№ 207/5619/23
№ 1-в/207/141/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське подання Південного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про приведення вироку відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог Закону України № 3886-ІХ,

В С Т А Н О В И В

За вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був засуджений за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік, за умови, що він в період іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Начальник Південного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації у Дніпропетровській області» звернувся до суду з поданням про приведення вироку відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог Закону України № 3886-ІХ.

Суд, ознайомившись з поданням та матеріалами справи, вважає його таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду подання у відсутності засудженого та представника органу з питань пробації.

Суд, вивчивши подання та перевіривши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Клопотання (подання) про вирішення питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2 і 3 ст. 74 КК України, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок (п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України).

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ст. 51 ч. 1 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Так, з системного аналізу кримінального закону, судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину. Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості.

Таким чином, враховуючи, що іспитовий строк ОСОБА_3 закінчився, останній виконав покладені на нього вироком суду обов`язки, та те, що судом розглянуто подання про звільнення засудженого від призначеного йому покарання, враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення подання органу пробації.

Керуючись ст. ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В

У задоволенні подання начальника Південного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації у Дніпропетровській області» про приведення вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 року, ухваленого відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був засуджений за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1