ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/498/25 Справа № 202/9526/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025 року про арешт майна у кримінальному провадження № 0000834, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025 року накладено арешт на грошові кошти номіналом 100 доларів США в кількості: 47 штук на загальну суму 4700 ( чотири тисячі сімсот) доларів США, які вилучені 05.02.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що доведеною стороною обвинувачення є необхідність накладання арешт на грошові кошти номіналом 100 доларів США в кількості: 47 штук на загальну суму 4700 доларів США, які вилучені 05.02.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання.

Зазначає, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Вказує, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Також зазначає, що стороною обвинувачення не доведено, що оригінал заяви про відмову в надані дозволу на перебування з метою тимчасового захисту на ім`я ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 ) містять ознаки саме доказу у даному кримінальному провадженні та відповідно правову підставу, мету для накладення арешту на оригінал заяви про відмову в надані дозволу на перебування з метою тимчасового захисту на ім`я ОСОБА_10 , передбачену п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України, у зв`язку із чим клопотання в цій частині задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Вимоги апеляційної скарги в частині поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтовує тим, що копію ухвали було отримано 14.02.2025 року.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в порушення вимог ст. 171 КПК України, клопотання слідчого не містить фактів та посилань на докази, що грошові кошти є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, чи були об`єктом кримінально протиправних дій, а також набуті кримінально протиправним шляхом.

Зазначає, що слідчим суддею безпідставно було визначено як підставу для накладення арешту на грошові кошти спеціальну конфіскацію, оскільки ані клопотання слідчого, ані зміст самої підозри та наявні письмові докази, не містили обставини з яких можливо б було встановити, що виявлені грошові кошти під час проведення обшуку одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від цього майна.

Вказує, що обшук проведено за місце спільного проживання ОСОБА_9 з його дружиною, тобто за цією адресою зберігалось майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене у ОСОБА_9 майно, з тих підстав, що вказане воно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах даного кримінального провадження, а також останній є підозрюваним, тому можлива конфіскація майна.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Доводи апеляційної скарги, що обшук проведено за місце спільного проживання ОСОБА_9 з його дружиною, тобто за цією адресою зберігалось майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності під час апеляційного перегляду не підтвердженні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 407, 418 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025 року про арешт майна у кримінальному провадження № 0000834 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4