Номер провадження: 11-сс/813/371/25
Справа № 947/3219/25 1-кс/947/1577/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.01.2025, якою в межах к/п № 0001324 від 16.10.2024 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Короп Новгород-Сіверського р-ну Чернігівської обл., громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17.03.2025 включно, із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17.03.2025 включно, із визначенням застави, відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам.

Водночас, враховуючи те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого кримінального злочину в умовах воєнного стану, що пов`язаний із незаконним продажем гуманітарної допомоги, а також високий ступінь встановлених ризиків, то слідчий суддя дійшов висновку, що застава в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 605 600 грн зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з огляду на такі обставини:

- слідчим суддею залишено поза увагою те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_10 підтверджується в тому числі протоколами допитів свідка ОСОБА_11 , який підшукував автомобіль для свого батька ОСОБА_12 , який проходить військову службу і щодо якогорозглядається кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України, а тому матеріали кримінального провадження з урахуванням вказаних обставин, є не достатніми для висновку щодо обґрунтованості підозри, оскільки наявні ознаки можливого впливу правоохоронних органів чи провокативних дій;

- не доведеними залишились і твердження сторони обвинувачення про існування ризиків, оскільки з матеріалів справи не вбачається наявність підтверджуючих доказів.

- слідчий суддя необґрунтовано визначив заставу у 200 розмірів прожиткового мінімуму оскільки така застава є непомірною для підозрюваного та фактично робить запобіжний захід у виді тримання під вартою безальтернативним, водночас, згідно медичних документів ОСОБА_7 є ветераном війни, інвалідом, з психічними розладами та панічними атаками, а тому потребує постійного медичного лікування та догляду.

За таких обставин захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 23.01.2025 та постановити нову ухвалу, якою визначити підозрюваному ОСОБА_7 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Водночас, до початку апеляційного розгляду, захисник ОСОБА_8 змінив апеляційну скаргу, в якій пославшись на стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 , міцність соціальних зв`язків, його майновий стан та бойові заслуги, а також на необґрунтованість висновку суду щодо винятковості випадку в частині визначення підозрюваному застави у розмірі, що значно перевищує встановлені ст. 182 КПК України розміри застави, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 23.01.2025 та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 підтримав змінену апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, при цьому пояснив, що 28.01.2025 його матір`ю ОСОБА_10 за нього внесено заставу у розмірі 605 600 грн, які вона отримала як компенсаційні виплати у зв`язку зі смертю його брата ОСОБА_13 , який загинув захищаючи Батьківщину, а тому відсутні підстави вважати, що він може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти апеляційної скарги, вважаючи, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним у клопотанні ризикам.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, думку прокурора перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не в повному обсязі з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За приписами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 22.01.2025 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України (а.с. 171-183).

Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, зокрема, у тому, що у нього під час дії воєнного стану, введеного на всій території України, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 17.11.2024, виник злочинний умисел на отримання незаконного прибутку, з метою власного особистого збагачення, шляхом продажу товарів (предметів) гуманітарної допомоги, а саме транспортних засобів, ввезених на територію України в спрощеному порядку, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 174 від 01.03.2022, діючої до 01.12.2023, а також Постанови Кабінету Міністрів України № 953 від 05.09.2023, для реалізації якого ОСОБА_7 розробив злочинний план, який полягав в отриманні у фактичне володіння транспортних засобів, які є товарами (предметами) гуманітарної допомоги, зокрема організації та здійснення їх ввезення на територію України для використання неприбутковими організаціями, у тому числі Благодійної організації «Благодійний фонд «Мир твоєму дому», (далі БО «БФ «Мир твоєму дому»), та подальшому продажі вказаних транспортних засобів фізичним особам за готівкові грошові кошти.

Згідно злочинного плану ОСОБА_7 виконував наступні функції, а саме:

- підшукування транспортних засобів, які було ввезено на територію України, як товари (предмети) гуманітарної допомоги та можуть бути безперешкодно продані фізичним особами за готівкові кошти;

- організація ввезення транспортних засобів на митну територію України, у якості товарів (предметів) гуманітарної допомоги, одержувачем якої є БО «БФ «Мир твоєму дому»;

- створення оголошень на онлайн-сервісах з реалізації транспортних засобів щодо продажу легкових автомобілів, що були завезені в якості товарів (предметів) гуманітарної допомоги;

- обговорення умов продажу транспортних засобів із потенційними покупцями;

- доставка транспортних засобів, які є товарами (предметами) гуманітарної допомоги покупцям та отримання безготівкового розрахунку від останніх.

Так, 24.11.2023, в умовах дії воєнного стану, ОСОБА_7 організував прибуття до місця перетину державного кордону на транспортного засобу Audi A6, номерний знак НОМЕР_1 , VIN-номер НОМЕР_2 , під безпосереднім керуванням останнього на митну території України через Львівську митницю, як товару (предмету) гуманітарної допомоги, на підставі декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, отримувачем якої є БО «БФ «Мир твоєму дому».

