УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2025 Справа №607/857/25 Провадження №1-кс/607/331/2025

м. Тернопіль

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бучач Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, директора ТОВ «Санаторій «Веселка», який є особою з інвалідністю ІІ групи, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15.01.2025 старший слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 за погодженням із прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби строком на два місяці, із забороною залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв., у кримінальному провадженні №0000088 від 09.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 240 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000088 від 09.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 240 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_8 (далі - ФОП ОСОБА_8 ), діючи за попередньою змовою із директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Веселка» (далі - ТзОВ «Санаторій «Веселка») ОСОБА_4 , здійснює незаконне видобування та реалізацію корисних копалин загальнодержавного значення - підземних вод, на території Тернопільської області. ФОП ОСОБА_8 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (одним із основних видів діяльності якого є виробництво мінеральних вод та інших вод, розлитих у пляшки), здійснює реалізацію бутильованої води на території Тернопільської області під торгівельною маркою «Секвана».

Також встановлено, що за юридичною адресою АДРЕСА_3 , зареєстровано ТзОВ «Санаторій «Веселка», директором якого є ОСОБА_4 , який обіймає на вказаному підприємстві посаду, пов`язану з виконанням організаційно- розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, отже є службовою особою в розумінні ч. 3 ст. 18 КК України та пункту 1 примітки до статті 364 КК України.

У клопотанні зазначено, що 20.05.2022 ТзОВ «Санаторій «Веселка» отримано дозвіл на спеціальне водокористування № 35/ТП/49д-22, відповідно до якого метою водокористування є - питні і санітарно-гігієнічні потреби; виробничі потреби; передача води вторинним водокористувачам, із строком дії до 20.05.2025. 01.01.2024 між ТзОВ «Санаторій «Веселка» (орендодавець) в особі директора ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_8 (орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень, із строком дії до 30.11.2028. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору орендодавець зобов`язується передати орендареві в строкове платне користування нежитлове приміщення по АДРЕСА_3 , площею 95 кв. м., а орендар зобов`язується прийняти це майно, своєчасно сплачувати орендну плату та відповідно до цього договору повернути орендоване майно орендодавцеві в належному стані. Пунктом 1.3 вказаного договору передбачено, що приміщення надається для використання орендарем підприємницької діяльності щодо розливу та фасування в тару питної води та використання водних ресурсів з свердловини ТзОВ «Санаторій «Веселка» на підставі Дозволу на спеціальне водокористування № 35/ТП/49д-22 від 20.05.2022.

Досудовим розслідуванням також встановлено, що упродовж 2024 року (точної дати та часу на даний час не встановлено) ОСОБА_8 , завідомо розуміючи протиправність своїх дій, діючи незаконно, умисно, протиправно, з корисливих мотивів, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за попередньою змовою із ОСОБА_4 обладнав орендоване приміщення по АДРЕСА_3 для здійснення діяльності, пов`язаної з незаконним видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення - «підземних вод», їх очисткою та подальшого виробництва фасованої питної води під торгівельною маркою «Секвана», яка реалізовувалася на території Тернопільської області. Унаслідок незаконних умисних дій ОСОБА_8 та директора ТзОВ «Санаторій «Веселка» ОСОБА_4 , які діяли за попередньою змовою, не маючи спеціального дозволу на користування надрами, в порушення вимог ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 19, 23, 24 Кодексу України про надра та ст. ст. 16, 17 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», незаконно видобуто понад 28 метрів кубічних «підземних вод», які відносяться до корисних копалини загальнодержавного значення, які після проведення очистки розфасовано в тару різного об`єму під торговою маркою «Секвана».

Згідно із ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 5 Кодексу України про надра, родовища корисних копалин - це нагромадження мінеральних речовин в надрах, на поверхні землі, в джерелах вод та газів, на дні водоймищ, які за кількістю, якістю та умовами залягання є придатними для промислового використання.

Згідно ст. 6 Кодексу України про надра, корисні копалини за своїм значенням поділяються на корисні копалини загальнодержавного і місцевого значення. Віднесення корисних копалин до корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Статтею 19 Кодексу України про надра визначено, що право користування надрами надається шляхом надання спеціального дозволу на користування надрами.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про надра, землевласники і землекористувачі в межах земельних ділянок, які перебувають у їх власності або користуванні, мають право без спеціального дозволу та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб, не пов`язаних із відчуженням видобутих корисних копалин, корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до 2 метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 метрів кубічних на добу.

Відповідно до ст. 24 Кодексу України про надра, користувачі надр зобов`язані: використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; забезпечувати раціональне, комплексне використання та охорону надр; виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України.

Статтею 56 Кодексу України про надра серед основних вимог в галузі охорони надр визначено додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» фасована питна вода - питна вода підземних джерел питного водопостачання або питна вода централізованого питного водопостачання, додатково оброблена з метою поліпшення її якості, у герметичній тарі.

