Провадження №: 1-кп/752/1440/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002320 від 03 серпня 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у м. Києві, має вищу освіту, неодруженого, працюючого начальником дільниці ТОВ «Коста проект», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

установив:

1.Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

ОСОБА_3 31 липня 2024 року близько 22:00, керуючи технічно справним автомобілем марки «HONDA», модель «CIVIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзні частині проспекту Голосіївського неподалік будинку 46/1 у м. Києві, в порушення вимоги пунктів 2.3б, 12.3 ПДР України проявив неуважність, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, при виникненні небезпеки для руху, яку об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, у результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , котрий перетинав проїзну частину проспекту перпендикулярно в непередбаченому для цього місці справа наліво відносно руху водія.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_6 спричинено відкриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, субарахноїдального крововиливу зліва, пневмоцефалії (наявності повітря в порожнині черепа), лінійного перелому луски лівої скроневої кістки, забійної рани лівої тім`яної ділянки, садна лівої тім`яної ділянки; травму грудної клітки у вигляді переломів 2 ребра зліва, акромінального відростку лівої ключиці, вивиху голівки лівої плечової кістки; забійну рану медіальної поверхні верхньої третини лівого передпліччя; закриту травму правої висті у вигляді підвивиху в 1-му п`ясно-фаланговому суглобі; закриту травму тазу у вигляді переломів лонної кістки зліва зі зміщенням та сідничної кістки зліва.

Відкрита черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).

Морфологічні властивості виявлених інших переломів та вивиху голівки лівої плечової кістки за ступенем тяжкості відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

2.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Частиною 1 ст. 286 КК України встановлено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Частиною 2 ст. 286 КК України встановлено кримінальну відповідальність за ті самі діяння, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до вимог п. 2.3 б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

3.Позиції сторін та інших учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні вказав на доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Просив призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Потерпілий та представник потерпілого вважали доведеною винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Потерпілий просив не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Захисник не заперечував проти доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. З урахуванням повного визнання вини, щирого каяття просив призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Вказав, що обвинувачений працює на підприємстві критичної інфраструктури поза межами Києва, добирається на роботу на автомобілі, кримінальне правопорушення вчинив вперше. У зв`язку з цим просив не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Обвинувачений визнав вину, розкаявся у вчиненому. В частині покарання підтримав захисника.

4.Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повідомив, що під час керування транспортним засобом, змінюючи напрямок руху, відволікся, не помітив потерпілого, котрий у темну пору доби переходив проїзну частину у недозволеному місці, у результаті чого здійснив наїзд на нього, заподіявши тілесні ушкодження. Після цього зупинився, викликав швидку допомогу та поліцію. Після ДТП навідувався до потерпілого, добровільно відшкодував йому 50 000 грн в рахунок заподіяної шкоди.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд встановив, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст викладених в обвинувальному акті обставин, їх позиція є добровільною, а також роз`яснив учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши в судовому засіданні обвинуваченого, дослідивши інформацію, що характеризує його особу, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

5.Мотиви зміни обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

В ході судового розгляду підстав для зміни обвинувачення чи визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не встановлено.

6.Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені та згідно з обвинувальним актом наявність таких обставин в провину обвинуваченому не ставиться.

7.Мотиви призначення покарання

Згідно зі ст. 50, ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання суд зважає на тяжкість вчиненого діяння, яке згідно зі ст. 12 КК України є необережним тяжким злочином, та дані про особу обвинуваченого, котрий до кримінальної відповідальності притягається вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, має постійне місце роботи.

Враховуючи вказані обставини, в тому числі те, що потерпілий переходив проїзну частину у забороненому місці, позицію потерпілого котрий просив не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засоби.

При цьому, з огляду на повне визнання в вини, щире каяття, часткове відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, а також зважаючи на другорядну роль кари як мети покарання, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку, який був би достатнім для того, щоб винний в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення, та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

8.Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому.

Представник потерпілого пред`явив цивільний позов в межах кримінального провадження до обвинуваченого, в якому просив стягнути з обвинуваченого на користь потерплого 580 000 грн в рахунок відшкодування витрат на лікування, 190 000 грн в рахунок відшкодування неотриманих доходів внаслідок втрати працездатності та 250 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні потерпілий та його представник зменшили суму, яку просили стягнути з обвинуваченого в рахунок відшкодування витрат на лікування, до 530 000 грн.

Захисник не заперечував проти стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого документально підтверджені витрати на лікування в сумі 47 818 грн. В іншій частині цивільного позову просив відмовити.

Обвинувачений підтримав захисника. Визнав цивільний позов в частині стягнення з нього на користь потерпілого підтверджених документально витрат на лікування в сумі 47 818 грн. В іншій частині просив відмовити. При вирішенні питання про розмір заподіяної потерпілому моральної поклався на розсуд суду.

Вивчивши доводи, зазначені у позовній заяві та пояснення позицію учасників, суд керується наступним.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 196-IV (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених в страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортною пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 23.1. ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відповідно до ст. 25 Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:

для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;

для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною;

для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

Відповідно до ст. 26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він сплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Судом встановлено, що на час вчинення кримінального правопорушення цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_3 була застрахована АТ «СГ «ТАС» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/4408274 від 21 жовтня 2023 року. Страхова сума на одного потерпілого складає 260 000 грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, та 130 000 грн за шкоду, заподіяну майну.

Таким чином обов`язок виплати потерпілому шкоди повинен нести страховик - АТ «СГ «ТАС» в межах ліміту страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представником потерпілого долучено до цивільного позову документи на підтвердження вже понесених потерпілим витрат на лікування в сумі 47 818 грн та витрат в сумі 96 340 грн, які потерпілий планує понести. Сума 580 000 грн, про яку йде мова у цивільному позові, документами не підтверджена.

Враховуючи, що обвинувачений визнав цивільний позов в частині стягнення з нього на користь потерпілого 47 818 грн в якості відшкодування витрат на лікування, тому цивільний позов у цій частині підлягає задоволенню.

При цьому, з огляду на те, що інші документально підтверджені позовні вимоги потерпілого до обвинуваченого в частині стягнення на його користь 96 340 грн витрат на лікування, а також вимоги щодо відшкодування неотриманих доходів потерпілого, як непрацюючої особи, охоплюються лімітом страхового відшкодування, тому підстав для стягнення вказаних сум з обвинувачеого немає і у задоволенні цих вимог слід відмовити.

При прийнятті рішення в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди суд керується приписами ст. 23 ЦК України, відповідно до яких особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи викладене, при стягненні з обвинуваченого на користь потерпілого завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, позовні вимоги підлягають задоволенню пропорційно спричиненим потерплому фізичним і душевним стражданням, з урахуванням обставин вчинення даного кримінального правопорушення, вимог розумності і справедливості, суми моральної шкоди, яка відповідно до Закону підлягає стягненню зі страховика, а також суми коштів, яку обвинувачений добровільно відшкодував потерпілому станом на день ухвалення вироку суду.

9.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Долю речових доказів слід вирішити у порядку, визначеному ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

До набрання вироком законної сили підстав для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого суд не вбачає.

Керуючись статтями 100, 124, 128, 368, 370, 371, 374, 376, 615 КПК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, тривалістю 1 рік, та покласти на нього обов`язки, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов представника потерпілого задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_8 47 818 грн в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди життю та здоров`ю потерпілого.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_8 100 000 грн в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 6058,24 грн за проведення судової експертизи.

Речові докази: автомобіль «HONDA CIVIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання власнику ОСОБА_9 , залишити у останньої.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1