Разом з цим, за невстановлених досудових розслідуванням обставин, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 17.11.2024, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою особистого незаконного збагачення, отримав у фактичне володіння транспортний засіб Mitsubishi Pajero Wagon, номерний знак НОМЕР_3 , VIN-номер НОМЕР_4 , що ввезений 15.09.2022 на територію України для потреб військової частини НОМЕР_5 та є товаром (предметом) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку від його подальшого продажу.

Окрім того, за невстановлених досудових розслідуванням обставин, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 17.11.2024, ОСОБА_7 , діючи умисно та з метою особистого незаконного збагачення, отримав у фактичне володіння транспортний засіб Mitsubishi Pajero, номерний знак НОМЕР_6 , VIN-номер НОМЕР_7 , що був завезений 16.03.2023 на територію України для потреб військової частини НОМЕР_5 та є товаром (предметом) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку від його подальшого продажу.

В подальшому, 17.11.2024, продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на отримання прибутку від продажу товарів (предметів) гуманітарної допомоги, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що такий транспортний засіб є товаром (предметом) гуманітарної допомоги та чинним законодавствам існує заборона щодо його продажу, за що передбачено відповідальність за такі дії, організував створення та розміщення на онлайн-майданчику з продажу транспортних засобів, а саме інтернет-ресурсі «AutoRia», оголошення про продаж транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon, номерний знак НОМЕР_3 , зазначивши свої контактні дані.

При цьому, в оголошенні про продаж транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon, номерний знак НОМЕР_3 , були відсутні відомості про те, що вказаний автомобіль є товаром (предметом) гуманітарної допомоги.

Надалі, 24.11.2024, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 організував створення та розміщення на онлайн-майданчику з продажу транспортних засобів, а саме інтернет-ресурсі «AutoRia», оголошення про продаж транспортних засобів Mitsubishi Pajero, номерний знак НОМЕР_6 , та Audi A6, номерний знак НОМЕР_1 , зазначивши свої контактні дані. При цьому, в оголошенні про продаж були відсутні відомості про те, що вказані автомобілі є товарами (предметами) гуманітарної допомоги.

19.11.2024, із посиланням на вказані вище оголошення про продаж транспортних засобів, до ОСОБА_7 звернувся громадянин ОСОБА_11 , з метою придбання декількох транспортних засобів для їх подальшої передачі підрозділам ЗСУ або їх окремим військовослужбовцям.

В подальшому, в період з 19.11.2024 по 07.01.2025 між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 проведено спілкування у месенджері «WhatsApp», в ході якого ОСОБА_14 повідомив, що має необхідність у придбані декількох транспортних засобів для їх передачі підрозділам Збройних сил України або їх окремим військовослужбовцям. ОСОБА_7 у свою чергу підтвердив, що він дійсно здійснює продаж транспортних засобів за готівковий розрахунок, які не пройшли митне оформлення.

В подальшому, 08.01.2025 в ході особистою зустрічі між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , яка відбулася біля буд. №7 по вул. Закревського у м. Києві, ОСОБА_7 надав для огляду наявні транспортні засоби: Mitsubishi Pajero Wagon, держ. знак НОМЕР_3 , Mitsubishi Pajero, держ. знак НОМЕР_6 , Audi A6, держ. знак НОМЕР_1 , окремо зазначивши, що транспортний засіб Audi A6, ввезений на територію України, на підставі митної декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, отримувачем якої є БО «БФ «Мир твоєму дому».

Разом з цим, ОСОБА_7 вказав, що придбання автомобіля Audi A6, держ. знак НОМЕР_1 , можливе за умови складання акту прийому-передачі між керівником БО «БФ «Мир твоєму дому» та окремим військовослужбовцем, дані якого мають бути надані ОСОБА_11 .

Окрім того, ОСОБА_7 зазначив, що транспортні засоби Mitsubishi Pajero Wagon, держ. знак НОМЕР_3 , та Mitsubishi Pajero, держ. знак НОМЕР_6 , були ввезені для потреб військової частини.

Надалі, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що вказані транспортні засоби є товарами (предметами) гуманітарної допомоги, висловив ОСОБА_11 намір про можливість їх продажу у випадку сплати останнім грошових коштів у загальні сумі 15700 доларів США та окремої оплати за доставку транспортного засобу до міста Одеси у розмірі 200 доларів США за кожну одиницю, що також буде зараховано в якості авансу, який ОСОБА_11 зможе перевести на наданий йому пізніше номер банківської карти. На вказані умови ОСОБА_11 погодився.