Статтею 16 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено, що забезпечення споживачів питної води централізованим питним водопостачанням, а також за допомогою пунктів розливу питної води (в тому числі пересувних) або фасованою питною водою здійснюють підприємства питного водопостачання. Підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність на підставі таких документів дозволу на спеціальне водокористування або дозволу на користування надрами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» у разі використання підземних вод для питного водопостачання відповідне підприємство повинне одержати згідно з законом дозвіл на користування надрами.

За таких обставин, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України - незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, за попередньою змовою групою осіб, службовою особою з використанням службового становища.

У клопотанні слідчий посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України та існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні. Вказані обставини та тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, на думку слідчого, свідчать про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби з покладенням на нього обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування з підозрюваним ОСОБА_8 , свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Внесене клопотання відповідає вимогам ст. 184 КПК України, його копія вручена підозрюваному.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби обґрунтованими та такими, що дають право на застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 даного запобіжного заходу.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання слідчого, посилаючись на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у даному кримінальному провадженні та недоведеність зазначених слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Також просив врахувати дані про особу ОСОБА_4 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є особою пенсійного віку з інвалідністю ІІ групи, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні матір похилого віку, яка проживає в с. Бучач Чортківського району Тернопільської області. За наведеного захисник просив відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення, або застосувати щодо ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який вважає достатнім для забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання прокурора та зазначив про відсутність ризиків, вказаних у клопотанні слідчого, а також свою непричетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя доходить таких висновків.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан (ч. 1 ст. 178 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000088 від 09.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 240 КК України.

10.01.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, тобто у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, за попередньою змовою групою осіб, службовою особою з використанням службового становища (зі змінами згідно із Законом №1685-ІХ від 15.07.2021).

Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України. Зокрема такими є: витяг з ЄРДР №0000088 від 09.07.2024; рапорт начальника 8-го відділу УСР у Тернопільській області ДСР НП України ОСОБА_11 ; лист директора Департаменту екологічної оцінки Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України ОСОБА_12 ; листи голови Державної служби геології та надр України ОСОБА_13 ; договір оренди нежитлових приміщень від 01.01.2024; протокол обшуку від 20.12.2024; протоколи огляду предмету від 24.12.2024 та 26.12.2024; ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.12.2024 та 27.12.2024; протокол виконання ухвали про арешт майна від 09.01.2025; електронний рапорт службової особи ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 09.01.2025; протокол огляду місця події від 09.01.2024, інші долучені до клопотання документи.

Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому слідчим суддею повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинене, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_4 цього кримінального правопорушення.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В свою чергу, підозрюваним та його захисником не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на його непричетність до злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, за попередньою змовою групою осіб, службовою особою з використанням службового становища, за скоєння якого передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, яке відповідно до положень ч. 5 ст. 12 КК України, класифікується як тяжкий злочин.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення обґрунтовуючи подане щодо ОСОБА_4 клопотання, слідчий суддя виходить із такого.

Як зазначено у клопотанні слідчого, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.

Так, ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Відтак, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, підозрюваний може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на території України так і поза її межами з метою уникнення відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаного ризику.

При встановленні наявності ризику незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками та підозрюваними у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин, ризик незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

За таких обставин, під час розгляду клопотання сторона обвинувачення довела існування ризиків переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України є підставою для застосування запобіжного заходу.

Слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні просили застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, зазначивши що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.

За змістом ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На переконання слідчого судді, в судовому засіданні прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, втім, не доведено обставини згідно з п. 3 ч. 1 цієї статті.

При застосуванні запобіжного заходу слідчим суддею враховано також вік підозрюваного, його стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу підозрюваного, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя.

Враховуючи викладене, дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є особою пенсійного віку з інвалідністю ІІ групи, має постійне місце проживання та матір похилого віку, яка проживає за межами Тернопільського району, слідчий суддя доходить висновку, що застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

На переконання слідчого судді, пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, є запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

За наведених обставин, слідчий суддя доходить висновку, що достатнім та дієвим запобіжним заходом, який зможе запобігти наявним у цьому кримінальному провадженні ризикам є особисте зобов`язання. При цьому, слідчий суддя також враховує обставини, визначені ст. 178 КПК України, і доходить висновку, що такий запобіжний захід є пропорційним меті та завданням цього кримінального провадження.

Крім того, з урахуванням повідомлених стороною захисту в судовому засіданні відомостей про наявність на утриманні в підозрюваного ОСОБА_4 матері похилого віку, яка проживає в м. Бучач Чортківського району Тернопільської області та потребує регулярного догляду, беручи до уваги що ОСОБА_4 проживає в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, слідчий суддя вважає за можливе покласти на підозрюваного обов`язок - не відлучатися за межі Тернопільської області без дозволу слідчого, прокурора або суду, що не зашкодить цілям даного кримінального провадження.

За таких обставин, у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 176-179, 181, 193, 194, 196, 205, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язання виконувати обов`язки, передбачені статтею 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою;

- не відлучатися за межі Тернопільської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з підозрюваним ОСОБА_8 , свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Повідомити підозрюваному ОСОБА_4 письмово під розпис покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків по 10.03.2025.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 .

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити підозрюваному ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1