Справа № 646/2871/23
№ провадження 1-кп/646/126/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000201 від 06.02.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, тяжкість обвинувачення та наявність ризиків, які передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачена, яка на час вчинення інкримінованого злочину обіймала посаду в одному з підрозділів ГУНП в Харківській області, перебувала на тимчасово окупованій території України, не має нерухомого майна, офіційного місця роботи та доходу, тобто не має стійких соціальних зв`язків, була знайома з працівниками поліції та місцевими мешканцями. Також, на думку прокурора, обвинувачена може симулювати хвороби, підробивши для цього відповідні документи, а також, перебуваючи на свободі, може повідомляти військових рф та передавати їм будь-яку інформацію, щоб нашкодити суверенітетові та державній цілісності України. На переконання прокурора, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої, не зможуть забезпечити виконання покладених на неї процесуальних обов`язків.

Захисник заперечувала проти клопотання прокурора, просила відмовити в його задоволенні, також просила змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у мінімальному розмірі, передбаченому діючим КПК. Про наявність для цього підстав, на переконання захисника, свідчить те, що ОСОБА_6 є цивільною особою, жінкою, матір`ю-одиначкою, яка в силу життєвих обставин, які від неї не залежали, проживала у зоні бойових дій в період збройної окупації військами рф, а не добровільно прибула туди з іншого регіону. Обвинувачена має зареєстроване місце проживання у с.Старовірівка Шевченківського району Харківської області, утримує малолітнього сина 2018 р.н., який має ряд вроджених захворювань та потребує постійного догляду з боку матері. Вона не має посвідчення чи паспорту громадянина рф та будь-яких дій на шкоду інтересам держави чи її громадян не вчиняла. 30.05.2022р. ОСОБА_6 була звільнена з посади у органах Національної поліції України, де під час служби зарекомендувала себе позитивно. При цьому заходи евакуації особового складу поліції в період окупації не проводилися. До окупації обвинувачена вела звичний спосіб життя, мала сталий дохід, виховувала сина, не була судима та не притягувалася до адміністративної відповідальності.

Обвинувачена ОСОБА_6 заперечувала проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу та підтримала клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Прокурор заперечував проти клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

06.02.2023 року о 17:20 із дотриманням ст. ст. 40, 104, 131,132, 208-211, 213, 615 КПК України ОСОБА_6 було затримано в порядку п.6 ч. 1 ст. 615 КПК України, а саме у разі введення воєнного стану виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

06.02.2023 року із дотриманням норм ст. ст. 40, 276-278 КПК України ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

31.05.2023 року із дотриманням норм ст. ст. 40, 276-278 КПК України ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 07.02.2023 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, строком до 06.04.2023 року.

В подальшому строк цього запобіжного заходу продовжувався ухвалами слідчих суддів, а також ухвалами суду останній раз 04.12.2024 року.

У цьому кримінальному провадженні існує обгрунтована підозра у вчиненні обвинуваченою інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, яке за правилами ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину.

Обвинувачена розлучена, має малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має постійне місце проживання у с.Старовірівка Куп`янського району Харківської області, де також проживають її батьки, раніше обіймала посаду у органах Національної поліції України, не судима. На час затримання обвинувачена не була працевлаштована.

Таким чином, обвинувачена має міцні соціальні зв`язки з дитиною та батьками у місці постійного проживання, але не має міцних соціальних зв`язків у професійній сфері, які б у сукупності могли бути однозначним запобіжником від ризику її втечі, оскільки могли б гарантувати, що загроза втратити постійне місце роботи та регулярний дохід буде безперечно утримувати обвинувачену від дій, направлених на переховування від суду.

В матеріалах справи міститься надана захисником копія психолого-педагогічної характеристики на дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була складена психологом ОСОБА_9 .

Згідно з цим документом дитина виховується дідусем ОСОБА_10 , 1970 р.н. та бабусею ОСОБА_11 , 1974 р.н., яка є його опікуном. Батьки розлучені. Батько життям дитини не цікавиться. Мама, ОСОБА_6 , 1996 р.н. відсутня. З 06.12.2023 року син з матір`ю не бачилися. Рівень фізичного та психічного розвитку дитини відповідає його віку. Протягом останніх місяців у Єгора з`явився синдром нав`язливих рухів, який проявляється у частому стисканні пальців рук, обкусувані губ, загальному тремтінні дитини. Спостерігається негативна тенденція до втрати раніше набутих вмінь і навичок: - погіршення вимови (перестав вимовляти дзвінкі приголосні); - запинання при мовленні; - почав плутати кольори, які розрізняв і чітко називав кілька місяців тому. Єгор характеризується як розумний здібний хлопчик, який через пережиті глибокі потрясіння має набуту схильність до переживань, страх бути покинутим, невпевненість. Дитина живе в очікуванні неприємностей та втрати матері. Потребує консультації дитячого невролога, психологічної корекції, сімейного затишку, материнського піклування.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є матір`ю та бабусею обвинуваченої, будучи допитані як свідки у судовому засіданні пояснили, що у обвинуваченої в пріоритеті життєвих цінностей знаходиться сім`я та інтереси своєї дитини, якій на момент затримання обвинуваченої було 4 роки та з якою до затримання вона мала тісний зв`язок. Дитина, ОСОБА_13 , з моменту затримання обвинуваченої проживає страждає через відсутність матері поруч.

Обвинувачена тримається під вартою з 06.02.2023, тобто майже два роки.

Для дитини, якій на цей час виповнилося 6 років, це дуже тривалий строк, оскільки протягом третини свого життя його матері немає поруч.

Подальше безальтернативне тримання обвинуваченої під вартою за наявності лише одного помірного ризику переховування від суду та без доведення інших ризиків, у сукупності з такою тривалою розлукою з дитиною, є непропорційним втручанням у право обвинуваченої на свободу та право на повагу до сімейного життя як обвинуваченої, так і її дитини, оскільки існує реальна загроза розриву психо-емоційного зв`язку між дитиною та її матір`ю (обвинуваченою ОСОБА_6 ).

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що існує чотири основні причини для відмови у звільненні під заставу: ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) не з`явиться в судове засідання; ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) вчинить інші правопорушення; ризик того, що звільнення підозрюваного (обвинуваченого) під заставу стане причиною порушення громадського порядку (рішення ЄСПЛ у справах «Бузаджи проти Республіки Молдова (ВП)» (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), «Тирон проти Румунії» (Tiron v. Romania), «Смирнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), «Пірузян проти Вірменії» (Piruzyan v. Armenia)).

При цьому ЄСПЛ вказує у своїх рішеннях (зокрема, у справах «Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), Сулаоя проти Естонії» (Sulaoja v. Estonia), («Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria), «Мерабішвілі проти Грузії (ВП)» (Merabishvili v. Georgia [GC]), що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Цей ризик втечі неминуче зменшується з плином часу, проведеного в ув`язненні. Якщо залишається єдина підстава для обґрунтування тримання під вартою, яка полягає в тому, що існує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від здійснення правосуддя і, таким чином, не з`явитись в судове засідання, він повинен бути звільнений з-під варти, якщо є можливість заручитися гарантіями явки в судове засідання.

Крім того, у справі «Вренчев проти Сербії» (Vrenиev v. Serbia) ЄСПЛ сформулював наступне правило: якщо ризику втечі можна уникнути за допомогою застави або інших гарантій, обвинуваченого слід звільнити, враховуючи, що у нього менше причин для втечі, коли очікується більш м`яке покарання.

Застава як альтернативний запобіжний захід необхідна лише доти, доки існують підстави для тримання під вартою. Таку позицію ЄСПЛ висловив у справах «Мусук проти Молдови» (Musuc v. Moldova), «Олександр Макаров проти Росії» (Aleksandr Makarov v. Russia).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19.06.2024 №7-р(ІІ)/2024 зауважує, що застосування за частиною шостою статті 176 Кодексу під час дії воєнного стану запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яку підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, громадської безпеки, миру, безпеки, людства та міжнародного правопорядку, за наявності ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України.

Водночас, КСУ наголошує на тому, що шкода для прав і свобод особи від застосування за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинна бути надмірною, що є потрібною умовою збереження обґрунтованого балансу між вимогами публічних інтересів і захистом права на свободу та особисту недоторканність особи.

Отже, запобіжний захід, яким держава втручається у право на свободу особи, має переслідувати легітимну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві, забезпечуючи виконання завдань кримінального судочинства таким чином, щоб не порушувати обґрунтованого балансу між вимогами публічних інтересів і захистом права на свободу та особисту недоторканність особи.

Таким чином, ризику втечі обвинуваченої вже не має високої інтенсивності, а є помірним з огляду на стадію судового розгляду, тривалості перебування обвинуваченої під вартою, а також з урахуванням вищевикладених обставин, що стосуються сімейного стану обвинуваченої.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці вказує на стандарт, за яким зі спливом часу ризик втечі обвинуваченого від суду зменшується. Причиною зменшення небезпеки втечі зі спливом часу, проведеного під вартою, є ймовірність того, що тривалість попереднього ув`язнення буде зарахована до періоду ув`язнення, на який відповідна особа може розраховувати, якщо її засудять, є ймовірно, це зробить перспективу менш приголомшливою для нього та зменшить його спокусу втекти.

Що стосується ризику незаконного впливу на свідків сторони обвинувачення, то доказів його існування немає, оскільки усі вони допитані під час судового розгляду.

Впливати ж на свідків сторони захисту немає сенсу, оскільки вони заявлені саме з метою надати показання на користь обвинуваченої.

