МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2025 р. Справа № 370/3447/24

Провадження № 1-кп/370/441/24

Макарівський районний суд Київської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

потерпілої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Макарів Київської області кримінальне провадження № 0000166 від 14 вересня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мокляки Ємільчинського району Житомирської області, громадянина України, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 Кримінального кодексу України.

у с т а н о в и в:

ОСОБА_4 з 28 вересня 2022 року за призовом під час мобілізації на особливий період проходить військову службу на посаді офіцера резерву спеціального взводу резерву офіцерського складу 1 спеціальної роти резерву офіцерського складу спеціального загону у військовій частині НОМЕР_1 , звання лейтенант.

Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Згідно із статтями 41, 92 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Правовий режим власності визначається виключно законами України.

Відповідно до статті 178 Цивільного кодексу України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої

в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони

не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Згідно із статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Окрім того, ОСОБА_4 , як військовослужбовець, зобов`язаний додержуватися вимог статей 6, 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Однак всупереч наведених нормативно-правових актів ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту за наступних обставин.

Так, 14 вересня 2024 року у ОСОБА_4 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та проходив повз домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , поблизу якого, знаходився припаркований автомобіль «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_2 , виник умисел на його заволодіння.

З метою реалізації умислу на незаконне заволодіння цим транспортним засобом для використання його у своїх особистих цілях, ОСОБА_4 14 вересня 2024 року близько 07 год 00 хв, умисно, з метою заволодіння транспортним засобом, на який не мав жодних прав на нього, без дозволу власника, підійшов до автомобіля марки «ВАЗ», моделі 21099, номерний знак НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , номер шасі: НОМЕР_5 , 2003 року випуску, що належить ОСОБА_6 , сів за кермо до незамкненого автомобіля, відшукав ключ від замка запалювання в бардачку, яким завів двигун автомобіля та поїхав в напрямку автодороги «М-06» «Київ-Чоп», де по вулиці Київська в селі Колонщина Бучанського району Київської області був затриманий працівниками Управління патрульної поліції в с. Чайки Головного управління Національної поліції у Київській області.

У зв`язку із визнанням обвинуваченим своєї вини за частиною першою статті 289 Кримінального кодексу України, а не за частиною другою статті 289 Кримінального кодексу України, за відсутності заперечень учасників судового провадження, відповідно до статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, суд визнав необхідним дослідження повного обсягу доказів у кримінальному провадженні.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 , свою вину у незаконному заволодінні транспортним засобом визнав, розкаявся у вчиненому. Однак не згодний з кваліфікацією його дій за частиною другою статті 289 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_4 пояснив, що 14 вересня 2024 року, близько 07 год 00 хв, проходив по вулиці 40 років Перемоги в селі Маковище Бучанського району Київської області, де у перехожих просив цигарки. У зв`язку з відмовою останніх дати йому цигарки, ОСОБА_4 вирішив, з`їздити до найближчої АЗС, де би зміг їх придбати. Коли проходив біля домоволодіння по АДРЕСА_3 , побачив припаркований біля воріт автомобіль «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_2 , який як йому відомо було, перебуває у володінні ОСОБА_7 , а тому вирішив спитати у нього дозволу скористатися його автомобілем для поїздки на АЗС. Однак, на його стукіт у вікно ніхто не вийшов, а тому ОСОБА_4 вирішив взяти автомобіль без дозволу Аркадія.

Він підійшов до автомобіля, який був незачинений, сів за кермо, побачив, що ключ вставлений до замка запалювання, завів автомобіль, та поїхав до АЗС за цигарками, попередньо посигналивши біля будинку Аркадія, тим самим вважав, що сповістив останнього про те, що взяв його автомобіль. Коли повертався назад, був зупинений працівниками патрульної поліції, які повідомили, що цей автомобіль перебуває у розшуку. Свою вину у незаконному заволодінні визнає повністю, жалкує у вчиненому ним правопорушенні. Просив вибачення у потерпілої та обіцяв більше такого не коїти.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що вона є власником автомобіля «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_2 , яким постійно користується її син ОСОБА_8 . Очевидцем подій, викладених в обвинувальному акті вона не була, повідомити нічого не може. Автомобіль повернули, претензій до ОСОБА_4 немає, просить суворо не карати, не позбавляти його волі.

Під час судового розгляду досліджено наступні письмові докази, надані прокурором, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні

№ 0000166 від 14 вересня 2024 року;

- постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 14 вересня 2024 року;

- рапорт про отримання заяви про вчинення злочину, зареєстрованої в ЖЄО від 14 вересня 2024 року № 5405;

- заява ОСОБА_9 від 14 вересня 2024 року про вчинення кримінального правопорушення;

- протокол огляду місця події від 14 вересня 2024 року;

- рапорт інспектора взводу № 1 роти № 2 БПП в с. Чайки у Київській області БПП ОСОБА_10 ;

- протокол огляду місця від 14 вересня 2024 року;

- копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_2 , 2003 року випуску, що належить ОСОБА_6 ;

- постанова від 14 вересня 2024 року про визнання речовим доказом автомобіля «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- заява ОСОБА_9 про отримання на відповідальне зберігання автомобіля «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- копія паспорта ОСОБА_4 ;

- копія посвідчення офіцера НОМЕР_6 , виданого ОСОБА_4 ;

- довідка від 10 травня 2024 року про те, що ОСОБА_4 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_7 ;

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14 вересня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_4 фактично затримано о 09 годині 00 хвилин 14 вересня 2024 року за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 289 Кримінального кодексу України;

- довідка з апарату Драгер, відповідно до якої в організмі ОСОБА_4 виявлено алкоголь 0.25 проміле;

- постанова від 14 вересня 2024 року про визнання речовими доказами пари гумових капців чорного кольору, вилучених у ОСОБА_4 ;

- ухвала слідчого судді Макарівського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року про накладення арешту на пару гумових капців чорного кольору, вилучених у ОСОБА_4 ;

- ухвала слідчого судді Макарівського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту;

- постанова про призначення оцінки колісного транспортного засобу від 16 вересня 2024 року;

- висновок про проведення оцінки колісного транспортного засобу № 07-009/24 від 16 вересня 2024 року, відповідно до якого вартість автомобіля «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 16 вересня 2024 року складає 64480,00 гривень;

- ухвала слідчого судді Макарівського районного суду Київської області від 09 листопада 2024 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 ;

- протокол затримання підозрюваного ОСОБА_4 від 08 листопада 2024 року;

- DVD-R диск, який визнано речовим доказом постановою старшого слідчого від 16 вересня 2024 року, на якому міститься відеозапис з бодікамер працівників патрульної поліції при затриманні ОСОБА_4 ;

- ухвала слідчого судді Макарівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року про надання дозволу на затримання з метою приводу ОСОБА_4 для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

- висновок судово-психіатричного експерта від 13 листопада 2024 року № 412, відповідно до якої ОСОБА_4 у період вчинення інкримінованих йому дій міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними;

- копія витягу з наказу командира військової частини від 26 січня 2024 року № 26, відповідно до якого ОСОБА_4 наказом командувача ДШВ ЗСУ від 17 січня 2024 року № 14 призначено на посаду офіцера резерву спеціального взводу резерву офіцерського складу спеціальної роти резерву офіцерського складу спеціального загону військової частини НОМЕР_7 , приступає до виконання своїх обов`язків;

- довідки лікарів нарколога та психіатра, відповідно до яких на обліках не перебуває;

- довідка про відсутність судимостей ОСОБА_4 ;

- медична характеристика відносно ОСОБА_4 ;

- службова характеристика відносно ОСОБА_4 ;

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 , серія НОМЕР_8 ;

- копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_9 від 26 серпня 2006 року;

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_10 від 12 січня 2007 року;

- характеристика з місця проживання від 18 листопада 2024 року, видана капітаном поліції Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_12 ;

- характеристика узятого під варту військовослужбовця від 03 січня 2025 року.

Прокурор у судовому засіданні підтвердив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за частиною другою статті 289 Кримінального кодексу України, тобто як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, доведена.

Під вирішенні призначення міри покарання прокурор просив врахувати, що ОСОБА_4 щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілої. Кримінальне правопорушення вчинив у стані алкогольного сп`яніння та призначити ОСОБА_4 покарання у межах частини другої статті 289 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, із застосуванням статті 75 Кримінального кодексу України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням на нього обов`язків відповідно до статті 76 Кримінального кодексу України.

Клопотання про обрання запобіжного заходу залишити без розгляду.

Так, відповідно до обвинувального акта кваліфікуючу ознаку «повторність» прокурор зазначив у зв`язку з тим, що 22 вересня 2022 року відносно ОСОБА_4 направлено обвинувальний акт до Дарницького районного суду у місті Києві у кримінальному провадженні № 0001107 від 31 серпня 2022 року за частиною третьою статті 190 Кримінального кодексу України. Однак рішення на цей час не прийнято.

Слід зазначити, що Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 591/4366/18 висловила таку правову позицію.

Основні засади інституту множинності злочинів, зокрема окремі її форми (повторність, сукупність та рецидив) та правові наслідки регламентовано законодавцем у Розділі VII «Повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень» Загальної частині КК. Повторністю кримінальних правопорушень як формою множинності згідно з нормативними приписами статті 32 Кримінального кодексу України визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (частина перша). Крім того, у часті третьої цієї ж статті зазначено, що вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

У статті 35 Кримінального кодексу України передбачені правові наслідки повторності, сукупності та рецидиву кримінальних правопорушень, зокрема, повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень враховуються при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із закону України про кримінальну відповідальність, законодавцем чітко не встановлено підходу до врахування при здійсненні кримінально-правової кваліфікації дій особи за ознакою «повторно» наявності чи відсутності факту засудження цієї особи (наявності чи відсутності судимості).

Для цього слід враховувати принцип презумпції невинуватості, закріплений у ратифікованих Верховною Радою України міжнародно-правових актах, зокрема у частині першій статті 11 Загальної декларації прав людини та у пункті 2 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Також у пункті 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, хто обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.

