У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/86/25 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 лютого 2025 року клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.

Продовжено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення раніше визначеної застави, достатньої для забезпечення виконання обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 3 000 000 (три мільйони) гривень, на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів до 05 квітня 2025 включно.

У разі внесення застави у вказаному розмірі, покладено на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати до суду на першу вимогу; - утримуватися від спілкування із іншими учасниками у даному кримінальному провадженні, у тому числі за допомогою засобів мобільного зв`язку, мережі Інтернет, а також через соціальні мережі; - не відлучатися за межі території м. Ужгород Закарпатської області без дозволу суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання; - здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, щоу провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться об"єднане кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 109, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 14 ст. 112 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 109, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 14 ст. 112 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 109, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 14 ст. 112 КК України.

Задовольняючи клопотання прокурора й продовжуючи дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_5 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжкими злочинами, за вчинення яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. При цьому, ризики які служили підставою для обрання відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, своєї актуальності не втратили та продовжують існувати, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винним в інкримінованих кримінальних правопорушеннях; незаконно впливати на свідків, інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні; може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити нові кримінальні правопорушення. Також судом констатовано, що ОСОБА_5 раніше засуджувався за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 358 КК України, змінював прізвище, змінюючи при цьому документи, що посвідчують особу, неповнолітніх дітей на утриманні не має, а тому суд вважав за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів з визначенням застави у розмірі 3000000 грн. та у разі внесення застави поклав на обвинуваченого передбачені ст. 194 КПК України обов`язки, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить ухвалу суду від 21.02.2024 скасувати в частині продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 та обрати відносно останнього запобіжний захід не пов`язаний з ізоляцією від суспільства домашній арешт цілодобовий або в нічний час доби, а у разі відмови в його застосуванні визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Зазначає, що сторона захисту категорично не згідна з даною ухвалою, вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою. Звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала прийнята без врахування рішення від 19.06.2024 Другого сенату КСУ №7-р(11)2024 щодо конституційності ч.6 ст.176 КПК України є можливість, за певних та обставин, визначених ст.ст.177 та 178 Кодексу застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Стверджує про помилковість висновку суду першої інстанції щодо існування хоча б одного ризику, визначеного ст. 177 КПК України, оскільки всі ризики є необґрунтованими та у клопотанні дублюються із попередніх клопотань прокурора, на даний час відсутні будь які ризики зазначені в ч.1 ст.177 КПК України. зазначає, що обвинувачений перебуває під вартою з березня 2022 року, що вказує на відповідність ознаки «надмірності» тривалості перебування під вартою. Вважає, що суд першої інстанції визначив завідомо непомірний розмір застави, тобто не виконав в повній мірі вимоги ч.5 ст.182 КПК України, оскільки в ухвалі відсутнє обґрунтування виключності випадку, який виправдовує застосування застави саме в розмірі 990 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, при цьому взагалі не надано оцінку майновому стану обвинуваченого, що призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

До початку судового засідання від заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_9 надійшло клопотання про розгляд справи без участі прокурора, мотивуючи службовою зайнятістю. Щодо апеляційної скарги сторони захисту повністю заперечив.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора, неявка якого з урахуванням положень ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника-адвоката ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали контрольного провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти, передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не зменшились і продовжують існувати.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу обґрунтовано взяв до уваги тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжких та особливо тяжких злочинів та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його вини за пред`явленим йому обвинуваченням, зокрема за ч. 2 ст. 111 та ч. 1 ст. 112 КК України, те, що судовий розгляд не закінчено, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який не працює, раніше засуджувався за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 358 КК України, хоч і на даний час в силу положень ст. 89 КК України, вважається не судимим, змінював прізвище та документи, що посвідчують особу, неповнолітніх дітей на утриманні немає.

Тому, колегія суддів вважає, що виходячи з тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_5 обвинувачується, конкретних обставин, за яких скоєні діяння та даних про його особу, є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків або інших осіб у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується.

Апеляційний суд вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної його процесуальної поведінки.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що застосований щодо ОСОБА_5 запобіжний захід з урахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, в зв`язку з чим, з урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про особу обвинуваченого, у силу характеру інкримінованих йому діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень (допит свідків, дослідження письмових й речових доказів), суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з чим погоджується й колегія суддів вважаючи, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.

Доводи сторони захисту про можливість застосування відносно ОСОБА_5 іншого більш м`якого запобіжного заходу з огляду на введення в дію положень ч. 6 ст. 176 КПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки попередня редакція ст. 176 КПК України, зокрема, частина 5, також містила заборону в застосуванні запобіжних заходів у виді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 КК України.

Також, апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах контрольного провадження відсутні й стороною захисту не надано доказів про наявність у обвинуваченого будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання його під вартою в умовах ізоляції від суспільства.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений ОСОБА_5 не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, однак, обставини, за яких вчинено інкриміновані йому кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, а також вищенаведені дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, що в свою чергу свідчить про неможливість застосування щодо ОСОБА_5 інших більш м`яких запобіжних заходів.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Водночас, колегія суддів вважає, що посилання захисника адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на завідомо непомірний розмір застави, частково заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи.

З урахуванням майнового стану обвинуваченого, тієї обставини, що під час перебування під вартою обвинувачений ОСОБА_5 не отримує ніяких доходів, беручи до уваги, що в ході розгляду та ув`язку із спливом часу, ризики, які були підставою для обрання саме такого розміру застави зменшились, обвинувачений перебуває під вартою тривалий час, не може внести раніше визначений розмір застави, суд доходить висновку про можливість зменшення застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд враховує особу обвинуваченого, його майновий стан, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та вважає за необхідне зменшити розмір застави, визначеної судом першої інстанції, як альтернативного запобіжного заходу, та встановити її в розмірі - 900 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 725 200 (два мільйони сімсот двадцять п`ять тисяч двісті) гривень.

На переконання апеляційного суду саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час судового розгляду, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою.

За приписами ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411,418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 лютого 2025 року, якою продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_10 про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави, достатньої для забезпечення виконання обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 900 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 725 200 (два мільйони сімсот двадцять п`ять тисяч двісті) гривень.

Встановити строк дії ухвали до 05 квітня 2025 включно.

У разі внесення застави у вказаному розмірі, покладено на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати до суду на першу вимогу; - утримуватися від спілкування із іншими учасниками у даному кримінальному провадженні, у тому числі за допомогою засобів мобільного зв`язку, мережі Інтернет, а також через соціальні мережі; - не відлучатися за межі території м. Ужгород Закарпатської області без дозволу суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання; - здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що якщо він, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді