Справа № 463/74/14
провадження 1-в/462/345/24
У Х В А Л А

17 грудня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові подання провідного інспектора Залізничного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 про приведення судового рішення у відповідності до вимог закону відповідно до частини другої статті 74 КК України,

в с т а н о в и в:

провідний інспектор Залізничного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 звернулася до суду із поданням, у якому просить вирішити питання про приведення вироку Личаківського районного суду м. Львова від 07.05.2014 року відносно засудженого ОСОБА_5 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 року №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». В обґрунтування подання вказала, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 07.05.2014 року ОСОБА_5 засудженого за ч. 1, 2 ст. 190 КК України із врахуванням ст. 70 КК України, до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Засуджений ОСОБА_5 знаходиться на обліку Залізничного РВ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області та 22.09.2014 року засуджений з`явився до органу пробації, де йому роз`яснено порядок та умови відбування покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 07.05.2014 року. Згідно даного вироку ОСОБА_5 вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України, чим завдав потерпілим матеріальної шкоди на різні суми, зокрема, у жовтні 2012 року потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 7250,00 грн., в листопаді 2012 року потерпілому ОСОБА_7 в сумі 500 грн., у лютому 2013 року потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 11400, 00 грн., у квітня 2013 року потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 700,00 грн., у червні 2013 року потерпілому ОСОБА_10 на зальну суму 2500,00 грн., у серпні 2013 року потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 7200 грн., у серпні 2013 року потерпілому ОСОБА_12 на загальну суму 6760,00 грн. Крім цього, у провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України № 0003627 від 24.09.2014 року. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.09.2024 року ОСОБА_5 оголошено у розшук. Станом на 01.01.2013 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1108 грн., а 50% від його розміру становив 554 грн. У зв`язку із наведеним, просить привести судове рішення у відповідність до законодавства.

У судове засідання представник органу пробації та засуджений не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, проте їх неявка не перешкоджає розгляду подання по суті.

Прокурор просила у задоволенні подання відмовити.

Заслухавши думку прокурора, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даного подання, оглянувши матеріали особової справи № 79/2014, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Судом встановлено, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 07.05.2014 року ОСОБА_5 засудженого за ч.1, 2 ст. 190 КК України із врахуванням ст. 70 КК України, до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно вироку Личаківського районного суду м. Львова від 07 травня 2014 року ОСОБА_5 вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України, чим завдав потерпілим матеріальної шкоди на різні суми, зокрема, у жовтні 2012 року потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 7250,00 грн., в листопаді 2012 потерпілому ОСОБА_7 в сумі 500 грн., у лютому 2013 року потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 11400, 00 грн., у квітня 2013 року потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 700,00 грн., у червні 2013 року потерпілому ОСОБА_10 на зальну суму 2500,00 грн., у серпні 2013 року потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 7200 грн., у серпні 2013 року потерпілому ОСОБА_12 на загальну суму 6760,00 грн.

09.08.2024 набув чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон України №3886-ІХ від 18.07.2024).

Закон України №3886-ІХ від 18.07.2024, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX від 18.07.2024, мають зворотну дію в часі.

Законом України №3886-ІХ від 18.07.2024 ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладено у новій редакції та адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розміру, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та підпункту 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Такого висновку дійшла об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 278/1566/21.

Частиною 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України визначено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2012 року у розмірі 1073 гривень.

Відповідно, 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб установленого на 1 січня 2012 року становить 536,5 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2013 року у розмірі 1147 гривень.

Відповідно, 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб установленого на 1 січня 2013 року становить 573,50 гривня.

Із зазначеного вбачається, що з 09.08.2024 особа підлягає адміністративній, а не кримінальній відповідальності за крадіжку, вчинену у 2012 році, якщо вартість викраденого майна не перевищує 1073 гривень, вчинену у 2013 році, якщо вартість викраденого майна не перевищує 1147 гривень.

Викладене узгоджується з постановою Верховного Суду від 22 серпня 2024 року (справа №567/507/23, провадження № 51-7110км23) та постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24).

Із змісту подання вбачається, що представник органу пробації просить суд застосувати вказані норми закону щодо одного з епізодів по вироку Личаківського районного суду м. Львова від 07.05.2014 року.

Водночас, суд звертає увагу, що вироком Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.1, 2 ст. 190 КК України та призначено покарання на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави приведення вироку Личаківського районного суду м. Львова від 07.05.2014 року відносно засудженого ОСОБА_5 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 року №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» по окремому епізоду, а тому подання не ґрунтується на вимогах закону та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.372, 376, 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні подання провідного інспектора Залізничного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 про приведення судового рішення у відповідності до вимог закону відповідно до частини другої статті 74 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Залізничний районний суд м. Львова.

Суддя: ОСОБА_1