Разом з тим, щоб усунути можливу компрометацію такого джерела доказів як показання свідків, достатньо застосування певного обмеження за умовами застосування застави, а саме, встановлення судом обов`язку для обвинуваченої утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Крім того, прокурором не доведено наявність на цій стадії ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, прокурор посилається на те, що обвинувачена може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може умисно симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків судового розгляду. В той же час остання, перебуваючи на волі не буде позбавлена можливості з використанням мобільних телефонів тощо попередити інших осіб, в тому числі військових рф або передавати їм будь - яку інформацію, що може нашкодити суверенітетові і державній цілісності України.

В той же час, під час дворічного перебування під вартою від обвинуваченої до суду не надходило жодних скарг чи повідомлень про погіршення стану її здоров`я. Будь-яких конкретних обставин, які б свідчили про намір обвинуваченої підробити документи для симуляції хвороби, за весь час перебування справи в провадженні суду стороною обвинувачення не наведено.

Що стосується доводів прокурора про те, що обвинувачена може вдатися до «іншого обману» та про наявність у неї на свободі можливості передачі будь-якої інформації іншим особам, у тому числі, військовим рф, то протягом судового розгляду стороною обвинувачення не наведено жодної конкретної обставини та не надано жодного доказу на її підтвердження, які б свідчили про те, що існують не абстрактні, а реальні факти, як б вказували на можливість вчинення обвинуваченою певних (реальних, а не гіпотетичних) дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню у той спосіб, як його зазначає прокурор.

Отже, ті обставини, ні які прокурор посилається в обгрунтування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, є суто гіпотетичними.

Проте, наявність обґрунтованої підозри та ризику переховування обвинуваченого від суду є підставами для продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою.

В той же час, оскільки на цей час наявний лише один ризик втечі і ступінь його інтенсивності з часом та з огляду на стадію кримінального провадження значно зменшилася, застосування до обвинуваченої безальтернативного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не виправдовує мети кримінального провадження та тривалості тримання обвинуваченої під вартою.

Суд також приймає до уваги відсутності даних, які б свідчили про ризик повторного вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення.

Тому, з урахуванням підстав та обставин, які передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, суд вважає можливим визначити обвинуваченій розмір застави як альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, визначається від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь вірогідності того, що перспектива втрати застави або вжиття заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі» («Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta), § 70; «Мангурас проти Іспанії [ВП]» (Mangouras v. Spain [GC]), § 78; «Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria), § 14).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , яка є матір`ю обвинуваченої, пояснила, що сім`я готова внести заставу за обвинувачену, у тому числі, за рахунок коштів від продажу належного членам сім`ї майна.

Отже, з урахуванням вищевказаних обставин, матеріального стану обвинуваченої та її сім`ї, суд визначає розмір застави, який дорівнює 200 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних громадян станом на 01.01.2025.

Суд вважає, що такий розмір буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків та не буде непомірним для неї.

Такий розмір застави є достатнім, щоб стимулювати належну процесуальну поведінку обвинуваченої через загрозу втрати значної для сім`ї обвинуваченої грошової суми, якщо обвинувачена не буде виконувати відповідні обов`язки, якими обумовлений цей альтернативний запобіжний захід.

Що стосується клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченій на домашній арешт, то з урахуванням обставин інкримінованого їй злочину, покладання на неї обов`язків у межах домашнього арешту без ризику втрати нею або іншою особою заставодавцем грошової суми (застави) у разі невиконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, не надасть достатніх гарантій від ризику втечі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 199, 318, 331, 336, 369-372 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Частково задовольнити клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченій.

Частково задовольнити клопотання захисника про зміну запобіжного заходу або про визначення розміру застави для обвинуваченої як альтекрнатисвного запобіжного заходу.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29.03.2025 року включно, визначивши розмір застави у сумі 605600,00 грн. (шістсот п`ять тисяч шістсот грн. 00 коп.), що дорівнює 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (у національній грошовій одиниці України), яка може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у вищевказаному розмірі протягом дії ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави зобов`язати обвинувачену, після звільнення з-під варти, виконувати наступні обов`язки:

- прибувати до суду на першу вимогу;

- не відлучатися з с. Старовірівка Куп`янського району Харківської області, в якому вона проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні №0000201 від 06.02.2023 року.

Роз`яснити обвинуваченій, що у разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Червонозаводського районного суду м. Харкова, має бути наданий уповноваженій службовій особі ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа ДУ «Харківський слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з - під варти та повідомити усно і письмово прокурора та суд.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченої з - під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачена зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з - під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачена вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомлена, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді застави в більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали до 29 березня 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, що перебувають під вартою - у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя - ОСОБА_1

Судді - ОСОБА_2

ОСОБА_3