Справа № 361/7163/24
Провадження № 1-кп/361/1053/24
УХВАЛА

08 січня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари Київської області клопотання прокурора про продовження строків дії запобіжних заходів у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001502 від 03 червня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001502 від 03 червня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

08 січня 2025 року прокурором до суду подані клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів, обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту з 22 год. 00 хв. до 06 год. наступного дня за місцем фактичного проживання, строком на два місяці. Клопотання про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 обґрунтоване тим, що, хоча останній обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, проте заявлені ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України для запобігання яким був обраний запобіжний захід, не зменшилися, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе їм запобігти.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність ризиків. Зауважив, що твердження прокурора про неодноразове притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за домашнє насильство є голослівними, жодними доказами не підтверджені. Зазначив, що обвинуваченому необхідно опікуватись батьком ОСОБА_7 , що є особою з інвалідністю першої групи та малолітньою дитиною ОСОБА_8 , яка тяжко хворіє, тобто обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, які стримають його від переховування від слідства та суду. Наголосив, що всі докази по кримінальному провадженні вже зібрані та майже всі свідки допитані судом крім працівників правоохоронних органів, а тому чинити тиск на свідків підзахисний не зможе, а потерпіла відмовилась давати показання у суді. Крім того, захисник просив врахувати, що потерпіла на минулих судових засіданнях заперечувала проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки примирилась з ним. Наголосив, що злочин в якому обвинувачується ОСОБА_4 є нетяжким і подальше тримання його тримання під вартою є недоцільним, на думку захисту, оскільки є непропорційним суспільній небезпеці інкримінованого кримінального правопорушення. З цих підстав захисник просив відмовити у продовженні строку тримання під вартою та заявив клопотання про зміну застосованого запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника і просив його задовольнити, заперечив проти продовження тримання під вартою. Заявив, що його батько дуже хворий і він не знає чи зможе побачити його ще раз, знаходячись у слідчому ізоляторі.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, щодо заявленого клопотання прокурора, констатує таке.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України

Суд зауважує, що термін запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується, а суду потрібен час для проведення судового розгляду. Станом на дату проведення судового засідання ризики, які слугували підставою для продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не втратили своєї актуальності, однак зменшилися.

Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, оскільки за його вчинення передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Однак ОСОБА_4 раніше притягався до кримінальної відповідальності і був звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком. Разом з тим, він обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 статті 146 КК України в період дії іспитового строку, що значно підсилює тяжкість покарання, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Відтак, на переконання суду, ОСОБА_4 , усвідомлюючи міру і вид потенційного покарання та загрозу реального відбуття такого покарання, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, що зумовлює ризик, визначений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України. До того ж, обвинувачений не одружений та офіційно не працевлаштований, тобто не має стійких соціальних зв`язків, які б стримували його від спроб переховування від суду для уникнення від кримінальної відповідальності. Разом з тим, наявність у обвинуваченого батьків та малолітньої дочки, на думку суду, не є достатніми чинниками для запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду.

Водночас майже всі свідки обвинувачення, яких клопотав допитати прокурор вже допитані судом і необхідності в їх повторному або додатковому допиті суд не вбачає. Недопитані свідки є працівниками правоохоронних органів, що нівелює можливість незаконного впливу на них зі сторони обвинуваченого. Потерпіла відмовилась давати показання у суді, що є її правом, а не обов`язком. Більш того, прокурором не вказано у який саме спосіб ОСОБА_4 зможе впливати на ще недопитаних свідків та потерпілу. З наведеного суд дійшов висновку про відсутність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Однак, на переконання суду, продовжує існувати ризик, визначений п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість продовження ОСОБА_4 під час перебування на волі протиправної діяльності, оскільки він обвинувачується у вчиненні ще одного злочину під час іспитового строку, визначеного вироком суду. Отже, ОСОБА_4 не виправдав довіру суду, який звільнив його від відбування покарання з випробуванням і продовжив вчиняти кримінальні правопорушення. Разом з тим, суд погоджується з захисником, що прокурор не довів фактів неодноразового притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства жодними доказами, а тому не бере до уваги такі аргументи сторони обвинувачення.

З наведеного, а також з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працює, не одружений, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину у період іспитового строку, суд вважає, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеними.

Стосовно можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою суд констатує таке.