В подальшому, 14.01.2025 за допомогою месенджера «WhatsApp» ОСОБА_11 надіслав дані військовослужбовця в/ч НОМЕР_8 ОСОБА_15 для складання акту прийому-передачі транспортного засобу Audi A6, номерний знак НОМЕР_1 , від імені голови БО «БФ «Мир твоєму дому».

Того ж дня, за допомогою месенджера «WhatsApp» ОСОБА_7 надіслав ОСОБА_11 номер банківської платіжної картки АКБ «Приват Банк» № НОМЕР_9 , яка належить ОСОБА_7 , зазначивши, що ОСОБА_11 повинен перерахувати на зазначену банківську картку грошові кошти у розмірі 400 доларів США, які будуть враховані у якості завдатку на придбання автомобілів та у якості витрат на доставку транспортних засобів до міста Одеса.

На виконання усних вказівок ОСОБА_7 , направлених на реалізацію злочинного умислу щодо отримання незаконного прибутку за продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги, 16.01.2025, о 14 год. 40 хв., ОСОБА_11 перерахував на банківську платіжну картку АКБ «Приват Банк» № НОМЕР_9 , яка належить ОСОБА_7 , грошові кошти у сумі 12 581, 77 грн., що на той день було еквівалентно 300 доларам США.

Надалі, 21.01.2025, о 15 год. 09 хв., ОСОБА_11 перерахував на банківську платіжну картку АКБ «Приват Банк» № НОМЕР_9 , яка належить ОСОБА_7 , грошові кошти у сумі 4 169, 05 грн., що на той день було еквівалентно 100 доларам США.

22.01.2025, близько 15 год. 20 хв., завершуючи реалізацію протиправного умислу, направленого на отримання прибутку від продажу товарів (предметів) гуманітарної допомоги, ОСОБА_7 прибув за адресою: місто Одеса, вулиця Святослава Караванського (Жуковського), будинок 32, де відбулась зустріч між останнім та ОСОБА_11 , в ході якої ОСОБА_7 здійснив продаж ОСОБА_11 товарів (предметів) гуманітарної допомоги, а саме транспортних засобів Mitsubishi Pajero Wagon, держ. знак НОМЕР_3 , Mitsubishi Pajero, держ. знак НОМЕР_6 , Audi A6, держ. знак НОМЕР_1 , передавши ОСОБА_11 транспортний засіб Audi A6, держ. знак НОМЕР_1 , а також акт прийому-передачі транспортного засобу Audi A6 від імені голови БО «БФ «Мир твоєму дому» ОСОБА_16 військовослужбовцю ОСОБА_15 , свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів Mitsubishi Pajero Wagon, держ. знак НОМЕР_3 , Mitsubishi Pajero, держ. знак НОМЕР_6 , та Audi A6, держ. знак НОМЕР_1 ,

Надалі, ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_11 раніше обумовлені грошові кошти у сумі 15700 доларів США.

Після цього ОСОБА_7 було затримано працівниками правоохоронного органу, а його протиправну діяльність припинено.

У результаті вказаних кримінально протиправних дій, ОСОБА_7 фактично отримав та міг розпоряджатися незаконним прибутком у розмірі 16100 доларів США, що станом на 22.01.2025 становить 678874 грн., відповідного до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого НБУ, та згідно з п. 2 примітки до ст. 2012 КК України у триста п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та становить значний розмір.

Дії підозрюваного ОСОБА_7 органами досудового розслідування були кваліфіковані за ч.3 ст. 201-2 КК України як продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчинений у значному розмірі, і під час воєнного стану.

Всупереч твердженням сторони захисту, колегія суддів зауважує на тому, що на теперішній час, органом досудового розслідування зібрано докази, яких достатньо для переконання стороннього спостерігача у причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінуємих йому дій, внаслідок чого підозра на даній стадії досудового розслідування є обґрунтованою та підтверджується долученими до клопотання слідчого матеріалами, а саме: протоколами допитів свідка ОСОБА_11 ; протоколами огляду веб-ресурсу «Autoria» щодо продажу транспортних засобів; листом Одеської митниці Державної митної служби про те, що транспортний засіби оформлено в якості вантажу гуманітарної допомоги; протоколами проведених негласних слідчих розшукових дій; протоколом огляду місця події, проведеного 22.01.2025 за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського 32; протоколом затримання ОСОБА_7 у порядку ст. 208 КПК України, від 22.01.2024 та іншими матеріалами в їх сукупності (а.с. 13-191).

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Колегія суддів, погоджуючись із висновками слідчого судді про наявність у зазначеному провадженні ризиків можливого переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків, обумовлені тими, що останній підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину у сфері господарської діяльності, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 7-ми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років та з конфіскацією майна; він особисто знайомий зі свідками в зазначеному кримінальному провадженні та знає їх анкетні дані, чим може скористатись задля здійснення на них впливу.

