ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 ( у режимі

відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 у інтересах ОСОБА_8 , подану на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2024 року, якою щодо підозрюваного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 1 366, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст.209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, має неповну середню освіту, не працює, не одружений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 січня 2025 року, із призначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 028 000 грн.,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2024 року частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із можливістю внесення застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 028 00 грн., до 26 січня 2025 року щодо підозрюваного за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 1 366, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст.209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК України, ОСОБА_8 .

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що наявні у провадженні докази свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 366, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст.209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК України, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Також, в ході судового розгляду встановлено, існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, а також здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється

Крім того, слідчим суддею враховано дані про особу підозрюваного, який зі слів ОСОБА_8 має тяжку хронічну хворобу.

Водночас, у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя вважав за доцільним визначати йому розмір застави.

Не погодившись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить про скасування ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обгрунтовуючи вимоги поданої апеляційної скарги вказує, що стороною обвинувачення не доведені обов`язкові умови застосування будь-якого запобіжного заходу, а саме обгрунтованість підозри ОСОБА_8 та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вважає, що слідчий суддя всупереч до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу не встановив, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які б свідчили про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Зазначає, що саме потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 після смерті ОСОБА_13 протягом 2017 року вчинили протиправні дії щодо заволодіння майном ТОВ Завод Спецлит`є шляхом незаконного звільнення його директора ОСОБА_14 та призначенням директором ОСОБА_11 , наступного створення ТОВ ДП Спецлит`є та передачі останньому в статутний капітал належного ТОВ Завод Спецлит`є нерухомого майна та обладнання.

Крім того, 27.11.2024 року, за день до затримання та повідомлення про підозру ОСОБА_8 потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 подали до Дніпропетровської обласної прокуратури заяви, що їм не заподіяно шкоди, та вони не мають претензій, а кримінальне провадження просять закрити, про те слідчий суддя залишив даний факт поза увагою.

Стверджує, що стороною обвинувачення недоведено наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України з огляду на те, що досудове розслідування триває з квітня минулого року, і за цей час будь-які речі або документи з приводу вказаних у підозрі подій вилучено слідчими, допитано усіх свідків, проведено слідчі дії.

Зауважує, що слідчим суддею не були враховані обставини відповідно до ст. 178 КПК України, зокрема щодо сімейного, майнового стану підозрюваного, стану його здоров`я.

Захисник, наполягає на тому, що визначений судом розмір застави для його підзахисного є непомірним, призначеним без урахування матеріального стану та належним чином не умотивованим.

Крім того, звертає увагу, що досудове розслідування, затримання, повідомлення про підозру у цьому провадженні за ч. 3 ст. 206-2 КК України здійснено не уповноваженим органом досудового розслідування з очевидним порушенням вимог ст. ст. 9, 36 ч. 5, 216 ч. 3 КПК України, ч. 2 ст.19 Конституції України.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

- прокурор ОСОБА_6 просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, вислухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг захисників, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи захисника викладені в судовому засіданні та в поданій ним апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні СВ №2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000224, внесене до ЄРДР 03 квітня 2023 року, у якому ОСОБА_8 28.11.2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч.2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК України.

Апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч.2 ст.28, ч. 1 ст.366,ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст.209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК Україниє обґрунтованими і підтверджуються доказами долученими до клопотання слідчого та переліченими в ухвалі слідчого судді.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначив лише ймовірну причетність ОСОБА_8 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як убачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, у даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255 (санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна), ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2 (санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до двох років), ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 ( санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років), ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) (санкція статті передбачає позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна) КК України, а тому, розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні даних кримінальних правопорушень, останній може переховуватися від суду.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, що ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, є обставиною, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за поведінкою підозрюваного.

Крім того апеляційний суд погоджується із існуванням ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, підозрюваний ОСОБА_8 використовуючи свої зв`язки, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які стосуються заволодіння майном ТОВ Завод «Спецлит`є» та мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків, потерпілих та інших підозрюваних у даному кримінальному правопорушенні. У разі здійснення на них впливу з боку підозрюваного ОСОБА_8 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні ще не завершено, а тому підозрюваний ОСОБА_8 може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні також доведено і наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості підозрюваного вчинити нове кримінальне правопорушення, або продовжити вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки останній підозрюється у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, які мали місце на протязі тривалого часу у період з 2018 року по теперішній час, тобто можна зробити висновок, що протиправна діяльність підозрюваного є систематичною.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг сторони захисту про недоведеність існування ризиків, які обгрунтували необхідність обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Крім того, варто зазначити про неможливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 оскільки на даній стадії кримінального провадження запобігти встановленим ризикам можливо виключно за умови застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не спростовують правильності висновків суду й відомості про особу підозрюваного, який, за словами сторони захисту має місце реєстрації, тяжку хронічну хворобу, оскільки зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, однак не стали тими стримуючими факторами, які б могли запобігти їх вчиненню.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Зі змісту оскаржуваної ухвали убачається, що слідчим суддею враховані та застосовані вимоги ст.183 КПК України та обґрунтовано прийнято рішення про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 застави у розмірі 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 3 028 000 гривень 00 копійок.

Апеляційний суд приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір застави у вищезгаданому розмірі є помірним та достатнім, і зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Щодо аргументів сторони захисту про порушення підсудності та подання клопотання неналежним та некомпетентним слідчим СВ ВП №2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області, то слідчий суддя правильно зазначив, що досудове розслідування кримінального провадження №0000224 відповідно до постанови заступника керівника обласної прокуратури доручено слідчим слідчого відділу ВП №2 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області.

В той же час, відповідно до постанов прокурора відділу обласної прокуратури процесуальні рішення про визначення підслідності, а також об`єднання кримінальних проваджень за епізодами кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 206-2, 366, 365-5, 255 КК України, відбувались в порядку п. 10 ст. 216 КПК України.

Крім того, ч. 2 ст. 218 КПК України, регламентує, що прокурор у разі самостійного встановлення обставин, що свідчать про необхідність визначення іншої підслідності, протягом десяти днів з дня встановлення таких обставин зобов`язаний прийняти постанову про визначення підслідності.

Тому слідчий суддя дійшов правильного висновку, що зазначене кримінальне провадження підслідне слідчим слідчого відділу ВП №2 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, а виниклий спір про підслідність в даному випадку може бути вирішений керівником органу прокуратури вищого рівня, тобто в даному випадку Генеральним прокурором або його заступником.

За таких обставин, зазначені в апеляційній скарзі доводи і підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час перегляду судового рішення у суді апеляційної інстанції, а тому ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 30 листопада 2024 року - без змін.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК України, із можливістю внесення застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 028 000 грн., - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4