Так, за частиною першою статті 62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Цей конституційний принцип презумпції невинуватості закріплений безпосередньо у тексті закону України про кримінальну відповідальність (частина друга статті 2 Кримінального кодексу України), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (статті 7 та частина перша статті 17). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.

З урахуванням зазначеного та ураховуючи принцип презумпції невинуватості, а також системне тлумачення положень частин першої та третьої статті 32 Кримінального кодексу України, вказує на те, що сам факт вчинення злочину не вперше утворює повторність без постановлення обвинувального вироку суду стосовно особи лише у випадку, коли такий факт розслідується органом досудового слідства чи розглядається судом з іншим епізодом тотожного або однорідного злочину в одному кримінальному провадженні. Тобто лише за умов, коли суд безпосередньо досліджує докази та у вироку встановить доведеність винуватості особи одночасно за всіма епізодами кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому. Оскільки доведеність чи недоведеність вини у першому епізоді встановлюється судом і лише одночасний розгляд судом в одному кримінальному провадженні першого епізоду, що утворює повторність, і наступного, який кваліфікується як повторний.

Таким чином, лише за таких обставин, така форма множинності злочинів, як повторність, за відсутності обвинувального вироку суду стосовно особи за раніше вчинений злочин, якщо такі епізоди розглядаються судом в одному кримінальному провадженні, узгоджується з положеннями статті 62 Конституції України та відповідає принципу non bis in idem.

Крім того, системне тлумачення зазначених вище норм свідчить про те, що необхідно розрізняти особливості інкримінування особі ознаки повторності в одному чи різних кримінальних провадженнях стосовно неї, зокрема, коли за наявності повторності тотожних чи однорідних злочинів така кваліфікуюча ознака інкримінується особі в одному кримінальному провадженні без постановлення обвинувального вироку стосовно першого епізоду суспільно небезпечної поведінки особи; та у різних кримінальних провадженнях, коли розгляд кримінального провадження за першим епізодом розглядається (або розслідується) в іншому кримінальному провадженні щодо тієї ж особи. При цьому основою для такого поділу є врахування принципу презумпції невинуватості особи.

Тобто у різних кримінальних провадженнях стосовно однієї і тієї ж особи підставою для кваліфікації дій особи за ознакою повторно є не факт обвинувачення її у вчиненні злочину за першим епізодом (без постановлення обвинувального вироку), а саме факт постановлення стосовно неї обвинувального вироку у іншому кримінальному провадженні за епізодом, що дає підстави кваліфікувати її дії з урахуванням повторності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 337 Кримінального процесуального кодексу України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 необхідно перекваліфікувати відповідно до викладених обставин вчиненого кримінального правопорушення, як незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто за частиною першою статті 289 Кримінального кодексу України.

За таких обставин, суд визнає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 289 Кримінального кодексу України, тобто незаконному заволодінні транспортним засобом є доведеною.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

В той же час згідно зі статтею 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 Кримінального кодексу України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

ОСОБА_4 за місцем проживання та за місцем проходження військової служби характеризується негативно. На обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України є щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного суд вважає, що ОСОБА_4 , необхідно призначити покарання у межах санкції частини першої статті 289 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

Разом із тим, враховуючи обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, одружений, має на утриманні повнолітню дитину 2006 року народження, раніше не судимий, щиро розкаявся та просив вибачення у потерпілої, суд вважає, що мета покарання може бути досягнута і без реального його відбування, а тому відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з призначенням іспитового строку на 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язки, передбачені підпунктами 1, 2 частини першої статті 76 Кримінального кодексу України.

У зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання, на підставі частини першої статті 377 Кримінального процесуального кодексу України обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно звільнити з-під варти в залі судового засідання, а обраний йому запобіжний захід слідчим суддею ухвалою від 09 листопада 2024 року у виді тримання під вартою - скасувати.

Долю речових доказів вирішити згідно із статтею 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Скасувати арешт, накладений слідчим суддею Макарівського районного суду Київської області ухвалою від 16 вересня 2024 року на пару гумових капців чорного кольору, вилучених у ОСОБА_4 .

Цивільний позов у межах кримінального провадження не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 369-371, 373-374, 377, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 289 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі пунктів 1, 2 частини першої статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до частини четвертої статті 76 Кримінального кодексу України, нагляд за ОСОБА_4 покладається на командира військової частини НОМЕР_7 .

Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_4 у виді тримання під вартою - скасувати, звільнивши його негайно з-під варти в залі судового засідання.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Макарівського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року на пару гумових капців чорного кольору, вилучених у ОСОБА_4 та повернути ОСОБА_4 .

Речовий доказ у справі, а саме автомобіль «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_2 що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_9 - залишити у ОСОБА_7 ; DVD-R диск, який визнано речовим доказом постановою старшого слідчого від 16 вересня 2024 року - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Макарівський районний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження, якщо він не був оскаржений. В інакшому випадку - після його перегляду апеляційним судом.

Головуючий суддя ОСОБА_1