Провадження № 11-кп/824/2335/2025 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_1
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 днів, тобто до 15.12.2024 року, включно.

Таке рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину за який передбачено безальтернативне покарання на строк до 10 років позбавлення волі, а за змістом обвинувального акту внаслідок вчинення вказаного кримінального правопорушення настала загибель людини. Обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, не працює та суспільно корисною працею не займається, джерела доходу не має, на даний час є особою, яка засуджена вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19.02.2010 за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі. Дані обставини свідчать про те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховуватись від суду з огляду на покарання, яке йому загрожує у випадку встановлення судом його винності, незаконними способами впливати на потерпілих та свідків, а також продовжити злочинну діяльність, так як джерела доходів не має, у зв`язку з чим суд вважав за доцільне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час розгляду кримінального провадження в суді.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність ухвали Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2024, просить її змінити та застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що заявлені прокурором ризики є необґрунтованими і базуються лише на припущеннях. Вказує, що в умовах СІЗО знаходиться вже шість років, що порушує його права, передбачені ст. 5 Конституції України та взагалі розумні строки тримання під вартою та судового розгляду. При цьому апелянт зазначає, що раніше до нього застосовувався запобіжний захід у виді особистого зобов`язання і він проживав за адресою в АДРЕСА_1 та жодного з зазначених прокурором ризиків не порушував.

Відповідно до ч. 4 ст. 4221 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, обвинуваченим ОСОБА_5 порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала судом першої інстанції була постановлена 17.10.2024, строк тримання обвинуваченого під вартою був визначений до 15.12.2024. На день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 17.10.2024 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 до 15.12.2024 фактично втратила чинність, висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.

Так, необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч.1 ст.177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у одним із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей діючого КПК України. Зокрема, аналіз положень ч.2 ст.177, ч.1 ст.194, ч.1 ст.196, ч.3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу, суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України, можлива лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що указує на необґрунтованість вимог обвинуваченого в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що у відповідності із вимогами ст. 407 КПК України, до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону, тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені обвинуваченим у апеляційній скарзі.

Колегія судів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Із урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Печерського районного суду міста Києва від 17.10.2024 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3