослин коноплі у кількості 6 штук. Після того, як насіння зійшло ОСОБА_7 , обробляв, прополював, поливав та слідкував за посадженими посівами рослин коноплі, таким чином, незаконно вирощував рослини коноплі.

У подальшому, 13.05.2023 за результатами проведеного обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: Житоми АДРЕСА_2 , в кладовій кімнаті та на присадибній земельній ділянці виявлено та вилучено 13 рослин коноплі в горщиках та 6 рослин коноплі в ґрунті на подвір`ї домоволодіння, які є рослинами роду коноплі /Cаnnabis/, які містять основний психоактивний компонент коноплі тетрагідроканабінол та суміш канабіноїдів, які ОСОБА_7 незаконно посіяв та вирощував для власних потреб, без мети збуту.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи правильність встановлення судом фактичних обставин справи, кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення ОСОБА_7 покарання, остаточно призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення. Зазначає, що суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 , не врахував достатньою мірою наявність обставин, що дають можливість застосування ст.75 КК України та не в повному обсязі дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.185, ч.1 ст.310 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, визнавались обвинуваченим під час судового розгляду в суді першої інстанції, тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються. Судовий розгляд провадження в суді першої інстанції проведено на підставі ч.3 ст.349 КК України.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При цьому, відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, але й даними про особу обвинуваченого, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, обставинами, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування збитку), таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, фактичні обставини їх вчинення, наслідки та суспільну небезпечність правопорушень, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого.

В свою чергу, в даному випадку, належно враховано і те, що обвинувачений раніше судимий, та маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став, та повторно вчинив нові умисні кримінальні правопорушення, не має сім`ї та утриманців, офіційно не працевлаштований.

Таким чином, як вважає апеляційний суд в даному провадженні, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185, ч.1 ст.310 КК України, з застосуванням ч.1 ст.70 КК України, у виді 2-х років обмеження волі (фактично ближче до мінімальної межі інкримінованого найтяжчого правопорушення), та яке, на думку апеляційного суду, буде цілком достатнім для корекції соціальної поведінки останнього та запобігання продовженню злочинної діяльності

В свою чергу, стороною захисту не наведено в апеляційній скарзі жодних переконливих обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Не доведено стороною захисту і конкретизованих доказів (об`єктивних підстав) для застосування положень ст.75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому, посилання сторони захисту є загальними та необґрунтованими.

Як вважає апеляційний суд, вище наведені обставини - тяжкість вчинених правопорушень, фактичні обставини їх вчинення, дані про особи в своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави для пом`якшення обвинуваченому покарання призначеного судом першої інстанції.

При цьому, зазначені стороною обставини, як підстави пом`якшення призначеного покарання (носять загальних характер), не можуть бути безумовними підставами для пом`якшення покарання ОСОБА_7 .

На думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, за видом та мірою є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що відповідає справедливості і меті покарання.

Саме такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 вересня 2023 року відносно ОСОБА_7 , - без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим який тримається під вартою, протягом того ж часу з моменту вручення йому копії рішення.

Судді :