Особисте зобов`язання, на думку суду, не може бути застосовано до обвинуваченого. для запобігання наведеним вище ризикам з огляду на суспільну небезпечність інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Заяв про взяття обвинуваченого на особисту поруку не надходило, тому такий запобіжний захід неможливо застосувати.

Щодо запобіжного заходу у вигляді застави, то на переконання суду такий захід буде недостатнім для запобігання вказаним вище ризикам.

Разом з тим, запобіжній захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем фактичного проживання можливо застосувати, тому що ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем реєстрації проживання вже не зможе впливати на недопитаних свідків та потерпілу, тобто один з ризиків які існували станом на дату продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наразі відпав. Суд враховує, що потерпіла в судовому засіданні примирилась з обвинуваченим і раніше заперечувала проти продовження строку тримання його під вартою та не встановлено, що позиція потерпілої з приводу цього клопотання змінилася Водночас суд враховує, що обвинувачений позитивно характеризується за зареєстрованим і фактичним місцем проживання, хоча й не має бездоганної репутації, з огляду на наявність судимості, а також є опікуном батька, який є інвалідом першої групи, що підтверджується характеристиками та довідкою наявними у матеріалах справи. На переконання суду, прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема, цілодобовий домашній арешт не зможе запобігти зазначеним вище ризикам, та не забезпечить дотримання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов`язків під час судового розгляду, тому клопотання про продовження йому дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Більш того, злочин, який інкримінується обвинуваченому є нетяжким згідно зі ст. 12 КК України, оскільки передбачає найбільш сурове покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років. Водночас нижня межа такого покарання нормою особливої частини КК України не встановлена, а визначена у загальній частині цього кодексу. Так, згідно з ч.2 ст. 63 КК України позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу. Отже, мінімально призначене покарання у разі визнання обвинуваченого винуватим судом становить один рік позбавлення волі до якого повинна бути додана невідбута частина покарання за попереднім вироком суду. Разом з тим, ОСОБА_4 з 5 червня 2024 року, тобто більше шести місяців перебуває під вартою і такий крайній запобіжний захід вже втратив свою доцільність. Враховуючи, що інкримінований ОСОБА_4 злочин є нетяжким та ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України зменшились суд дійшов висновку про можливість застосування до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто по 08 березня 2025 року, без застосування електронних засобів контролю замість тримання під вартою.

Отже, суд вважає, що клопотання щодо зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту є аргументованим та підлягає задоволенню. Разом з тим слід покласти на обвинуваченого ряд обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Клопотання про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час обвинуваченому ОСОБА_5 базується на обґрунтованій підозрі та наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у ймовірності переховування від органів досудового розслідування, можливості незаконного впливу на потерпілу і свідків з метою зміни показань для уникнення кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання про продовження йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, щодо заявленого клопотання, дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.

Суд вважає, що застосований запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 відповідає конкретним підставам і меті запобіжного заходу, обставинам даного провадження, виду і розміру покарання, яке може загрожувати в разі визнання його виним.

З наведеного, характер висунутого обвинувачення, а також підвищену ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, суд вважає, що прокурором доведено існування відносно обвинуваченого ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177КПК України. Водночас суд констатує відсутність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177КПК. Проте, обвинувачений ОСОБА_5 може спробувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Такий ризик наразі не зменшився, залишився реальним і триваючим, та виключають можливість обрання іншого запобіжного заходу, а тому слід продовжити ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час.

З наведеного суд задовольняє клопотання прокурора та продовжує обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту без використання електронних засобів контролю в період з 22 год. 00 хв. до 06 год. наступного дня на строк по 25 листопада 2024 року.

Керуючись ст. ст. 177-178, 181, 183, 184, 194, 196, 197, 331, 372, 376, 395 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, тобто по 08 березня 2025 року, без застосування електронних засобів контролю.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду.

На час дії запобіжного заходу покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) зобов`язати прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

3) заборонити спілкуватися зі свідками обвинувачення та потерпілою у даному кримінальному провадженні.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня без використання електронних засобів контролю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, по 08 березня 2025 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні процесуальні обов`язки:

1) заборонити в період з 22 год. 00 хв. до 06 год. наступного дня залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора та суду;

2) зобов`язати з`являтися за кожною вимогою до суду, прокурора та слідчого;

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням запобіжних заходів у вигляді домашніх арештів покласти на орган Національної поліції за місцем проживання обвинувачених.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено о 16 год. 00 хв. 13 січня 2025 року в залі Броварського міськрайонного суду Київської області.

Суддя ОСОБА_1