Провадження №1-в/337/196/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі подання начальника Хортицького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, останнє місце мешкання без реєстрації: АДРЕСА_1 ,

про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.08.2020 ОСОБА_3 був засуджений за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850,00 грн.

Вирок суду набрав законної сили 29.09.2020 і звернутий до виконання.

20.11.2024 начальник Хортицького РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області звернулася до суду з поданням про звільнення ОСОБА_3 від призначеного судом покарання у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. на підставі п.1 ч.1 ст.80 КК України у зв`язку закінченням 2-річного строку давності виконання вироку суду, мотивуючи його тим, що вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.07.2021 ОСОБА_3 було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та йому було призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та штрафу у розмірі 850 грн., який згідно з ч.3 ст.72 КК України слід виконувати самостійно. З 21.08.2020 по 21.08.2024 ОСОБА_3 перебував під вартою. Протягом цього періоду органом пробації неодноразово направлялись повідомлення до установ виконання покарань про необхідність сплати засудженим штрафу, з якими ОСОБА_3 ознайомлювався під підпис. Після відбуття покарання у вигляді позбавлення волі, засуджений до відділу пробації не прибув, у зв`язку з чим йому направлено виклик за адресою його проживання, проте ОСОБА_3 на виклик не прибув. 29.08.2024 працівниками Хортицького РВ здійснено вихід за адресою проживання засудженого, яка зазначена у вироку, під час якого було встановлено, що він за цією адресою фактично не проживає, його місцезнаходження невідомо. 15.10.2024 Хортицьким РВ скеровано подання до ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати штрафу, але 06.11.2024 отримано копію постанови від 31.10.2024 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000400 від 21.10.2024 за ч.1 ст.389 КК України на підстав п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Враховуючи викладене та те, що засуджений штраф не сплатив, факт ухилення засудженого від відбування покарання вироком суду не встановлений, нового кримінального правопорушення він не вчинив, просить звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Представник Хортицького РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, подання підтримує повністю.

Прокурор в судове засідання надав заяву про задоволення подання в повному обсязі.

Засуджений ОСОБА_3 в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Відповідно до вимог ч.5 ст.539 КПК України суд вважає можливим розглянути подання у відсутність вказаних осіб за наявними у справі доказами.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється, що передбачено частиною четвертою статті 107 КПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ч.1 ст.74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки - два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч.3, 4 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Так, судом встановлено, що вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.08.2020, яким ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, і призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн., набрав законної сили 29.09.2020 і підлягав обов`язковому виконанню.

В подальшому вироком Хортицького районного суду м.Зпоріжжя від 26.07.2021 у справі №337/3609/20 ОСОБА_3 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч.4 стю.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за виокрем Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.08.2020, остаточно ОСОБА_3 призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 грн., який згідно ч.3 ст.72 КК України, який слід виконувати самостійно. Вирок набрав законної сили 10.11.2021.

Зі змісту вироку Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.07.2021 у справі №337/3609/20 вбачається, що ОСОБА_3 засуджено за злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, який він вчинив 25.07.2020, тобто до ухвалення вироку Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.08.2020.

Також зі змісту вироку Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.07.2021 у справі №337/3609/20 та довідки про звільнення ОСОБА_3 вбачається, що останній перебував під вартою з 21.08.2020 по 21.08.2024, звільнився з ДУ «Райківецька ВК (№78) по відбуттю строку покарання.

Протягом періоду перебування ОСОБА_3 під вартою, органом пробації неодноразово направлялись повідомлення до установ виконання покарань про необхідність сплати засудженим штрафу, з якими ОСОБА_3 ознайомлювався під підпис.

Після звільнення з місць позбавлення волі, засуджений ОСОБА_3 до відділу пробації не прибув, у зв`язку з чим 22.08.2024 йому направлено виклик за адресою його проживання, проте ОСОБА_3 на виклик не прибув.

29.08.2024 працівниками Хортицького РВ здійснено вихід за адресою проживання засудженого, яка зазначена у вироку, під час якого було встановлено, що він за цією адресою фактично не проживає, у зв`язку з чим були проведені першочергові розшукові заходи, але фактичне місце перебування засудженого не встановлено

15.10.2024 Хортицьким РВ до ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області скеровано подання про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати штрафу, у зв`язку з чим 21.10.2024 до ЄРДР за №0000400 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.389 КК України.

Відповідно до постанови дізнавача СД ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 31.10.2024 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000400 від 21.10.2024 за ч.1 ст.389 КК України закрито на підстав п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Згідно наявних в особовій справі відомостей ОСОБА_3 в подальшому до кримінальної відповідальності не притягався.

Отже, станом на день звернення з поданням 20.11.2024, а також на день розгляду даного подання, тобто понад 2 роки з моменту набрання законної сили, вирок суду в частини покарання у вигляді штрафу ні добровільно засудженим, ні в примусовому порядку уповноваженими органами не виконаний.

Оцінивши обставини справи, суд вважає клопотання органу пробації законним та обґрунтованим.

В даному випадку суд виходить з того, що ст.80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе. Це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас, засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

При цьому, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція ч.3 ст.80 КК України певним чином співвідноситься зі ст.389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч.3 ст.80 КК України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із кримінальних правопорушень, передбачених зазначеними статтями. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч.3 ст.80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового кримінального правопорушення. Таке правозастосування суперечить ч.1 ст.62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Разом з цим, в цій справі судом не встановлено обставин, які б свідчили про зупинення та переривання перебігу 2-річного строку давності виконання вказаного вироку та переривання цього строку.

Згідно з наявною в справі інформацією засуджений ОСОБА_3 нового кримінального правопорушення не вчинив, факт його ухилення від відбування покарання у вигляді штрафу, за що ч.1 ст.389 КК України передбачена кримінальна відповідальність, обвинувальним вироком суду не встановлений.

У зв`язку з цим, суд вважає можливим звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді штрафу, призначеного вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.08.2020.

На підставі викладеного, подання органу пробації слід задовольнити.

Керуючись ч.1 ст.74, ч.1,3,4 ст.80 КК України, ст.537,539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання Хортицького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області задовольнити.

ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 27.08.2020, у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн., на підставі п.1 ч.1 ст.80 КК України у зв`язку з закінченням строку давності виконання вироку суду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її постановлення.

Суддя ОСОБА_1