Разом із тим, положення ч. 4 ст. 194 КПК України встановлюють, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті (наявність обґрунтованої підозри та достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий), але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При цьому, згідно з вимогами ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В даному випадку, погоджуючись із висновком слідчого судді в частині доведеності обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України та існування ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування й суду та здійснення впливу на свідків, апеляційний суд наголошує на тому, що ОСОБА_7 після внесення його матірю визначеного слідчим суддею розміру застави покладені на нього обов`язки виконував, самостійно з`явився до апеляційного суду, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, має місце реєстрації та проживання, є ветераном війни та інвалідом 3-ї групи, нагороджений відзнакою Президента України «За оборону України», систематично проходить планові обстеження та лікування, піклується про батьків похилого віку; доказів того, що ОСОБА_7 , будь-яким чином порушував покладені на нього обов`язки прокурором надано не було.

Натомість, на переконання апеляційного суду, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину не можуть бути єдиною підставою для застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, враховуючи викладені вищи обставини, колегія суддів доходить переконання, що органом досудового розслідування не була доведена неможливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання названим вище ризикам.

На переконання суду апеляційної інстанції, з огляду на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, наявність у зазначеному провадження встановлених вище ризиків, а також характеристики особи підозрюваного, запобіжний захід у вигляді застави цілком здатний забезпечити його належну процесуальну поведінку на даній стадії зазначеного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

При цьому, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, визначається в межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи підозру ОСОБА_17 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, який, відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, розмір застави стосовно останнього повинен бути визначений саме у встановлених вищевикладеними положеннями кримінального процесуального закону межах.

Водночас, відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

В свою чергу, положеннями ч. 4 зазначеної ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Проте, відповідно до мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, в даному випадку слідчий суддя, визначаючи підозрюваному ОСОБА_7 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що значно перевищує встановлену процесуальним законом межу для тяжких злочинів, не зазначив, в чому саме полягає виключність випадку та не мотивував належним чином такий її розмір, пославшись лише на те, що враховує підозру у вчиненні тяжкого корисливого злочину в умовах воєнного стану, а також високий ступінь встановлених ризиків.

Окрім того, слідчий суддя взагалі не обґрунтував, чому застава у передбачених законом межах не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, чим допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позиція ЄСПЛ зводиться до того, що гарантії, передбачені ст. 5 §3 Конвенції покликані в першу чергу забезпечити не відшкодування шкоди, а, зокрема, явку обвинуваченого на слухання.

У п. 25 рішення «Істоміна проти України» від 13.01.2022 ЄСПЛ зауважує на тому, що загальні принципи щодо обґрунтування тримання підозрюваного під вартою та визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява №26744/16, п.п. 154-157, від 04.07.2019), та «Мангурас проти Іспанії» [ВП] (Mangouras v. Spain), заява №12050/04, п.п. 78-81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, п. 70, від 22.05.2018). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява №60859/00, п. 111, від 07.12.2006).

В цьому контексті апеляційний суд враховує те, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, має місце реєстрації та проживання, є ветераном війни та інвалідом 3-ї групи, нагороджений відзнакою Президента України «За оброну України», систематично проходить планові обстеження та лікування, піклується про батьків похилого віку.

Вищезгадані обставини свідчать про те, що визначений слідчим суддею розмір застави в сумі 605 600 грн., який хоча й був внесений за підозрюваного заставодавцем ОСОБА_10 є необґрунтовано завищеним, непомірним для підозрюваного та його родини.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, у відповідності до п.п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Положення ч. 1 ст. 412 КПК України встановлюють, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування стосовно останнього запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 грн, та покладенням на нього певних передбачених законом обов`язків, з підстав зазначених апеляційним судом вище.

Окрім того, враховуючи те, що визначена підозрюваному ОСОБА_7 оскаржуваною ухвалою слідчого судді застава в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 605 600 грн була внесена 28.01.2025 заставодавцем ОСОБА_10 на відповідний рахунок ТУ ДСА України в Одеській обл. на підставі квитанції №6, колегія суддів доходить висновку про те, що решту грошовий коштів у сумі 545 040 грн необхідно повернути її власнику ОСОБА_10 .

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 197, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.01.2025, якою в межах к/п № 0001324 від 16.10.2024 відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17.03.2025 включно, із визначенням застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосувати до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, запобіжний захід у виді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн.

Вважати заставу, внесеною за ОСОБА_7 28.01.2025 його матір`ю ОСОБА_10 на відповідний рахунок ТУ ДСА України в Одеській обл. на підставі квитанції № 6 від 28.01.2025.

Залишок грошових коштів в сумі 545 040 (п`ятсот сорок п`ять тисяч сорок) грн, внесених ОСОБА_10 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 23.01.2025 повернути власнику ОСОБА_10 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 строком до 17.03.2025 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками, які визначені слідчим у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській обл. свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 та заставодавцю наслідки невиконання покладених на нього обовязків, передбачених ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4